Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-26 00:00:00

До суду у червні 2023 року надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на майно в порядку спадкування. В обґрунтування позову посилалась на те, що [INFO] помер батько позивача, [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина до складу якої належать: автомобіль Mitsubishi Pajero Wagon, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 2006 року випуску; автомобіль Cadillac SRX, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 2003 року випуску; автомобіль Fuqi FQ6510B, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 2006 року випуску; квартиру [ADDRESS] відповідно до Договору купівлі-продажу від 01.03.1994; 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.01.2009; 1/2 частину земельної ділянки площею 0,079 га, розташованої на території Підгірцівської сільської ради, с. Креничі, с/т "Зелений гай", відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.01.2009; земельну ділянку площею 660 кв. м., розташованої на території Підгірцівської сільської ради, с. Креничі, с/т "Зелений гай", Обухівського району Київської області, відповідно до Договору дарування земельної ділянки від 14.09.2004; 1/2 частину квартири [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.02.2009; нежитлове приміщення № 11 (за технічним паспортом гр. приміщень № 660) технічно-торговельний центр, загальною площею 121,8 кв. м. (літ.А), що знаходиться по [ADDRESS] , індексний номер 33089218 від 22.12.2016, номер відомостей про речове право: 18208816; грошові кошти, які знаходяться на рахунках [PERSON] , а саме: АТ "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" - 7 107,30 доларів США, АТ "Ідея Банк" - 7 035,92 доларів США, АТ КБ "Приватбанк" - 7406,05 доларів США та 1,2 грн. та АТ СЕНС БАНК" - 7 691,58 доларів США. Позивач вказує, що вона є єдиною спадкоємицею першої черги, а тому має право на отримання свідоцтва про право на спадщину. Проте, станом на день подання цього позову, свідоцтва про право на спадщину на майно, яке залишилось після смерті її батька, вона не отримала. Позивач зверталася письмово до нотаріуса з листами щодо отримання свідоцтва про право на спадщину за законом від: 04.11.2022, 12.12.2022, 31.01.2023 та 01.02.2023, які залишились без розгляду, що підтверджується копіями заяв та фіскальними чеками з описами про відправлення. Лише, 27.12.2022 Управлінням нотаріату Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) була надано позивачу відповідь, в якій зазначено про те, що 16.11.2021 за вхідним номером № 214/02-14 на адресу нотаріуса поштою надійшла заява про прийняття спадщини [PERSON] , яка була перенаправлена за належністю П`ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою. Позивач зазначає, що [PERSON] не є спадкоємицею, а ні за законом, а ні за заповітом, в родинних зв`язках з спадкодавцем - [PERSON] не перебувала. У зв`язку з викладеним, виникла ситуація про існування перешкоди в належному оформленні за позивачем права власності на все належне майно спадкодавця. У зв`язку з цим та отримавши відмову від приватного нотаріуса, позивач змушена звернутись до суду за захистом своїх прав і інтересів до суду. Ухвалою судді Дарницького районного суду м. Києва від 28.06.2023 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. До суду 11.08.2023 від відповідача [PERSON] надійшла заява про визнання позову та розгляд справи за її відсутності. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14.09.2023 закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. До суду 25.10.2023 надійшов зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту спільного проживання без укладення шлюбу, визнання спадкоємцем четвертої черги, зміни черговості спадкування. В обґрунтування зустрічного позову [PERSON] посилалась на те, що 24.07.2020 відкрилась спадщина у зв`язку з передчасною смертю (самогубство) цивільного чоловіка позивача за зустрічним позовом - [PERSON] . На момент смерті спадкодавця, позивач за зустрічним позовом проживала разом з ним за адресою: [ADDRESS] . Після смерті спадкодавця, позивач за зустрічним позовом втратила доступ до вказаної квартири, спільних фінансових документів, фотографій, тощо, що було обумовлено неправомірними діями позивача за первісним позовом та її матері, які вживали активних заходів щодо недопущення участі останньої, в прийнятті спадщини. [PERSON] вказує, що знайома з спадкодавцем з 16.05.1989, починаючи з 2011 року вона почала спільне проживання з спадкодавцем на правах цивільної дружини. За час спільного проживання з спадкодавцем, [PERSON] вела з ним спільне господарство, здійснювали спільні поіїздки