Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-06 00:00:00

22 липня 2024 року представник позивача [PERSON] адвокат Яводчак О.В. звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі АТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження здоров`я, посилаючись на те, що [PERSON] працював на підприємстві відповідача\~ з 30.01.1980 р. по 20.07.1987 р. підземним машиністом електровозу 3, 4 розряду, з 20.07.1987 р. по 01.11.1990 р. підземним кріпильником 4 розряду, з 01.11.1990 р. по 01.07.1999 р. підземним прохідником 4 та 5 розряду. Внаслідок роботи у шкідливих умовах праці позивач отримав професійні захворювання, а саме вібраційну хворобу перший-другий ст. та двобічну сенсоневральну туговухість. 09.03.1999 року [PERSON] був первинно оглянутий Профпатологічною МСЕК м. Кривого Рогу, визнаний особою з інвалідністю третьої групи, професійне захворювання та 40 (сорок) % втрати професійної працездатності, внаслідок професійного захворювання. В подальшому [PERSON] неодноразово проходив переогляди МСЕК та 05.05.2009 року при переогляді встановлено 40 (сорок)% втрати професійної працездатності, внаслідок професійного захворювання, з переоглядом безстроково. Зазначає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, позивач втратив своє здоров`я, чим йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач не має змоги вести звичне життя. Позивач відчуває постійний біль та обмеження рухів, що викликає в нього переживання, страждання, стрес, депресію. Розмір завданої моральної шкоди позивач оцінює в 234300,00 грн., які просить суд стягнути з відповідача. 10 липня 2024 року судом постановлена ухвала про відкриття провадження та призначення розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі доказами. Відповідач скористався правом надання суду відзиву на позовну заяву та 07 серпня 2024 року надав його до суду. Згідно поданого відзиву, відповідач в повній мірі не погоджується з пред`явленими позовними вимогами та просить суд відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. На думку відповідача, завлений розмір моральної шкоди не відповідає вимогам розумності та справедливості, а також позивачем не доведено спричинення моральної шкоди. 10 вересня 2024 року судом постановлена ухвала про призначення справи в порядку спрощеного позовного поводження з викликом осіб. У судове засідання представник позивача адвокат Яводчак О.В. не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Суд, вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] працював на шахті «Родіна» РУ ім. К.Лібнехта, ВО «Кривбасруда», ДП «Криворізький державний залізорудний комбінат» правонаступником яких є АТ «Кривбасзалізрудком» з 30.01.1980 р. по 20.07.1987 р. підземним машиністом електровозу 3, 4 розряду, з 20.07.1987 р. по 01.11.1990 р. підземним кріпильником 4 розряду, з 01.11.1990 р. по 01.07.1999 р. підземним прохідником 4 та 5 розряду. (а.с. 12-15) 11 лютого 1999 року було складено Акт №99001-ПЗ розслідування хронічного професійного захворювання [PERSON] , а саме вібраційної хвороби першого-другого ст. та двобічної сенсоневральної туговухісті. Згідно до п. 15 Акту форми П-4 причинами виникнення професійного захворювання Позивача стали: 1. Конструктивні недоліки машин та механізмів; 2. Довготривалий стаж роботи на буровому обладнанні з підвищеним рівнем вібрації та шуму. 3.Недосконалість засобів, що застосовувались для індивідуального захисту. (а.с.17) 09.03.1999 року [PERSON] був первинно оглянутий Профпатологічною МСЕК м. Кривого Рогу, згідно довідки серії MCE - ДНА- 01 №118299 від 09.03.1999р.визнаний особою з інвалідністю третьої групи, професійне захворювання та 40 (сорок) % втрати професійної працездатності, внаслідок професійного захворювання. 07.03.2000 року при повторному огляді [PERSON] Профпатологічною МСЕК м. Кривого Рогу, довідкою серії MCE - ДНА- 01 №159722 від 07.03.2000р., продовжено третю групу інвалідності, професійне захворювання та 40(сорок)% втрати професійної працездатності, внаслідок професійного захворювання. 17.04.2001 року при переогляді [PERSON] Профпатологічною МСЕК м. Кривого Рогу, продовжено третю групу інвалідності, професійне захворювання та 40 (сорок) % втрати професійної працездатності, внаслідок професійного захворювання. 08.04.2002 року при черговому переогляді [PERSON] Профпатологічною МСЕК м. Кривого Рогу, довідкою серія MCE - ДНА- 01 №01 №272995 від 08.04.2002 року, продовжено третю групу інвалідності, професійне захворювання та 40 (сорок) % втрати професійної працездатності, внаслідок професійного захворювання. 18.04.2003 року при переогляді [PERSON] Профпатологічною МСЕК м. Кривого Рогу, довідкою серія MCE - ДНА- 01 №01 №348030 від 18.04.2003 року, продовжено третю групу інвалідності, професійне захворювання та 40(сорок)% втрати професійної працездатності, внаслідок професійного захворювання. 28.03.2005 року при переогляді [PERSON] Профпатологічною МСЕК м. Кривого Рогу, довідкою серії ДНА №03569 р. від 28.03.2005 р., продовжено третю групу інвалідності, професійне захворювання та 40(сорок)% втрати професійної працездатності, внаслідок професійного захворювання. 25.04.2006 року при переогляді [PERSON] Профпатологічною МСЕК м. Кривого Рогу, довідкою Серії ДНА - 02 №08799 р. від 25.04.2006 р., продовжено третю групу інвалідності, професійне захворювання та 40(сорок)% втрати професійної працездатності, внаслідок професійного захворювання. 