Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-24 00:00:00

До Шевченківського районного суду міста Києва звернувся позивач [PERSON] з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», про повернення безпідставно отриманих грошових коштів, стягнення моральної шкоди. Предметом позову є: 1. Стягнення з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на користь [PERSON] безпідставно стягнені кошти у розмірі 34769,00 гривень. 2. Стягнення з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на користь [PERSON] моральної шкоди у розмірі 10000,00 гривень. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 27.09.2024 року відкрито провадження у справі. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.02.2023 року у справі №161/17126/22 було задоволено позов ТОВ «ФК «ЄАПБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики і стягнено з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» суму заборгованості в загальному розмірі 32288,00 грн., а також стягнено судові витрати по справі, а саме 2481,00 грн. судового збору. У зв`язку із цим, TOB «ФК «ЄАПБ» отримало виконавчий лист від 30.05.2023 року на виконання вищезазначеного заочного рішення суду і звернулися до виконавчої служби. На підставі цього Луцьким ВДВС у Луцькому районі Волинської області ЗМУМЮ було відкрито виконавче провадження від 20.07.2023 року №72303288. Згідно відповіді Луцького ВДВС у Луцькому районі Волинської області ЗМУМЮ від 30.04.2024 року - з боржника на користь стягувача за вищезазначеним виконавчим провадженням було стягнуто грошову суму в загальному розмірі 34769 грн. Наразі вказане виконавче провадження є завершеним. Однак, ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області у справі №161/17126/22 від 13.11.2023 року було задоволено заяву про перегляд заочного рішення в даній цивільній справі і було скасовано заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.02.2023 року у цивільній справі №161/17126/22 за позовною заявою ТОВ «ФК «ЄАПБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.01.2024 року у справі №161/17126/22 було відмовлено у задоволенні позову ТОВ «ФК «ЄАПБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Постановою Волинського апеляційного суду від 04.04.2024 року у даній справі було залишено без задоволення вимоги за апеляційною скаргою TOB «ФК «ЄАПБ», а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.01.2024 року було залишено без змін. Оскільки вищезазначене заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.02.2023 року було скасоване, і саме це рішення було підставою для відкриття виконавчого провадження №72303288 і стягнення в подальшому з [PERSON] коштів на користь TOB «ФК «ЄАПБ», то такі кошти, які були стягнені з [PERSON] на користь TOB «ФК «ЄАПБ» - є такими, що були безпідставно набуті TOB «ФК «ЄАПБ». Однак, попри це вказані кошти з боку TOB «ФК «ЄАПБ» так і не були повернуті на користь [PERSON] . Через воєнний стан в країні та його наслідки - на даний момент позивач має фінансові проблеми і йому необхідні кошти для забезпечення його існування. Окрім цього, позивачу було завдано значної моральної шкоди, у зв`язку із необхідністю прийняття участі у судовому розгляді справи і ухвалення неправомірного рішення та безпідставного стягнення з нього коштів за виконавчим провадженням. Всі переживання і стрес були викликані першочергово через дії відповідача - TOB «ФК «ЄАПБ». А тому позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 10000,00 гривень. Відповідач правом на подання відзиву, заперечень або пояснень не скористався. В судове засідання, яке відбулось 25.09.2024 року, позивач та його представник не з`явились, представник подав до суду клопотання про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. В судове засідання, яке відбулось 25.09.2024 року, відповідач не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. У зв`язку з розглядом справи за відсутності всіх учасників справи в порядку спрощеного провадження, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст. 223 ЦПК України). Відповідно до положень ч.1, 2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів для розгляду справи по суті, а також те, що позивач щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши повно та всебічно наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.02.2023 року у справі №161/17126/22 було задоволено позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики і стягнено з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості в загальному розмірі 32288 грн., а також стягнено судові витрати по справі, а саме 2481 грн. судового збору. TOB «ФК «ЄАПБ» отримало виконавчий лист №161/17126/22 від 30.05.2023 року про стягнення заборгованості за договором позики і стягнено з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму заборгованості в загальному розмірі 32288 грн., а також судові витрати по справі, а саме 2481 грн. судового збору. Луцьким ВДВС у Луцькому районі Волинської області ЗМУ МЮ було відкрито виконавче провадження від 20.07.2023 року №72303288 по виконання виконавчого листа №161/17126/22 від 30.05.2023 року. Згідно відповіді Луцького ВДВС у Луцькому районі Волинської області ЗМУ МЮ №35008 від 30.04.2024 року - з боржника на користь стягувача за вищезазначеним виконавчим провадженням було стягнуто грошову суму в загальному розмірі 34769,00 грн. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області у справі №161/17126/22 від 13.11.2023 року було задоволено заяву про перегляд заочного рішення в даній цивільній справі та скасовано заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07.02.2023 року у цивільній справі №161/17126/22 за позовною заявою ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.01.2024 року у справі №161/17126/22 було відмовлено у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Постановою Волинського апеляційного суду від 04.04.2024 року у даній справі було залишено без задоволення вимоги за апеляційною скаргою TOB «ФК «ЄАПБ», а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.01.2024 року було залишено без змін. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до ч. 1, 2, 3, 5, 6, 9 ст. 444 ЦПК України, суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Суд вирішує питання про поворот виконання, якщо за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі. Питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони. До заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем. Якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. В пункті 3.2 рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року № 13-рп/2011 вказано, що поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала. Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2019 року по справі №569/15646/16-ц. У цій постанові також вказано, що суди на забезпечення такої гарантії відновлення прав учасників процесу, як поворот виконання рішення мають задовольняти відповідні заяви та повертати відповідачеві стягнуті кошти за скасованим судовим рішенням, у разі відсутності обмежень, установлених законом. В постанові від 04 липня 2018 року по справі №310/11534/13-ц Велика Палата Верховного Суду під час ухвалення судового рішення за правилами цивільного судочинства вважала можливим керуватися однією з аксіом цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», що означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права». Аналіз вищевикладених джерел права та актів їх застосування дозволяє суду дійти висновку про те, що поворот виконання рішення після скасування судом заочного рішення, яким стягнуто з боржника грошові кошти та у подальшому залишення позовної заяви без розгляду, має відбуватися тоді, коли суд повністю відмовив у задоволенні позову або ж залишив позов без розгляду. Стаття 444 ЦПК України не передбачає повороту виконання рішення лише у зв`язку зі скасуванням рішення суду першої інстанції. Обов`язковою умовою повороту виконання рішення є сплата боржником на користь стягувача надмірної суми коштів (надмірного обсягу майна), що перевищує суму коштів (обсяг майна), які були стягнуті за наслідками перегляду відповідного рішення. Крім того, на правильність вищевказаного висновку суду вказує зміст рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року № 13-рп/2011, де вказано, що інститут повороту виконання рішення спрямований, зокрема, на повернення саме неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій). Отже, зважаючи на характер спірних правовідносин, суд наголошує на тому, що належному способу захисту інтересів позивача у даній справі відповідатиме заява про поворот виконання рішення суду, оскільки грошові кошти, які він просить стягнути у даній цивільній справі, сплачено ним на стадії виконання рішення суду, яке у подальшому було скасовано. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові (пункт 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19). У зв`язку з тим, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовної заяви [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», про повернення безпідставно отриманих грошових коштів. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000,00 грн., суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ст.23 ЦК України). Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (ч.1 ст. 1167 ЦК України). Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 8 ЦПК України, інформація щодо справи є відкритою. Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом. Частиною 3 статті 8 ЦПК України встановлено, що інформація щодо суду, який розглядає справу, учасників справи та предмета позову, дати надходження позовної заяви (скарги) чи будь-якої іншої заяви або клопотання у справі, у тому числі особи, яка подала таку заяву, вжитих заходів забезпечення позову та (або) доказів, стадії розгляду справи, місця, дати і часу судового засідання, руху справи з одного суду до іншого є відкритою та підлягає невідкладному оприлюдненню на офіційному веб-порталі судової влади України в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему. Судом встановлено, що позивач не надав достатніх і допустимих доказів на підтвердження заподіяння йому відповідачем моральної шкоди, а наявність цивільного спору, який був вирішений в порядку цивільного судочинства не може бути підставою для визнання протиправності дій відповідача, під час реалізації свого конституційного права на захист в судовому порядку, як такі, що заподіяли моральну шкоду позивачу. Крім того суд звертає увагу, що відповідач як сторона у справі також міг та повинен був слідкувати за станом розгляду справи №161/17126/22 та як добросовісний користувач процесуальних прав виконувати їх у встановлені законом та судом строки, а тому позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, зважаючи на встановлені під час розгляду справи обставини, з урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи не підтверджені певними засобами доказування, а тому позовну заяву необхідно залишити без задоволення. У зв`язку з тим, що у задоволенні позовних вимог судом відмовлено, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422,40 грн. та інші судові витрати позивача не підлягають стягненню з відповідача на корить позивача.

Outcome: dismissed