за кордон, фінансово, спільно з спадкодавцем, брала участь в ремонті майна спадкодавця, автомобілів, що йому належали, здійснювала догляд за батьком спадкодавця, та самим спадкодавцем, який мав хронічні розлади здоров`я та лікувався в медичних закладах Києва протягом 2013-2020 років. Протягом квітня-жовтня 2019 року спадкодавцю, у зв`язку з ускладненнями, які були викликані хронічним захворюваннями було проведено ампутацію нижніх кінцівок, що в подальшому обумовило депресивні настрої останнього, безпорадний стан та необхідність в сторонній допомозі і догляду з боку [PERSON] , яка забезпечувала цей догляд в медичних закладах та за постійним місцем спільного проживання протягом 2013-2020 років. Разом з тим, [PERSON] зазначає, що позивач за первісним позовом, як дочка, не приділяла необхідної уваги спадкодавцю, не здійснювала необхідного догляду та не приймала участі в його житті. Контакти спадкодавця з дочкою обмежувались вимогами останньої про надання коштів на власні потреби, що в подальшому, в останні роки життя зумовило тяжкий депресивний стан спадкодавця, по причині відсутності уваги дочки, на фоні безпорадного стану, обумовленого втратою кінцівок та погіршенням здоров`я. Після смерті батька, позивач за первісним позовом, разом зв своєю матір`ю вжила заходів, щодо заволодіння документами на майно, що належали спадкодавцю, банківськими договорами, транспортним засобами та іншим майном, яке входить в спадкову масу, при цьому були проігнорована волю спадкодавця, встановлена ним за життя, щодо розділу спадкового майна в рівних частинах між позивачем за первісним позовом та позивачем за зустрічним позовом. В подальшому, після відкриття спадщини, [PERSON] вжила заходів щодо подання заяви про прийняття спадщини в рамках шестимісячного строку встановленого законом. Виходячи з викладеного, [PERSON] просила суд: - встановити факт спільного проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу більше п`яти років, - визнати [PERSON] спадкоємицею четвертої черги спадкового майна [PERSON] , - змінити черговість отримання права на спадкування за законом- [PERSON] та визнати за нею право на спадкування першої черги. Ухвалою суду від 16.11.2023 постановлено повернутись до підготовчого засідання для вирішення питання щодо прийняття вказаного зустрічного позову до розгляду. Ухвалою суду від 16.11.2024 зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту спільного проживання без укладення шлюбу, визнання спадкоємцем четвертої черги, зміни черговості спадкування був прийнятий до розгляду спільно з первісним позовом. До суду 04.12.2023 від [PERSON] надійшов відзив на позов, відповідно до якого позивач за первісним позовом позовні вимоги зустрічного позову не визнала, зазначивши, що зустрічний позов не обґрунтовано жодним належним доказом, відповідачем не надано доказів на підтвердження постійного проживання з померлим та реальності сімейних відносин з померлим не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Не надано доказів перешкоджання відповідачу у доступі до квартири за адресою: [ADDRESS] тощо. До суду 12.12.2023 від [PERSON] надійшла відповідь на відзив на зустрічний позов, відповідно до якої відповідач наполягала на обгрунтованості зустрічних позовних вимог та просила суд задовольнити зустрічний позов у повному обсязі. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27.02.2024 закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті. Позивач та її представник у судовому засіданні вимоги первісного позову підтримали та просили їх задовольнити; вимоги зустрічного позову не визнали та просили відмовити у його задоволенні. Відповідач-1 у судовому засіданні вимоги первісного позову визнала та не заперечувала проти їх задовольнити; вимоги зустрічного позову не підтримала та просили відмовити у його задоволенні. Відповідач-2 та її представник у судовому засіданні вимоги первісного позову не визнали та просили відмовити у його задоволенні; вимоги зустрічного позову підтримали та просили їх задовольнити. Допитаний у судовому засіданні, у якості свідка [PERSON] пояснив суду, що був сусідом померлого [PERSON] , познайомився з ним у 1995 році, коли була вагітна його дружина [PERSON] дочкою [PERSON] . З [PERSON] свідок спілкувався менше. Свідок зазначив, що з померлим бачився в основному у парку або на дачі. Похованням [PERSON] займалась його колишня дружина [PERSON] , з відповідачем [PERSON] свідок не знайомий. Допитаний у судовому засіданні, у якості свідка [PERSON] пояснив суду, що був сусідом померлого [PERSON] , був на весіллі [PERSON] та [PERSON] , свідку не відомо що вони були розлучені. Свідок не відвідував [PERSON] в лікарні, про