Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-30 00:00:00

У березні 2024 року до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла заява [PERSON] про встановлення факту, що має юридичне значення, за участі заінтересованих осіб - [INFO] , Міністерства оборони України. В обґрунтування заявлених вимог заявник зазначає, що у свідоцтві про його народження, серії [NUMBER] , виданого Знаменівською сільською радою Новомосковського району, Дніпропетровської області від 29.01.1998 року, його батьками записані: батько [PERSON] , мати [PERSON] . Батько заявника [PERSON] , будучи військовослужбовцем, помер [INFO] в м. Павлограді Дніпропетровської області, перебуваючи на лікуванні, відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 12.03.2024 року Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та сповіщення про смерть від 10.03.2024 року. Заявник вважає, що при видачі свідоцтва про його народження в написанні по-батькові була допущена помилка, внаслідок чого він позбавлений можливості отримати одноразову виплату, як члену сім`ї померлого, у зв`язку з чим був вимушений звернутись до суду. Не погоджуючись з позицією заявника, заінтересована особа подала відзив в якому посилалась на те, що надані документи заявника не відповідають твердженням, які вказані в заяві, а саме, що заявником зазначено, що в його документах, в свідоцтві про народження, паспорті, його по-батькові значиться « [PERSON] », а ім`я його батька [PERSON] , але в наданому свідоцтві про встановлення батьківства, яке зареєстровано виконкомом Знаменівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, вказано, що громадянин [PERSON] визнаний батьком [PERSON] , [INFO] , а також в свідоцтві про народження [PERSON] , вказаний батько [PERSON] . В свідоцтві про смерть вказано про смерть [PERSON] . Ухвалою суду від 26 березня 2024 року відкрито провадження по справі в порядку окремого провадження (а.с. 12). Ухвалою суду від 22 квітня 2024 року залучено до участі у справі заінтересовану особу Міністерство оборони України. Позивач в судове засідання з`явився, просив суд розглядати справи без його участі, заяву підтримав в повному обсязі. Представник заінтересованої особи [INFO] в судове засідання не з`явився, подав відзив, просив справу розглядати без його участі. Представник заінтересованої особи Міністерство оборони України в судове засідання не з`явився, подав пояснення, просив провести судове засідання без його участі, у задоволені заяви відмовити. На підставі ч.2 ст. 247ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Знаменівською сільською радою Новомосковського району Дніпропетровської області від 29.01.1998 року батьками [PERSON] є: батько [PERSON] , мати [PERSON] , що зареєстровані та проживали разом всією сім`єю за однією адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відомостями Піщанської сільської ради з Витягу про осіб місце проживання яких зареєстровано або було зареєстровано в період з 01.01.2024 року по 21.04.2024 року (а.с. 6, 7). Крім того, родинні зв`язки підтверджуються свідоцтвом про встановлення батьківства серії [NUMBER] , за яким [PERSON] визнаний батьком [PERSON] , про що Виконком Знаменівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області зроблено запис за № 2 від 29 січня 1998 року (а.с. 8). У свідоцтві про смерть серії [NUMBER] , [INFO] , померлим визнано [PERSON] . А також, Корінцем сповіщення № 35 сповіщено [PERSON] про те, що його син водій-радіотелефоніст 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти 411 окремого стрілецького батальйону, солдат [PERSON] , [INFO] , призваний на військову службу з 17.02.2023 року [INFO] , помер у військовій частині [NUMBER] (а.с. 10). Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України, в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення. За змістом частини 3 статті 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до ст. 315 ЦПК України, судом можуть бути встановлені факти, що мають юридичне значення, зокрема, факт родинних відносин, а також інші факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заявники й залучені до участі у справі заінтересовані особи вправі відповідно подавати докази на підтвердження обґрунтованості чи необґрунтованості заяви про встановлення факту, що розглядається судом, брати участь у дослідженні обставин справи, оскаржувати рішення і ухвали, вчиняти інші процесуальні дії. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них дані не відповідають записам вихідних документів, а установи, які видали ці документи не можуть виправити допущені в них помилки, то відповідно до п.6 ч.1ст. 256 ЦПК України (стара редакція ЦПК), громадяни мають право на звернення до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Під родинними відносинами слід розуміти кровний зв`язок між особами, які походять одне від одного (пряма лінія родинних відносин) і кровний зв`язок між особами, які походять від спільного предка (бічна лінія родинних відносин). У прямій лінії родинних відносин знаходяться: мати і син (або донька), батько і син (або донька), дід і внук (внучка), бабка і внук (внучка), прадід і правнук (правнучка), прабабка і правнук (правнучка). У бічній лінії родинних відносин знаходяться, наприклад: рідні брати і сестри, дядько і племінник (племінниця), тітка і племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри тощо. Розрізняють також ступені родинних відносин, які визначаються кількістю народжень, які відділяють народження одного родича від іншого. Родинні відносини є підставою для виникнення численної групи сімейних правовідносин (наприклад, між батьками і дітьми, братами і сестрами, бабкою, дідом і внуками). Таким чином, родинні відносини (споріднення) (у теорії права) - кровний зв`язок між людьми, з наявністю якого закон пов`язує виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків. Правове значення має як пряме споріднення так і не пряме (бокове), коли родинні зв`язки виникають за наявності спільного пращура (родоначальника). В постанові Верховного Суду від 30 липня 2018 року у справі №737/120/18 зазначено про те, що в порядку окремого провадження може бути встановлений факт родинних відносин лише між кровно спорідненими родичами. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, пояснення заявниці та покази свідків, суд приходить до висновку про наявність підстав для встановлення факту родинних відносин між заявником у справі [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , а саме те, що він, заявник, є сином [PERSON] . Крім того, наявними матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є однією і тією ж особою, про що також свідчить експертний висновок Українського бюро лінгвістичних експертиз від 26 вересня 2024 року. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заявники й залучені до участі у справі заінтересовані особи вправі відповідно подавати докази на підтвердження обґрунтованості чи необґрунтованості заяви про встановлення факту, що розглядається судом, брати участь у дослідженні обставин справи, оскаржувати рішення і ухвали, вчиняти інші процесуальні дії. Встановлення даних фактів має юридичне значення для заявниці, напряму впливає на її права, інтереси та обов`язки, зокрема оформлення спадкових прав після смерті своєї матері. В матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про необґрунтованість заяви про встановлення факту належності правовстановлюючих документів та спростовували б доводи, викладені заявницею в заяві. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 1 ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Пунктом 2Постанови пленуму Верховного суду України №14 від 18грудня 2009року «Про судове рішення у цивільній справі» зроблено визначення, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи. Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23). Суд зазначає, що обов`язок суду мотивувати прийняття або відхилення доводів сторін по суті спору полягає у відображенні в судовому рішенні висновків суду про те, що саме дало йому підстави прийняти та/чи відхилити аргументи сторін щодо суті спору, з посиланням на з`ясовані у справі обставини та норми матеріального чи процесуального права, що підлягають застосуванню до правовідносин, що склались. Суд вважає обсяг вмотивування судового рішення є достатнім для його прийняття. На підставі викладеного,

Outcome: approved