Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-07 00:00:00

04.10.2024 [PERSON] звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси у порядку окремого провадження із заявою, в якій просили видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , яким строком на 6 місяців заборонити останньому: перебувати в місці їх спільного проживання (перебування); наближатися на відстань 500 метрів до місця її проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування; особисто і через третіх осіб розшукувати її, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь який спосіб спілкуватися з нею; вести листування, телефонні переговори або контактувати з нею іншими засобами зв`язку особисто і через третіх осіб. Заяву мотивувала тим, що її син - [PERSON] , протягом тривалого часу вчиняє відносно неї домашнє насильство, зокрема, завдає їй тілесні ушкодження та висловлюється нецензурною лайкою. Так, 04.09.2024 та 14.09.2024 [PERSON] побив її, завдавши легкі тілесні ушкодження. Вона неодноразово зверталась у поліцію з приводу психологічного та фізичного насильства з боку [PERSON] , поліцією складалися відносно нього протоколи про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 КУпАП та виносився терміновий заборонний припис. Щоб убезпечитися від повторного вчинення домашнього насильства заявниця просить застосувати відносно [PERSON] обмежувальний припис строком на 6 місяців. За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана для розгляду судді Придніпровського районного суду м. Черкаси Булгаковій Г.В. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.10.2024 відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду у порядку окремого провадження. У судовому засіданні заявниця [PERSON] та її представник - адвокат Хомік С.Г. заяву підтримали та просили її задовольнити з підстав, викладених у заяві. Заявниця додатково пояснила, що вона зареєстрована та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Дана квартира належить їй на праві власності. Її син [PERSON] , без її згоди, вселився в належну їй квартиру та вчиняє відносно неї домашнє насильство фізичного та психологічного характеру. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляд справи був повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, про причини неявки не повідомив. Відповідно до положень частини 1 статті 350-5 ЦПК України неявка належним чином повідомленої заінтересованої особи не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд, вислухавши пояснення заявниці та її представника, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду і вирішення справи по суті, дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що заявниця [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] , [INFO] , є сином заявниці, фактично приживає за адресою: [ADDRESS] . Заявниця стверджує, що [PERSON] протягом тривалого часу вчиняє відносно неї домашнє насильство, виражається нецензурною лайкою, завдає тілесні ушкодження, у зв`язку з чим вона потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». На підтвердження фактів вчинення [PERSON] домашнього насильства суду надано: висновок спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи № 02-01/815 від 09.09.2024; висновок спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи № 02-01/848 від 16.09.2024; терміновий заборонний припис стосовно кривдника від 14.09.2024; терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА № 172379 від 27.09.2024. Так, з висновку спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи № 02-01/815 від 09.09.2024 вбачається, що у [PERSON] мали місце ушкодження: забій з набряком та крововиливом зовнішньої поверхні лівого плечового суглобу. Вказані ушкодження виникли від дії тупого предмету, по давності виникнення можуть відповідати часу, вказаному оглянутою та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Зі слів [PERSON] , 04.09.2024 близько 23 год. 00 хв. вона була побита своїм сином, зокрема, останній наніс їй сильний удар кулаком руки в ділянку лівого плеча. Зі змісту термінового заборонного припису, складеного 14.09.2024 відносно [PERSON] вбачається, що 14.09.2024 близько 21 год. 30 хв. [PERSON] вчинив домашнє насильство відносно матері [PERSON] , у зв`язку з чим інспектором СПДН ГУНП в Черкаській області Псюдніченко Н.О. було винесено терміновий заборонний припис строком на 3 доби, протягом дії якого [PERSON] було заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Втім, незважаючи на вжиті заходи, [PERSON] не змінив своєї поведінки та продовжив вчиняти домашнє насильство відносно [PERSON] . З висновку спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи № 02-01/848 від 16.09.2024 вбачається, що у [PERSON] мали місце ушкодження: крововиливи та садна верхніх та нижніх кінцівок. Вказані ушкодження виникли від дії тупих предметів, по давності виникнення можуть відповідати часу, вказаному оглянутою та відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Зі слів [PERSON] , 14.09.2024 у вечірній час син наносив їй удари руками по рукам, ногами по ногам. З термінового заборонного припису, складеного 27.09.2024 відносно [PERSON] вбачається, що 27.09.2024 близько 09 год. 00 хв. за місцем проживання: [ADDRESS] [PERSON] вчинив домашнє насильство відносно матері [PERSON] , а саме, виражався нецензурною лайкою та погрожував фізичною розправою, у зв`язку з чим інспектором СПДН ГУНП в Черкаській області Чубенко Д.