його смерть свідку повідомили родичі [PERSON] . Свідок показав, що похованням [PERSON] займались його дружина [PERSON] та дочка [PERSON] , про [PERSON] свідку взагалі невідомо. Допитана у судовому засіданні, у якості свідка [PERSON] пояснила суду, що була знайома з подружжям [PERSON] та [PERSON] з 1984-1986 років, свідку не відомо що вказане подружжя розлучилось. Спільних поїздок у свідка з померлим не було, на спільні свята [PERSON] приходив з дружиною [PERSON] та дочкою [PERSON] . З [PERSON] свідок не знайома, з померлим її не бачила. Допитана у судовому засіданні, у якості свідка [PERSON] пояснила суду, що [PERSON] та [PERSON] розлучились приблизно у 1989 році. Після розірвання шлюбу вони разом не проживали, [PERSON] жив із батьком на Позняках. Свідок часто спілкувалась з померлим по телефону та часто бачились на свята. Свідку відомо, що з [PERSON] у померлого були дружні відносини, він її утримував до своєї смерті. Свідок зазначив, що в лікарні ніхто за [PERSON] не здійснював догляд. Також свідку відомо, що на Позняках [PERSON] (відповідач у справі) проживала із [PERSON] приблизно 7 років, це була сім`я, але офіційно вказаний факт не підтверджувався [PERSON] . Допитана у судовому засіданні, у якості свідка [PERSON] пояснила суду, що є рідною сестрою відповідача, вказала, що відповідач познайомила її з [PERSON] у 2014 році, вони часто бачились. Свідок зазначила, що відповідач більшість часу проживала з [PERSON] , було таке що вони роз`їжджались, а потім знов з`їхались. Після лікарні, догляд за [PERSON] проводили [PERSON] та свідок. [PERSON] скаржився, що дочка йому не телефонує Допитана у судовому засіданні, у якості свідка [PERSON] пояснила суду, що була знайома з [PERSON] , знає, що [PERSON] з [PERSON] проживали на просп. [PERSON] та з 2012 [PERSON] представляла його як свого чоловіка. Заслухавши учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача, [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина до складу якої належать: автомобіль Mitsubishi Pajero Wagon, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 2006 року випуску; автомобіль Cadillac SRX, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 2003 року випуску; автомобіль Fuqi FQ6510B, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] , 2006 року випуску; квартиру [ADDRESS] відповідно до Договору купівлі-продажу від 01.03.1994; 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] , відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.01.2009; 1/2 частину земельної ділянки площею 0,079 га, розташованої на території Підгірцівської сільської ради, с. Креничі, с/т "Зелений гай", відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.01.2009; земельну ділянку площею 660 кв. м., розташованої на території Підгірцівської сільської ради, с. Креничі, с/т "Зелений гай", Обухівського району Київської області, відповідно до Договору дарування земельної ділянки від 14.09.2004; 1/2 частину квартири [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.02.2009; нежитлове приміщення № [NUMBER] (за технічним паспортом гр. приміщень № 660) технічно-торговельний центр, загальною площею 121,8 кв. м. (літ.А), що знаходиться по [ADDRESS] , індексний номер 33089218 від 22.12.2016, номер відомостей про речове право: 18208816; грошові кошти, які знаходяться на рахунках [PERSON] , а саме: АТ "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК" - 7 107,30 доларів США, АТ "Ідея Банк" - 7 035,92 доларів США, АТ КБ "Приватбанк" - 7406,05 доларів США та 1,2 грн. та АТ СЕНС БАНК" - 7 691,58 доларів США. Складених заповітів від імені [PERSON] судом встановлено не було. [PERSON] є дочкою померлого [PERSON] , що вбачається із свідоцтва про народження від 04.07.1986, яка у встановлений законом строк звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого. Приватним нотаріусом Дерев`янко В.В. відкрито спадкову справу №4/2020. Із матеріалів вказаної спадкової справи, вбачається, що 03.11.2020 [PERSON] також подано заяву про прийняття спадщини після померлого [PERSON] , як цивільною дружиною та яка проживала разом зі спадкодавцем до його смерті. Вирішуючи спір суд виходить із наступного. Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Згідно статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Так, згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до положень частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину, згідно положень частини 1 статті 1298 ЦК України, видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 11.11.2020 в справі № 210/1609/15-ц (провадження № 61-40313св18) вказано, що "право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Відповідно до п. 3.1 Роз`яснень, що містяться у листі Вищого спеціалізованого і Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має: застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Разом з тим, відповідачем не надано доказів на підтвердження обґрунтування зустрічного позову, що вона з померлим постійно спільно проживали за адресою: [ADDRESS] , мали спільне господарство, спільний бюджет, мали спільні витрати на ремонт майна спільного користування, у тому числі автомобілів, брали участь в утриманні житла, тобто відсутнє підтвердження реальності сімейних відносин з померлим не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідачем не надано жодних доказів звернення до правоохоронних органів щодо перешкоджання позивачем в доступі до зазначеної квартири, спільних фінансових документів, фотографій, тощо. Твердження відповідача та надані до нього документи можуть в своїй сукупності вказувати можливо на факт сусідських або дружніх стосунків між ними. Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться: показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту; документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки; фотографії певних подій; документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Відповідно до статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. За положеннями частин першої, другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Разом з тим згідно із статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Тобто при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Згідно з частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Сулу України від 23.09.2015 у справі № 6-102бцс15 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише акт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майні внаслідок спільної праці. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відповідач не надала достатніх та безспірних доказів того, що вона проживала однією сім`єю з померлим [PERSON] більше п`яти років, вела з ним спільне господарство, мала спільний бюджет, мала взаємні права та обов`язки, тобто що між ними в цей період часу мали місце усталені відносини, що притаманні подружжю у розумінні ст. 74 СК України. Крім того, суду надано належні докази, що саме дочка спадкодавця [PERSON] та [PERSON] здійснювали за власні кошти поховання [PERSON] , що підтверджується укладеними договорами про проведення поховання, встановлення надмогильної споруди, актами прийому-передачі послуг, чеками про оплату послуг, а також оплатою про проведення судово-медичної експертизи. Крім цього, [PERSON] здійснювала оплату заборгованості за житлово-комунальні послуги спожитих послуг з утримання будинку, що підтверджується чеками про оплату. Також, майже всіма свідками було засвідчено, що питанням поховання [PERSON] займались позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] , окрім свідка [PERSON] , яка є рідною сестрою відповідача [PERSON] , до свідчень якої суд ставиться критично., з огляду на те, що інші свідки, які були знайомі з померлим [PERSON] засвідчили, що не бачили та не були знайомі з [PERSON] , яка навіть не була присутня в день поховання [PERSON] . Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Між тим, враховуючи встановлені обставини та наявні у матеріалах справи докази, суд приходить до висновку про недоведеність тверджень та посилань зустрічного позивача на спільне проживання її з [PERSON] більше п`яти років, за адресою: [ADDRESS] , оскільки такі обставини свого належного підтвердження за розглядом справи не знайшли. Таким чином, у цій частині позовних вимог суд відмовляє. У зв`язку з викладеним, не підлягають задоволенню і вимоги про визнання [PERSON] спадкоємицею четвертої черги та про зміну черговості в отриманні права на спадкування, оскільки вони є похідними від вимог про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем. З огляду на викладене, суд вбачає, що позивач за первісним позовом фактично прийняла у спадщину після померлого батька. Відповідно до статті 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Оскільки, відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, то, відповідно до вимог ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визначається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, відповідно до норм ст. ст. 1223, 1268, 1270 ЦК України, [PERSON] є спадкоємницею першої черги за законом спадкоємця [PERSON] , з огляду на викладене, зважаючи на те, що її право на спадкове майно оспорюється, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог [PERSON] та задовольняє вимоги первісного позову у повному обсязі.

Outcome: approved