Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-25 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач звернулася в суд із наведеним позовом до [PERSON] , мотивуючи тим, що 13 січня 1994 року, вона зареєструвала шлюб з відповідачем у Кутській селищній раді Косівського району Івано-Франківської області, актовий запис № 1. У цьому шлюбі народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Як зазначила [PERSON] , спільне життя з відповідачем не склалося у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння у відносинах, різними поглядами на сімейні цінності та ведення спільного господарства. На даний час шлюб носить формальний характер і надій на його збереження немає. У зв`язку із наведеним позивач просила розірвати шлюб зареєстрований 13 січня 1994 року у Кутській селищній раді Косівського району Івано-Франківської області, актовий запис № 1, неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] залишити на проживання з нею та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не було подано. Проте відповідач подав заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його участі, позов визнав. Заяви, та клопотання учасників справи. Позивач у судове засідання не з`явилася, однак у позовній заяві просила проводити розгляд справи без її участі (а.с. 3). Відповідач в судове засідання не з`явився, однак подав заяву про розгляд справи без його участі. Позов визнав у повному обсязі (а.с.15). Процесуальні дії у справі. Ухвалою від 19.08.2024 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторони відповідача та призначено справу до судового розгляду на 26.09.2024 року. Враховуючи те, що відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив та у строк встановлений судом відповідач відзив на позов не подав, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить такого висвноку. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Згідно копії довідки про реєстрацію місця проживання особи, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.2 на звороті). Відповідно до копії витягу з реєстру Косівської територіальної громади, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.4). Як вбачається з дублікату свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 22 квітня 2010 року, сторони зареєстрували шлюб 13 січня 1994 року у Кутській селищній раді Косівського району Івано-Франківської області, актовий запис № 1 (а.с.5). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , сторони [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.7). Відповідно до інформації, наданої Косівською міською радою, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наміром позивача припинити шлюбні відносини з відповідачем. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». Згідно зі ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених доказів, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, однак на даний час не проживають разом та не підтримують сімейних відносин. Позивач [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу, про, що однозначно і категорично ствердила у тексті позовної заяви. Беручи до уваги взаємостосунки, що склалися між подружжям, небажання позивача надалі підтримувати сімейні взаємовідносини, а також те, що подальше сумісне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, суд вважає, що позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу; згідно з абз. 2 ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Щодо вимоги позивача про залишення проживання з нею дитини, то суд доходить наступного висновку. В позовній заяві, позивач просила залишити дочку - [PERSON] , [INFO] проживати з нею. Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно з ч.2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Судом встановлено, що на час пред`явлення та вирішення позову дочці сторін виповнилося 14 років, а тому вона вправі самостійно обирати своє місце проживання. Отже підстави для визначення судом місця проживання неповнолітньої з матір`ю відсутні. Відтак позов в цій частині не підлягає задоволенню. Таким чином, суд не може визначати місце проживання дитини, яка досягла 14 років, за позовом когось із батьків, оскільки право вибору місця проживання надано законом самій дитині. Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України у справі № 592/7624/22. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У позовній заяві [PERSON] вказала, що судові витрати в сумі 1211, 20 гривень оплачені відповідачем, що вказано у квитанції, доданій до позовної заяви, а відтак 50 відсотків судового збору не підлягають до повернення [PERSON] , як і решта 50% не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, так як позивач не сплачувала судовий збір при поданні позовної заяви. На підставі наведеного,

Outcome: partial