Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-29 00:00:00

24.06.2024 року заступник керівника Луцької окружної прокуратури Волинської області звернувся до суду в інтересах держави в особі Луцької міської ради із вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначив, що у період із березня 2019 року по січень 2022 року [PERSON] , згідно дозволу на виконання будівельних робіт від 29.03.2019 року № 113190881240, було здійснено будівництво об`єкта: «Нове будівництво багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури зі знесенням існуючого індивідуального житлового будинку на [ADDRESS] )» (далі об`єкт будівництва). Код об`єкта будівництва, відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000: 1122.1 «Будинки багатоквартирні масової забудови». У подальшому, Державною інспекцією архітектури та містобудування України видано відповідачу сертифікат від 11.04.2022 року № ІУ 123220407475 (далі сертифікат), яким засвідчено відповідність вказаного закінченого будівництвом об`єкта проектній документації та підтверджено його готовність до експлуатації. Згідно даних сертифіката загальна площа квартир об`єкта будівництва становить 3000,8 кв.м. На дату прийняття об`єкта в експлуатацію діяли показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, згідно якого вартість одного квадратного метра загальної площі квартир будинку (з урахуванням ПДВ) на території Волинської області становила 15383 грн. Однак, на даний час пайова участь відповідачем до місцевого бюджету не сплачувалася. Як наслідок, прокуратурою було поінформовано Луцьку міську раду про існування порушень інтересів держави, однак орган місцевого самоврядування не вжив жодних заходів до усунення порушень та не звернувся до суду з позовом про стягнення із відповідача грошових коштів (пайової участі) до місцевого бюджету. Просить суд стягнути із [PERSON] на користь Луцької міської ради для зарахування в дохід місцевого бюджету Луцької міської територіальної громади безпідставно збережені грошові кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту в сумі 923226,12 грн., а також судові витрати по справі. 22.07.2024 року представником відповідача було подано до суду відзив на позовну заяву. В обґрунтування заявлених вимог останній зазначає, що при розрахунку розміру пайової участі відповідача прокурором було безпідставно застосовано до величини вартості 1 кв.м. квартири на території Волинської області показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, які діяли на момент здачі будинку в експлуатацію, тобто які були затверджені наказом Міністерства розвитку громад на території України від 17.02.2022 року № 53 та у даному випадку такий розрахунок повинен був здійснений із використанням показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, які діяли у січні 2020 року, затверджені Наказом Міністерства розвитку громад та територій України № 286 від 02.12.2019 року. Згідно вказаних показників вартість спорудження 1 кв.м. житла становила 12085 грн., а тому розмір пайової участі [PERSON] у розвитку інфраструктури міста Луцька повинен становити 725293,36 грн. З огляду на наведене, відповідна частина заявлених позовних вимог відповідачем визнається, а тому в задоволенні позову в іншій частині, яка становить 197932,76 грн., просить відмовити. Також просить вирішити питання про повернення стороні позивача понесених витрат по сплаті судового збору пропорційно розміру позовних вимог, які визнаються його довірителем (а.с. 48-61). 23.07.2024 року від заступника керівника Луцької окружної прокуратури Волинської області надійшла до суду відповідь на відзив. В обґрунтування своїх доводів останній зазначає, що оскільки до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію (07.04.2022 року) кошти пайової участі відповідачем не було сплачено при розрахунку коштів пайової участі, які підлягають стягненню використано показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, які діяли на момент прийняття об`єкту в експлуатацію згідно даних сертифіката (а.с. 87-88). 23.07.2024 року представником відповідача було подано до суду заперечення на відповідь на відзив. Свої доводи останній обґрунтовує тим, що у 2020 році обов`язок замовника будівництва щодо звернення до відповідного органу місцевого самоврядування із заявою про визначення розміру пайової участі щодо об`єкта будівництва для об`єктів, будівництво яких розпочато у попередні роки, якщо станом на 01.01.2020 року вони не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені, виникає протягом 10 робочих днів після 01.01.2020 року. Із наведеного слідує, що після вказаної дати та станом на 11-й день після 01.01.2020 року величина розміру пайової участі вже має бути розрахована, а тому показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, повинні застосовуватися саме у відповідності до положень Наказом Міністерства розвитку громад та територій України № 286 від 02.12.2019 року (а.