Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-24 00:00:00

І . Зміст вимог та заперечень учасників справи. Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до Російської Федерації, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Міністерство закордонних справ України, про відшкодування моральної шкоди, В обґрунтування позову зазначила, що [INFO] о 00год.53хв. в результаті обстрілу збройних сил російської федерації із застосуванням крилатих ракет «Калібр» та безпілотних літальних апаратів типу «Шахед» по території складської площі зерно перевантажувального комплексу ПП «ПОРТО-САН», загинув її син [PERSON] електромонтер з ремонту та обслуговування електроустаткування ПП «ПОРТО-САН», який на час загибелі перебував на робочому місці на території підприємства під-час виконання трудових обов`язків. [PERSON] єдиний син позивачки, з яким вона постійно проживала, який опікувався і надавав допомогу позивачці, яка є особою з інвалідністю II групи. В результаті смерті єдиного сина, внаслідок збройної агресії російської федерації через обстріл із застосуванням крилатих ракет «Калібр» та безпілотних літальних апаратів типу «Шахед», позивачці завдано моральну шкоду, яка полягає в безперервному, невгамовному душевному болю і стражданнях через втрату близької людини єдиного сина, та через втрату тієї турботи, піклування, яка надавалася сином, втрату можливості в отриманні такої турботи та піклування у майбутньому, погіршення внаслідок смерті сина стану здоров`я позивачки. Заявлений позивачкою розмір відшкодування моральної шкоди відповідає практиці ЄСПЛ. ІІ. Клопотання та інші процесуальні рішення в справі. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 15.03.2024 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 04.06.2024 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті цивільну справу. ІІІ. Позиції сторін та покази свідків. Позивач [PERSON] , з`явившись до судового засідання, була допитана в якості свідка, в порядку ст. 92 ЦПК України. Пояснила, що її син [PERSON] проживав разом із нею, підтримав її у всьому, допомагав, лікував її. 24.09.2023 року він пішов на роботу, зазначив що буде вранці, однак з роботи так і не повернувся, його вбили ракетою. Вона втратила частину себе, втративши єдиного сина, надію та підтримку, оцінити моральні страждання та біль який вона відчуває, просто неможливо. Її син був для неї єдиною надією, крім сина у неї більше не було рідних. Наразі, вона сама проживає, сама купує собі їжу, ліки, а раніше цим займався син, від нього все залежало. Стан її здоров`я і до цією трагедії був не найкращий, після втрати сина значно погіршився, вона не завжди здатна сама себе обслуговувати. Позивачка дуже хворіє, а допомоги майже не має, інколи допомагають сусіди. Позивачка витрачає великі кошти на ліки, а пенсія її складає 5200 грн., розмір витрат на ліки перевищує розмір витрат на необхідні ліки. Відповідач Російська Федерацію повідомлялась судом про дату, час та місце розгляду справи, шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті Судової влади, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 14 квітня 2022 року у справі № 308/9708/19. В зазначеній постанові Верховний Суд вказав, що у зв`язку з повномасштабним вторгненням РФ на територію України 24 лютого 2022 року Україна розірвала дипломатичні відносини з Росією, що у свою чергу з цієї дати унеможливлює направлення різних запитів та листів до посольства РФ в Україні у зв`язку із припиненням його роботи на території України. Верховний Суд встановив підстави для висновку про те, що починаючи з 2014 року відсутня необхідність у направленні до посольства РФ в Україні запитів щодо згоди РФ бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди у зв`язку з вчиненням РФ збройної агресії проти України та ігноруванням нею суверенітету та територіальної цілісності Української держави. А починаючи з 24 лютого 2022 року таке надсилання неможливе ще й у зв`язку із розірванням дипломатичних зносин України з РФ. З огляду на те, що в Україні введено воєнний стан у зв`язку з триваючою повномасштабною збройною агресією РФ проти України, чим порушено її суверенітет, отримання згоди РФ бути відповідачем у цій справі наразі є недоречним. Третя особа, яка не заявляла самостійних вимог на предмет спору - Міністерство закордонних справ України, не забезпечила участь свого представника до судового засідання, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, надала суду письмові пояснення, згідно яких повідомила про те, що діяльність дипломатичних представництв України в росії та росії в Україні, а також будь-яке дипломатичне спілкування припинені, відповідно до Віденської конвенції про дипломатичні зносини 1961 року. Третя особа просила проводити подальший розгляд справи за відсутності представника Міністерства закордонних справ України. к Згідно з положеннями ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3)відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи згоду позивача на проведення заочного розгляду справи, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів, постановивши заочне рішення, що відповідає ч.1 ст. 280 ЦПК України. Судом здійснювалося фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, згідно приписів до ч. 1 ст. 247 ЦПК України. ІV. Фактичні обставини встановлені судом. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо аргументів наведених учасниками справи. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, дійшов висновку що позов підлягає задоволенню, оскільки обґрунтованість вимог підтверджується матеріалами справи. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] . Причина смерті: ушкодження внаслідок воєнних дій, спричинені іншими видами вибухів та уламками. Ці обставини підтверджуються: копією свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції) м. Одеса; копією довідки про причину смерті (до форми №106/о №2671), виданої лікарем КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» ООР [PERSON] 27.09.2023 року. Згідно Акта спеціального розслідування групового нещасного випадку, що стався 25 вересня 2023 року о 00:53 у приватному підприємстві «ПОРТО-САН» від 01.12.2023 року, затвердженого Начальником Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці Возняк Р.І., складеного Комісією, утвореною наказом Південного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці від 27.09.2023 №432/ПД встановлено наступне: - груповий нещасний випадок, внаслідок якого загину [PERSON] , стався у результаті ракетного удару по території за адресою: [ADDRESS] , на якій розташовані споруди (будівлі) приватного підприємства «ПОРТО-САН»; - за інформацією начальника Управління Служби безпеки України в Одеській області від 03.10.2023 №65/16/5661 «24-25 вересня 2023 року, в період з 23год.52хв. по 01год.16хв., групою невстановлених осіб, що належать до збройних сил російської федерації, із застосуванням крилатих ракет «калібр» та безпілотних літальних апаратів «шахед», здійснено обстріли об`єктів цивільної інфраструктури м. Одеси та Одеської області, в результаті якою загинуло двоє людей, у тому числі [PERSON] ». За вказаними обставинами слідчим відділом Управління Служби безпеки України в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 22023160000000371 від 25.09.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 438 КК України; - станом на 25 вересня 2023 року, о 00год.53хв. Управління Служби безпеки України в Одеській області підтверджує наявність ознак збройної агресії російської федерації та їх наслідків, що підтверджується проведеним оглядом місця події (обстрілів» від 25.09.2023, за адресою: м. Одеса, Митна площа, 1, вилученими в ході його проведення металевими уламками (фрагментами) від ракет …»; - за висновком комісії, нещасний випадок визнано таким, що пов`язаний з виробництвом. Позивач [PERSON] являється матір`ю загиблого [PERSON] . Це підтверджується копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , виданого Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та копією рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2023 року по справі № 523/4216/23. Відповідно до ч.9\~ст.5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та\~ст.8 Конституції України\~гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина. Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 14 квітня 2022 року про заяву Верховної Ради України «Про вчинення Російською Федерацією геноциду в Україні» визнано геноцидом Українського народу дії Збройних сил, політичного і військового керівництва Росії під час збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року, а також доручено Голові Верховної Ради України спрямувати цю заяву до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї НАТО, урядів та парламентів іноземних держав. Голові Верховної Ради України надано повноваження звернутися до Генеральної прокуратури, Міністерства закордонних справ України та Міністерства юстиції України щодо невідкладного вжиття заходів для належного документування фактів вчинення Збройними силами Російської Федерації та її політичним і військовим керівництвом геноциду Українського народу, злочинів проти людяності, воєнних злочинів, інших тяжких злочинів на території України та ініціювання притягнення до відповідальності всіх винних осіб. Наведені дії РФ вчиняє з 2014 року та продовжує станом на момент постановлення цього рішення. Отже, після початку війни в Україні з 2014 року суд України, розглядаючи справу, де відповідачем визначено РФ, має право ігнорувати імунітет цієї країни та розглядати справи про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі в результаті збройної агресії РФ, за позовом, поданим саме до цієї іноземної країни. Преамбулою\~Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»\~встановлено, що