20.03.2007 року при переогляді [PERSON] Профпатологічною МСЕК м. Кривого Рогу, довідкою Серії ДНА - 02 №017137 р. від 20.03.2007 р., продовжено третю групу інвалідності, професійне захворювання та 40(сорок)% втрати професійної працездатності, внаслідок професійного захворювання. 05.05.2009\~року при\~переогляді [PERSON] \~Профпатологічною МСЕК\~м.\~Кривого Рогу, довідкою Серії ДНА - 02 №032150 р. від 05.05.2009р., встановлена третя група інвалідності, безстроково, професійне захворювання, та 40 (сорок) % втрати професійної працездатності, внаслідок професійного захворювання. (а.с. 20-48) Суд, встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримане позивачем у зв`язку із виконанням ним трудових обов`язків, і наявності у зв`язку з цим підстав, згідно норм діючого законодавства, для відшкодування моральної шкоди. До такого висновку суд прийшов з наступного. Так, у постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами та доповненнями) надано роз`яснення, відповідно до якого спори щодо відшкодування шкоди на підставі Закону № 1105 повинні вирішуватись на підставі законодавства, яке було чинним на момент виникнення в потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому медико-соціальною експертною комісією стійкої втрати професійної працездатності. Таким чином, право на відшкодування моральної шкоди виникає в потерпілого з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності, тобто з 09 березня 1997 року за наслідками професійного захворювання. Так, ст. 17 Закону України «Про охорону праці» (у редакції, що була чинною на час виникнення права на відшкодування моральної шкоди) визначає, що власник зобов`язаний створити в кожному структурному підрозділі і на робочому місці умови праці відповідно до вимог нормативних актів, а також забезпечити додержання прав працівників, гарантованих законодавством про охорону праці. За статтею 12 Закону України «Про охорону праці» (у редакції, що була чинною на час виникнення права на відшкодування моральної шкоди), відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з тим, що відповідно до положень 12 Закону України «Про охорону праці» (у редакції, що була чинною на час виникнення права на відшкодування моральної шкоди) відшкодування працівнику моральної шкоди у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок професійних захворювань, отриманих внаслідок роботи у небезпечних та шкідливих виробничих факторів, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для відшкодування на користь позивача моральної шкоди з відповідача за вказаними професійними захворюваннями. У відповідності до положень п.11 Правила відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затверджених постановою Кабінету міністрів України №472 від 23 червня 1993 року (у редакції, що була чинною на час виникнення права на відшкодування моральної шкоди) (далі Правила № 472) моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати чи висновком медичних органів у вигляді одноразової грошової виплати або в іншій матеріальній формі, розмір якої визначається в кожному конкретному випадку на підставі: домовленості сторін (власника, профспілкового органу і потерпілого або уповноваженої ним особи); рішення комісії по трудових спорах; рішення суду. Розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати незалежно від інших будь-яких виплат. Згідно зі ст. 440-1 ЦК Української РСР (у редакції, що була чинною на час виникнення права на відшкодування моральної шкоди) моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Таким чином, згідно зі ст. 440-1 ЦК Української РСР, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, було встановлено обмеження мінімального розміру відшкодування моральної шкоди не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати та максимального розміру відшкодування моральної шкоди, що не може перевищувати двохсот мінімальних розмірів заробітної плати (п. 11 Правил). Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов`язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників. Вищезазначені вимоги закону у поєднанні зі статтями 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи, та враховувати засади розумності, виваженості й справедливості. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. Вирішуючи питання про покладення відповідальності за завдану позивачу моральну шкоду на відповідача, суд виходить з того, що професійні захворювання виникли у позивача під час його роботи у відповідача, що підтверджується Актом №11 розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) від 10.07.1994 року. За таких обставин суд вбачає, що АТ «Кривбасзалізрудком» повинно нести відповідальність за заподіяну [PERSON] моральну шкоду спричинену професійним захворюванням вібраційна хвороба першого-другого ст. та двобічна сенсоневральна туговухість. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд виходить з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, постійний характер страждань позивача, який переносить постійний фізичний дискомфорт, обмежений в можливості звичайних повсякденних занять, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, виходячи із засад розумності та справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності 40%, періоду роботи на підприємстві відповідача понад 19 років у шкідливих умовах праці, судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода, тому суд вважає необхідним призначити позивачу компенсацію з відповідача в розмірі 190 000,00 грн. без врахування податку з доходу фізичних осіб. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи норми ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 1900,00 грн.

Outcome: partial