с. 91-93). В судовому засіданні прокурор Луцької окружної прокуратури Волинської області заявлені позовні вимоги підтримав з підстав, які викладені у позовній заяві та відповіді на відзив, просив задовольнити їх у повному обсязі. Представник позивача до початку судового засідання подав до суду заяву з проханням розгляд справи здійснювати у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити (а.с. 75). Представник відповідача в судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним у його відзиві на позовну заяву та запереченні на відповідь на відзив, заявлені позовні вимоги визнав частково. Заслухавши пояснення учасників судового провадження, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що у період із березня 2019 року по січень 2022 року [PERSON] , згідно дозволу на виконання будівельних робіт від 29.03.2019 року № 113190881240, було здійснено будівництво об`єкта: «Нове будівництво багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури зі знесенням існуючого індивідуального житлового будинку на [ADDRESS] )». Код об`єкта, відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000: 1122.1 «Будинки багатоквартирні масової забудови» (а.с. 19-27). 11.04.2022 року Державною інспекцією архітектури та містобудування України видано відповідачу сертифікат № ІУ 123220407475, яким засвідчено відповідність вказаного закінченого будівництвом об`єкта проектній документації та підтверджено його готовність до експлуатації (а.с. 30. Пайова участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту відповідачем [PERSON] , як замовником, який мав намір щодо забудови земельної ділянки у м. Луцьку Волинської обл. до місцевого бюджету на дату пред`явлення даного позову не сплачувалася. Вищевказані обставини стороною відповідача не оспорюються. Так, на момент прийняття в експлуатацію об`єкта відповідача ст. 40 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» було виключено на підставі ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні» (далі Закон № 132-ІХ). Верховний Суд у постанові від 20.07.2022 року у справі № 910/9548/21 дійшов висновку, що законодавець під час внесення змін до ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» (шляхом виключення ст. 40 вказаного Закону на підставі Закону №132-IX) чітко визначив підстави та порядок пайової участі замовників будівництва у розвитку інфраструктури населеного пункту щодо об`єктів, будівництво яких було розпочато до внесення законодавчих змін, а саме: якщо станом на 01.01.2020 року такі об`єкти не введені в експлуатацію і договори про сплату пайової участі не були укладені та, оскільки з 01.01.2020 року встановлений ст. 40 ЗУ №132-IX обов`язок щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету коштів пайової участі, як і обов`язок щодо укладення відповідного договору, перестав існувати, тому законодавець визначив нормативне регулювання таких правовідносин, зокрема, абз. 2 п. 2 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №132-IX. Отже, для об`єктів, будівництво яких розпочато раніше (однак які станом на 01.01.2020 року не були введені в експлуатацію і якщо договори про сплату пайової участі до 01.01.2020 року не були укладені) або будівництво яких розпочате у 2020 році, абз. 2 п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 132-IX визначено обов`язок (за винятком передбачених пп. 2 цього абзацу випадків) щодо перерахування замовником об`єкта будівництва до відповідного місцевого бюджету пайової участі (коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту) до прийняття такого об`єкта в експлуатацію. При цьому, обов`язок сплатити пайову участь, у разі його невиконання замовником будівництва у 2020 році, зберігається до прийняття об`єкта в експлуатацію, навіть у наступних після 2020 року роках (подібні правові висновки Верховним Судом викладено у постанові від 16.10.2023 року у справі № 140/5484/21 щодо об`єкта будівництва, розташованого на території міста Луцька). Водночас, у вказаній постанові Верховний Суд також зауважив, що у випадку, якщо замовниками вищевказаних об`єктів будівництва не буде дотримано передбаченого прикінцевими та перехідними положеннями Закону №132-IX обов`язку щодо перерахування до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку інфраструктури населеного пункту (пайової участі) саме до дати прийняття таких об`єктів в експлуатацію, то, враховуючи викладені у постанові від 14.12.2021 року зі справи № 643/21744/19 висновки Великої Палати Верховного Суду, належним та ефективним способом захисту буде звернення в подальшому органів місцевого самоврядування з позовом до замовників будівництва про стягнення безпідставно збережених грошових коштів пайової участі на підставі ст. 1212 ЦК України. Така позиція підтримана Верховним Судом, зокрема, у постановах від 20.07.2022 року у справі № 910/9548/21, від 13.12.2022 року у справі № 910/21307/21, від 07.09.2023 року у справі № 916/2709/22. У відповідності до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Враховуючи вищенаведене варто зауважити, що ні з початку будівництва (2019 рік) ні до його завершення (2022 рік) відповідачем