Україна згідно з\~Конституцією України\~є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної\~Конституцією\~та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актам є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом. Преамбулою\~Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях»\~встановлено, що Верховна Рада України, виходячи з того, що відповідно до пунктів «а», «Ь», «с», «б» та «g» статті 3 Резолюції 3314 (XXIX) Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй «Визначення агресії» від 14 грудня 1974 року застосування Російською Федерацією збройної сили проти України становить злочин збройної агресії та грубо порушує Меморандум про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05 грудня 1994 року та Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією від 31 травня 1997 року; констатуючи, що у світлі положень IV Гаазької конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додатка до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі від 18 жовтня 1907 року, Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року та Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол І), від 08 червня 1977 року, одним із наслідків збройної агресії Російської Федерації проти України стала тимчасова окупація частини території України; беручи до уваги, що Російська Федерація чинить злочин агресії проти України та здійснює тимчасову окупацію частини її території за допомогою збройних формувань Російської Федерації; відзначаючи, що дії Російської Федерації на території окремих районів Донецької та Луганської областей, Автономної Республіки Крим та міста Севастополя грубо порушують принципи та норми міжнародного права, зокрема шляхом: систематичного недодержання режиму припинення вогню та продовження обстрілів цивільних об`єктів та інфраструктури, що спричиняють численні жертви серед цивільного населення, військовослужбовців Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань; приймає цей Закон, що має на меті визначити особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях. Російська Федерація припинила бути членом Ради Європи у контексті процедури, розпочатої відповідно до статті 8 Статуту Ради Європи. Відповідна Резолюція Ради Європи CM/Res(2022)2 про припинення членства РФ у Раді Європи, прийнята Комітетом Міністрів 16 березня 2022 року. Комітет Міністрів Ради Європи констатував, що агресія РФ проти України є серйозним порушенням РФ своїх зобов`язань за статтею 3 Статуту Ради Європи. У цій справі, позивач звернулася до суду з позовом до РФ про відшкодування шкоди, завданої їй, у зв`язку із загибеллю її сина, внаслідок збройної агресії РФ на території України. Як зазначалося судом раніше, у цій категорії спорів (про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, її майну, здоров`ю, життю у результаті збройної агресії РФ) іноземна держава-відповідач не користується судовим імунітетом проти розгляду судами України таких судових справ. У таких висновках Верховний Суд керується тим, що дії іноземної держави вийшли за межі своїх суверенних прав, оскільки будь-яка іноземна держава не має права втручатися шляхом збройної агресії в іншу країну. Викладений висновок зазначений у постанові Верховного Суду України по справі №308/9708/19 (провадження №61-18782св21) від 14.04.2022. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої\~статті 11 ЦК України). Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга\~статті 23 ЦК України). Тлумачення\~статті 23 ЦК України\~свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди. Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи\~(постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2024 року в справі № 279/1834/22 (провадження № 61-1382сво23)). По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Судом встановлено, що смерть [PERSON] сталася внаслідок збройної агресії Російської Федерації, це підтверджується матеріалами справи, тому суд дійшов висновків що саме Російська Федерація зобов`язана відшкодувати моральну шкоду позивачу. Вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітет та територіальну цілісність іншої держави - України, що закріплено у Статуті ООН. Звернення позивача до українського суду слід вважати єдиним розумно доступним засобом захисту права, позбавлення якого означало б позбавлення такого права взагалі, тобто заперечувало б саму сутність такого права. Подібні правові висновки зроблено у постановах Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі № 428/11673/19 (провадження № 61-8291св21), від 18 травня 2022 року у справі № 760/17232/20-ц (провадження № 61-15925св21) від 12 жовтня 2022 року справі № 463/14365/21 (провадження № 61-4498св22), від 12 жовтня 2022 року справі № 463/14366/21 (провадження № 61-3713св22). Відповідно до частини першої\~статті 49 Закону України «Про міжнародне приватне право»\~права та обов`язки за зобов`язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди, визначаються правом держави, у якій мала місце дія або інша обставина, що стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди. До зобов`язань, що виникають з дії однієї сторони, з урахуванням положень\~статей 49-51 цього Закону, застосовується право держави, у якій мала місце така дія (стаття 48 Закону України «Про міжнародне приватне право»). Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: - наявність моральної шкоди; - протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; - наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; - вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди\~явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)). Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21)). При визначенні грошової компенсації моральної шкоди, завданої внаслідок військової агресії російської федерації проти України, слід враховувати те, що: - дійсно внаслідок військової агресії російської федерації проти України особа може зазнавати (зазнала) моральної шкоди; - законодавець в\~статті 23 ЦК\~передбачив відкритий перелік обставин, які враховуються судом при визначенні розміру грошової компенсації (характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування; інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості); - розмір грошової компенсації моральної шкоди завданій особі внаслідок військової агресії російської федерації проти України може відрізнятися, залежно від того, на які обставини завдання моральної шкоди посилається позивач та які обставини враховані судом при визначенні розміру грошової компенсації моральної шкоди; - такими обставинами може бути, зокрема: смерть близьких осіб, каліцтво особи чи близьких осіб; місце проживання особи (різняться відчуття осіб, що проживають на території проведення бойових дій чи осіб далеко від цієї території); пошкодження або знищення рухомого майна; права які порушені внаслідок військової агресії російської федерації проти України тощо. До таких висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 20 червня 2024 року у справі №216/5657/22 (провадження № 61-8556св23). Суд констатує, що в результаті збройної агресії російської федерації були грубо порушені основоположні права людини в Україні, а саме невід`ємне право на життя [PERSON] , гарантоване\~ст.27 Конституції України,\~ст. 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04 листопада 1950 року (ратифікованої Законом України № 475/75-ВР від 17 липня 1997 року. На переконання суду, позивачці [PERSON] безумовно завдано істотної моральної шкоди за обставин, установлених у цій справі. Суд враховує, що [PERSON] є особою похилого віку 78 років, їй встановлено другу групу інвалідності, безстроково, вона хворіє на певні захворювання: цукровий діабет II типу, середньої важкості, незадовільної субкомпенсації. Після процедурний гіпотиреоз важка форма, ст. субкомпенсації. Атеросклеротичний кардіосклероз, пост. Ф ГЛ II ст. Енцефалопатія II ст. Матеріалами справи, зокрема Випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №18» Одеської місткої лікарні від 05.01.2024 року підтверджується, що стан хворої [PERSON] погіршився, у зв`язку з різкими емоційними стресовими сімейними обставинами (загибель сина). Рекомендовано: нагляд кардіолога, невролога, ендокринолога, сімейного лікаря. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявники, які бажають отримати компенсацію за нематеріальну шкоду, мають право вказати суму, яка на їхню думку, була б справедливою. У\~статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 4\~ст. 10 ЦПК України\~зазначено, що суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. При вирішенні вимоги позивачки про компенсацію завданої їй моральної шкоди, а також розміру цієї шкоди, суд застосовує практику ЄСПЛ та керується розміром задоволених вимог заявників по схожим спорам, що розглядалися ЄСПЛ, зокрема, у рішеннях ЄСПЛ «Хачукаєви проти Росії», «Сагаєва та інші проти Росії», «Ісламова проти Росії», «Султигов та інші проти Росії». В цих справах за смерть близьких родичів внаслідок дій російської федерації до відшкодування підлягало по 60000,00 Євро. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року). Слід зазначити, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Виходячи з цих обставин, беручи до уваги, що загибель сина позивачки, який загинув за трагічних обставин, є непоправною та безперечно зумовлює сильні моральні і фізичні страждання, суд вважає достатнім та справедливим розмір компенсації за заподіяну позивачу моральну шкоду в сумі 2\~000 000 грн. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із тим, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню, то з відповідача в порядку ч.1 ст. 142 ЦПК України також підлягає стягненню судовий збір у розмірі 15 140 грн. на користь держави Україна. На підставі викладеного та

Outcome: approved