В. було винесено терміновий заборонний припис строком на 3 доби, протягом дії якого [PERSON] було заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Як визначено у статті 55 Конституції України та статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 3 Конституції України встановлено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. У статті 27 Конституції України зазначено, що кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань. Україна, як кожна держава учасниця, що ратифікувала Європейську конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, взяла на себе негативні та позитивні зобов`язання щодо забезпечення прав і свобод, викладених у Конвенції та протоколах до неї. Це означає, що з одного боку держава зобов`язується утримуватися від порушень прав і свобод людини через дії своїх повноважних осіб (негативні зобов`язання), а з іншого охороняти права і свободи людини від порушення їх з боку приватних осіб (позитивні зобов`язання). Так, стаття 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплює одну з фундаментальних цінностей демократичного суспільства. Вона категорично забороняє без будь-яких винятків катування, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження та покарання без огляду на обставини чи поведінку потерпілого, що висвітлюється у рішенні ЄСПЛ «A.V. v. Ukraine», n. 68177, «Enea v. Italy» [GC], n. 55182, «Idalov v. Russia» [GC], 91183. Стаття 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує існування у внутрішньому праві засобів, які надають можливість скористатися правами і свободами, закріпленими в Конвенції, незалежно від того, як вони подані в національній правовій системі. Це положення вимагає, щоб відповідний внутрішній орган вивчив зміст скарги, яка базується на Конвенції, та забезпечив необхідне виправлення порушеного права (рішення Європейського суду з прав людини «Chahal v. the UK», n. 145). Основним нормативно-правовим актом, який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до пункту 7 частини 2 статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на батьків (матір, батька) і дитину (дітей). Пунктом 2 частини 1 статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (пункт 7 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Згідно частини 2 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, серед яких: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Відповідно до частини 3, 4 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (пункт 9 частини 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Наявність чи відсутність ризиків в поєднанні з доведеним фактом вчинення особою домашнього насильства є основною і фактично єдиною підставою для застосування чи не застосування обмежувального припису. Таким чином, зважаючи на наведені норми Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 756/2072/18, від 09.12.2019 у справі № 756/11732/18, від 29.08.2019 у справі № 640/23804/18, від 02.09.2020 у справі № 635/4854/19-ц, від 10.02.2021 у справі № 761/49109/19 та від 12.04.2023 у справі № 374/137/22. Відповідно до статті 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. Проаналізувавши матеріали\~даної справи,\~оцінивши та\~дослідивши докази,суд вважає доведеним факт вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо заявниці, а тому є висока вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту [PERSON] необхідно видати обмежувальний припис відносно [PERSON] , яким строком на 3 місяці заборони йому перебувати у місці їх спільного проживання за адресою: [ADDRESS] та наближатися до нього на відстань 100 метрів, особисто і через третіх осіб розшукувати та переслідувати заявницю, вести з нею листування, телефонні переговори або контактувати іншими засобами зв`язку особисто і через третіх осіб. Разом з тим, суд не вбачає підстав для застосування таких обмежень як заборона кривднику наближатися на 500 метрів до місць частого відвідування, оскільки не конкретизовано адреси таких місць, тому в подальшому виконати таке рішення не вбачається суду можливим. Більш того, як встановлено судом, заявниця не працює та не навчається. З огляду\~на викладене, вимоги [PERSON] про видачу обмежувального припису підлягають частковому задоволенню. Відповідно до частини 3 статті 350-5 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави. Згідно із частиною 4 статті 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. Про видачу або продовження обмежувального припису суд не пізніше наступного дня з дня ухвалення рішення повідомляє уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) заявника для взяття особи, стосовно якої видано або продовжено обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад за місцем проживання (перебування) заявника (частина 2 статті 350-8 ЦПК України). На підставі викладеного,

Outcome: partial