Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-25 00:00:00

Позивач звернувся в суд із даним позовом до [PERSON] про стягнення боргу в сумі 303614,85 за договором позики від 21 березня 2024 року. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач надав відповідачу позику у сумі 7700 доларів США, що підтверджується договором позики від 21 березня 2024 року, який підписаний позикодавцем [PERSON] (позивачем) та позичальником [PERSON] (відповідачем) власноручно. Кошти відповідач зобов`язувався повернути до 30 квітня 2024 року, що підтверджується пунктом 2 Договору позики. Згідно пункту 4 даного Договору позичальник зобов`язується повернути позикодавцю одержані у позику грошові кошти та відсотки, які згідно пункту 3 даного Договору становлять 0,0001 відсотків річних. У зв`язку з тим, що відповідачем зобов`язання не виконане, позивач просить стягнути з нього основний борг у розмірі 7700 доларів США, що станом на день звернення до суду, а саме 17.05.2024 за офіційним курсом НБУ становило 303614,85 грн. Ухвалою суду від 10 червня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено розгляд справи у підготовчому засіданні. Ухвалою суду від 19 вересня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. Позивач у судове засідання не з`явився, у заяві від 19.09.2024 просив розгляд справи заевршувати без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задоволити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце розгляду справи. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові матеріали справи та докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, з таких підстав. Судом встановлено, що 21 березня 2024 року відповідачем одержано від позивача в борг грошові кошти в сумі 7700 доларів США готівкою. Кошти відповідач зобов`язувався повернути до 30 квітня 2024 року, що підтверджується пунктом 2 Договору позики. Згідно пункту 4 даного Договору позичальник зобов`язується повернути позикодавцю одержані у позику грошові кошти та відсотки, які згідно пункту 3 даного Договору становлять 0,0001 відсотків річних. Згідно пункту 8 Договору сторони домовилися, що документом, який підтверджуватиме прострочення виконання позичальником зобов`язання та безспірність заборгованості буде письмове нагадування (у вигляді заяви) позикодавця про суму заборгованості, яка підлягає поверненню, та строк платежу, передане зі зворотним повідомленням позичальникові. У матеріалах справи міститься Заява [PERSON] від 30.04.2024 року, адресована [PERSON] , про повернення заборгованості, що свідчить про те, що станом на 30.04.2024 року відповідач не виконав своїх зобов`язань перед позикодавцем. Сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 7700 доларів США, що станом на день звернення до суду, а саме 17.05.2024 за офіційним курсом НБУ становило 303614,85 грн., яку слід стягнути з відповідача згідно з Договором позики від 21 березня 2024 року. У розписці вказано строк повернення заборгованості до 30 квітня 2024 року. Однак, станом на час розгляду справи відповідач свого обов`язку щодо повернення вказаної суми грошових коштів не виконав. З огляду на це, позивач, використовуючи судовий спосіб захисту свого майнового права, діяв у порядку, передбаченому як положеннями матеріального, так і процесуального законодавства України, та звернувся до суду із позовною заявою 17.05.2024 року. Статтею 202 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України) визначено, що правочином є дія особи спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- або багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з частиною першою\~статті 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передавання грошей або інших речей того ж роду та такої ж якості. Статтею 1047 ЦК України\~встановлено, що договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлені розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передавання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ч. 1\~ст. 1048 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Крім того, частиною першою\~статті 1049 ЦК України\~встановлено, що\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець за цим договором набуває тільки права. Відповідно до\~статті 526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою\~статті 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як слідує із розписки, борг відповідачем мав бути повернутий в строк до 30 квітня 2024 року. Строк повернення коштів за Договором позики минув, однак, відповідачем грошове зобов`язання в строк, передбачений цим Договором, не виконано. Статтею 524\~ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533\~ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Вказаний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц. Враховуючи ту обставину, що позивач, як позикодавець, має право вимагати повернення боргу, а відповідач, як позичальник, позику в установлений розпискою строк не повернув, то таку суму боргу слід стягнути на користь позивача в примусовому порядку. Судом встановлено, що сума заборгованості відповідача перед позивачем становить 7700,00 доларів США, що за курсом НБУ станом на день звернення до суду, а саме\~17.05.2024 (1 долар США\~39,43 грн.), становить 303614,85 грн. Таким чином з відповідача слід стягнути 303614,85 грн. основного богу згідно з Договором позики від 21 березня 2024 року. У той же час, відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збір в сумі 3036,20 грн.

Outcome: approved