не було сплачено відповідні кошти пайової участі, незважаючи на наявність такого обов`язку як згідно ст. 40 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» (до 01.01.2020 року) так і згідно із Законом № 132-ІХ (після 01.01.2020 року). З огляду на вищевикладене, посилання сторони відповідача про те, що при розрахунку коштів пайової участі підлягає застосуванню показники опосередкованої вартості згідно Наказу Міністерства розвитку громад та територій України № 286 від 02.12.2019 року, які діяли у січні 2020 року є невірним, оскільки будівництво об`єкту ще тривало і [PERSON] не вжив ніяких заходів до сплати цих коштів з 2019 року по теперішній час. \~ \~ \~ \~Згідно даних сертифіката від 11.04.2022 року № ІУ 123220407475 загальна площа квартир об`єкта будівництва становить 3000,8 кв.м. \~ \~ \~ \~На дату прийняття об`єкта в експлуатацію (згідно із сертифікатом № ІУ 123220407475, виданим 11.04.2022 року) діяли показники опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затверджені наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 17.02.2022 року № 53. Зокрема, вартість одного квадратного метра загальної площі квартир будинку (з урахуванням податку на додану вартість) на території Волинської області становила 15383 грн. \~ \~ \~ \~Враховуючи наведене та зважаючи на норми абз. 2 п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 132-IX, розмір пайової участі, який на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України підлягає стягненню із відповідача до бюджету Луцької міської ради складає 923226,12 грн. (Розрахунок: 3000,8 кв.м. х 15383 грн = 46161306,4 грн; 46161306,4 грн. х 2% = 923226,12 грн.). За таких обставин, позовні вимоги заступника керівника Луцької окружної прокуратури Волинської області до [PERSON] про стягнення із замовника будівництва коштів пайової участі до місцевого бюджету є в повній мірі обґрунтованими. Відповідно до ст. 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. У п. п. 79-81 Постанови від 26.05.2020 року по справі № 912/2385/18 Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу. Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на виявлене порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Бездіяльністю компетентного органу щодо захисту прав та інтересів держави чи територіальної громади є невжиття ним заходів для такого захисту протягом розумного строку після того, як йому стало або повинно було стати відомо про можливе порушення зазначених прав або інтересів. Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. Відповідно до ч. 1 ст. 142 Конституції України, матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад (аналогічні норми містяться у ч. 3 ст. 16 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні). Місцеві бюджети є складовою бюджетної системи України (ч. 1 ст. 5 Бюджетного кодексу України). Крім того, положення законодавства у сфері бюджетних правовідносин (п. 4-1 ч. 1 ст. 71 Бюджетного кодексу України) відносять кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту до джерел формування бюджету розвитку місцевих бюджетів. Бюджетом розвитку, згідно норм ст. 1 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», визнаються доходи і видатки місцевого бюджету, які утворюються і використовуються для реалізації програм соціально-економічного розвитку, зміцнення матеріально-фінансової бази; Таким чином, оскільки кошти пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту належать до джерел формування бюджету розвитку місцевого бюджету, їх стягнення безумовно становить інтерес територіальної громади та держави, який пов`язаний із накопиченням бюджетних коштів, необхідних для забезпечення належного функціонування інституцій місцевого самоврядування. Варто зауважити, що прокуратура, відповідно до вимог ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру», поінформувала Луцьку міську раду про існування спірних порушень інтересів держави (листи від 08.05.2024 року № 53-4169вих-24 та від 28.05.2024 року № 53-4859вих-24) (а.с. 14, 17). Однак, позивачем не вжито заходів до усунення порушень указаних інтересів держави, зокрема, не пред`явлено до суду позову про стягнення із відповідача грошових коштів (пайової участі) до місцевого бюджету. Унаслідок нездійснення Позивачем належних заходів інтереси держави залишаються незахищеними. У зв`язку із викладеним, у прокурора виникло не тільки право, а й обов`язок відреагувати на їх порушення шляхом пред`явлення до суду цього позову. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про задоволення позову заступника керівника Луцької окружної прокуратури Волинської області, поданого в інтересах держави в особі Луцької міської ради, до [PERSON] про стягнення із замовника будівництва коштів пайової участі до місцевого бюджету в повному обсязі. У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь Волинської обласної прокуратури підлягає стягненню 11078 грн. 71 коп. судового збору, який був сплачений останньою при зверненні до суду з даним позовом.

Outcome: approved