Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-24 00:00:00

У квітні 2024 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги мотивовані тим, щорішенням Святошинського районного суду міста Києва від 29.09.2015 року в справі № 759/13078/15-ц шлюб між нею та [PERSON] розірвано. Від спільного проживання вона та [PERSON] мають неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Святошинського районного суду міста Києві від 30.09.2013 року у справі № 759/12608/13-ц задоволено позов про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини. Вказала, що з самого народження донька зареєстрована та проживає нею за адресою: [ADDRESS] . Зазначила, що фактично шлюбні стосунки між нею та [PERSON] припинилися з січня 2010 року, і [PERSON] останній раз зустрічався з донкою, коли їй було 5 місяців, з того часу він перестав цікавитися нею, приймати участь у її вихованні, допомагати матеріально. Вихованням і утриманням доньки вона займається самостійно. З огляду на те, що донька не пам`ятає свого батька, вона сама стала ініціатором звернення до суду з даним позовом і готова взяти участь у судовому засіданні для того, щоб надати свої пояснення з даного приводу. Тому, просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , а також вирішити питання судових витрат у справі. У відповідності автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О. Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 21 травня 2024 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного з призначенням підготовчого засідання (а.с. 48). Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 02 вересня 2024 року підготовче провадження закрито, призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 90). В судове засідання позивач не з`явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі із зазначенням того, що позов підтримує, просить його задовольнити. Відповідачу [PERSON] ухвала про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками направлялись на адресу його зареєстрованого місця проживання згідно інформації Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Святошинської РДА: [ADDRESS] . Поштові повідомлення повернуті до суду неврученими. Частина 1 ст. 131 ЦПК України зобов`язує учасників судового процесу повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У постановах від 14.08.2020 року та від 13.01.2020 року у справі № 910/22873/17 Верховний суд зазначав, що у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії або судове рішення направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії або про прийняття певного судового рішення у справі. Судом також враховується рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Суд зауважує, що наразі у суду відсутні можливості сповіщення відповідача за допомогою інших засобів зв`язку, а подальші, додаткові дії щодо направлення виклику відповідачу до суду за місцем його реєстрації призведуть лише до несвоєчасності розгляду справи. Окрему увагу суд також звертає на те, що відповідач отримував усі ухвали суду та судові повістки в свій електронний кабінет, про що в матеріалах справи наявні довідки про доставку електронного документу (а.с. 53, 66, 82). Правом на подання відзиву у встановлений судом строк відповідач не скористався, про наслідки ненадання учасником справи заяв по суті справи у встановлений судом строк був повідомлений в ухвалі про відкриття провадження у справі. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Пунктом 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Зважаючи на те, що відповідач належним чином повідомлений про судове засідання, про причини своєї неявки не повідомив, суд прийшов до висновку про можливість вирішення справи за його відсутності. Третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації, яка в установленому порядку повідомлялась про дату, час та місце судового розгляду, явку представника не забезпечила, надала заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с. 58). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, дослідивши наявні матеріали справи, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступних висновків. Правовідносини між сторонами врегульовані СК України. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.11.2017 року (а.с. 15). Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 30.09.2013 року у справі № 759/12608/13-ц задоволено позов про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] (а.с. 13-14). 29.09.2015 року рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 29.09.2015 року в справі № 759/13078/15-ц шлюб між сторонами розірвано (а.с. 11-12). Позивачем в обґрунтування позовних вимог зазначено, відповідач фактично не бере участі у вихованні дитини та в її розвитку, ніяким чином не піклується про доньку, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться тим, як вона зростає, не цікавиться станом її здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Відповідно до ч. ч. 2 і 3 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. За ч. ч. 1, 2 та 4 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ч. 1 ст.180 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як роз`яснено у п. 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Згідно з п. 2 ч. 1 статті 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до абзацу 6 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено: якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них. У цій справі позов пред`явлено з підстав п. 2 ч. 1 ст.164 СК України (ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей). Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав тощо обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який згідно з ч. 5 ст. 19 подає суду письмовий висновок щодо розв`язування спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Висновком Служби у справах дітей та сім`ї Святошинської районної у місті Києві державної адміністрації № 107-5050 від 11.07.2024 року визначено доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] (а.с. 70-72). З останнього вбачається, що неповнолітня [PERSON] , [INFO] , у своїх письмових поясненнях, наданих до Служби, зазначила, що знає про свого біологічного батька [PERSON] зі слів мами, але ніколи його не бачила. Водночас дитина зазначила, що батько жодного разу не телефонував їй, не вітав зі святами, не виявляв бажання зустрітися та налагодити будь-яке спілкування. Батько дитини, громадянин [PERSON] на запрошення з`явитись до Служби для з`ясування обставин щодо зазначеного спору громадянин не зреагував. У телефонній розмові спеціалістам Служби повідомив, що він тимчасово перебуває за межами Києва, та немає змоги приїхати для надання пояснень щодо позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітньої дочки. Водночас батько зазначив, що він участі у вихованні дочки не бере з моменту її народження та не проти позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Як вже зазначалось, позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Саме такий висновок зроблено у відповідних постановах Верховного Суду, зокрема, у постанові від 13.03.2019 року у справі № 631/2406/15-ц. За абз. 4 ч. 1 ст.1 Закону України «Про охорону дитинства» забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. Батьківські права тривають до повноліття дитини, позбавлення батьківських прав після його настання закон не допускає. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Згідно ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Неможливо визначити абсолютно всі види поведінки фізичної особи у сферах особистого та сімейного життя, оскільки особисті та сімейні права є частиною природних прав людини, які не є вичерпними‚ і реалізуються в різноманітних і динамічних відносинах майнового та немайнового характеру, стосунках, явищах, подіях тощо. Право на приватне та сімейне життя є засадничою цінністю, необхідною для повного розквіту людини в демократичному суспільстві, та розглядається як право фізичної особи на автономне буття незалежно від держави, органів місцевого самоврядування, юридичних і фізичних осіб (п. 3.1 рішення Конституційного Суду України від 20.01.2012 року № 2-рп/2012 у справі за конституційним поданням Жашківської районної ради Черкаської області щодо офіційного тлумачення положень частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України). Для суду є безспірним, що в даних правовідносинах при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав відповідача відбувається втручання в його право на сімейне життя, яке не є абсолютним і може бути обмеженим в порядку передбаченому Конституцією України. З іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (ст ст. 1, 9 Конвенції). Досліджуючи правомірність втручання в право відповідача на сімейне життя, суд розуміючи місце Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 року в сфері стандартів прав людини, вважає за необхідне звернутись до принципів, викладених в ст. 29 Декларації, згідно із якими: кожна людина має обов`язки перед суспільством, у якому тільки й можливий вільний і повний розвиток її особи; при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина повинна зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві. Отже, в даному випадку допускається обмеження прав особи, а процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (ст. ст. 164-167). Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи той факт, що відповідач не бере участі у вихованні дитини, не відвідує дитину, не ходить на прогулянки, до лікаря, на день народження дитини, не спілкується, не цікавиться її життям і негайним потребам, з урахуванням того, що відповідачу достеменно відомо про перебування у провадження суду справи про позбавлення його батьківських прав відносно доньки, і ним не вжито жодних заходів та не надано доказів в розрізі положень ст. ст. 76-81 ЦПК України на підтвердження зміни ставлення до виховання дитини, піклування про неї, виконання ним своїх батьківських обов`язків, суд погоджується з позицією позивача про те, що відповідач є особою, яка без поважних причин ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до доньки. Відповідач вказаного не спростував доказами в розрізі положень ст. ст. 7+-81 ЦПК України. За таких обставин суд надходить до висновку про те, що позивачем доведено, що поведінка відповідача відносно неповнолітньої доньки є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов`язками. З урахуванням наведеного, суд, з урахуванням висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки - [PERSON] № 107-5050 від 11.07.2024 року, дійшов висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав. Питання судових витрат слід вирішити відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved