Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-30 00:00:00

І. Виклад позиції заявника та зацікавленої особи: 25.03.2024 року заявниця звернулася до суду з заявою про встановлення факту смерті, у якій з урахуванням заяви у новій редакції від 20.05.2024 року, просила встановити факт смерті громадянки України [PERSON] , [INFO] , місце народження м. Херсон, померлої [INFO] у м. Краснодар, Краснодарського краю російської федерації. Заява мотивована тим, що заявниця є донькою [PERSON] , яка за життя 13.03.2023 року склала заповіт, яким усе своє майно належне на час смерті заповіла [PERSON] Померла мешкала за адресою: [ADDRESS] , однак під час повномасштабного вторгнення рф на територію України місто Херсон попало в окупацію. За станом здоров`я [PERSON] виїхала до родичів у м. краснодар рф, де і померла [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про смерть виданим Спеціалізованим відділом записів актів цивільного стану по державній реєстрації смерті міста краснодар управління записів актів цивільного стану краснодарського краю, довідкою про кремацію та іншими документами. У зв`язку з відсутністю оригіналу свідоцтва про смерть приватний нотаріус відмовив заявниці в оформленні спадщини. Листом від 03.02.2024 року Південне міжрегіональне управління юстиції(м. Одеса) відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Миколаєві повідомило заявницю, що актовий запис про смерть її матері перебуває на зберіганні в архівах відділу ЗАГС рф. У зв`язку з військовою агресією держави, на території якої померла мати, та призупиненням дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, заявниця позбавлена можливості у позасудовому порядку зареєструвати смерть матері та реалізувати спадкові права, що обумовило підстави звернення до суду із заявою про встановлення факту смерті. Представник заінтересованої особи у визначений судом строк відзиву на заяву не подав, проте у поданій до суду заяві при вирішенні справи покладався на розсуду суду та не заперечував проти задоволення вимог заяви. ІІ. Заяви(клопотання) учасників справи. У час призначений до розгляду справи, особи що приймають участь у розгляді справи у судове засідання не з`явились. Про час, місце та дату проведення судового засідання повідомленні належним чином. Представник заявника 30.09.2024 року через підсистему «Електронний суд» подав заяву про розгляд справи без участі заявника та її представника. Представник відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав до суду заяву про вирішення справи без участі представника заінтересованої особи, при ухваленні рішення покладалися на розсуд суду. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Відповідно до Журналу реєстрації вхідної кореспонденції заяву та протокол автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.03.2024 року передано судді Булах Є.М. 19.03.2024 року. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 25.03.2024 року заяву залишено без руху, заявнику/представнику заявника надано строк для усунення вказаних недоліків заяви. На виконання вимог ухвали про залишення заяви без руху, представником заявника 20.05.2024 року подано заяву про усунення недоліків. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 27.05.2024 року провадження у справі відкрито в порядку окремого провадження та призначено судовий розгляд у справі на 22.07.2024 року. У зв`язку із неявкою у судове засідання учасників судового провадження, розгляд справи не відбувся, судове засідання у справі призначено на 01.08.2024 року. 30.07.2024 року представник заявника через підсистему «Електронний суд» подав до суду заяву з проханням розглянути справи без участі заявника та його представника. Вимоги викладенні у заяві підтримали, просили їх задовольнити. У зв`язку із перебуванням головуючого судді на лікарняному, розгляд справи не відбувся. Судове засідання призначено на 20.08.2024 року. 15.08.2024 року представник заявника через підсистему «Електронний суд» подав до суду заяву з проханням розглянути справи без участі заявника та його представника. Вимоги викладенні у заяві підтримали, просили їх задовольнити. Представник відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, 15.08.2024 року надіслав до суду заяву про вирішення справи без участі представника заінтересованої особи, при ухваленні рішення покладалися на розсуд суду. У зв`язку із перебування головуючого у нарадчій кімнаті з розгляду іншої цивільної справи, розгляд справи не відбувся, судове засідання призначено на 01.10.2024 року. 30.09.2024 року представник заявника через підсистему «Електронний суд» подав до суду заяву з проханням розглянути справи без участі заявника та його представника. Вимоги викладенні у заяві підтримали, просили їх задовольнити. Представник відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у раніше поданій заяві просив про вирішення справи без участі представника заінтересованої особи, при ухваленні рішення покладалися на розсуд суду. Таким чином встановлено, що учасники справи у судове засідання не прибули, у своїх заявах просили провести розгляд справи за їх відсутності. Суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому постановив проводити розгляд справи у данному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, за відсутності осіб, які беруть участь у судовому провадженні. Судом, на підставі частини другої ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. [INFO] народилася [PERSON] , про що 20.11.1974 року міськвідділом ЗАГС м. Херсона складено відповідний актовий запис №4678 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Матір`ю [PERSON] зазначена [PERSON] , батьком - [PERSON] . 26.04.1996 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, про що 26.04.1996 року Комсомольським відділом реєстрації актів громадянського стану у м. Херсоні зроблено відповідний актовий запис №168 та видано свідоцтво про шлюб серійний номер [NUMBER] . Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу « [PERSON] ». [INFO] у м. Краснодар Краснодарського краю російської федерації померла громадянка рф, [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Херсон, про що 05 вересня 2023 року спеціалізованим відділом записів актів громадянського стану з державної реєстрації смерті м. Краснодар управління записів актів громадянського стану Краснодарського краю зроблено відповідний актовий запис про смерть №170239230000408433001 та 05.09.2023 року видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . V. Оцінка Суду. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. У частинах третій - четвертій статті 49 ЦК України передбачено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті здійснюється на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою. Форма та порядок видачі документа про смерть, на підставі якого здійснюється державна реєстрація смерті, встановлені Інструкцією про порядок заповнення та видачі лікарського свідоцтва про смерть, затвердженою наказом Міністерством охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року №545. Відповідно до вказаної Інструкції лікарське свідоцтво про смерть видається лікарем медичного закладу, що лікував померлого, на підставі спостережень за хворим і запису в медичній документації, які відображали стан хворого до його смерті, або патологоанатомом на підставі вивчення медичної документації і результатів розтину. Пунктом 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 року за №719/4940, встановлено, що підставою для державної реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о) установленої форми; б) фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о) установленої форми; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору. ЦПК України передбачає чотири процедури, наслідком яких є ухвалення судового рішення, на підставі якого органи ДРАЦСу можуть видати свідоцтво про смерть: встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті (пункт 8 частини першої статті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою внаслідок нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру (пункт 9 частини першої статті 315 ЦПК України); встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України або на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан (стаття 317 ЦПК України); визнання фізичної особи померлою (статті 305-309 ЦПК України). Відповідно до статті 13 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, укладеної між державами-членами СНД (зокрема, Україною і російською федерацією) та ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою та скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення; документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів. Разом із тим 23 грудня 2022 року набрав чинності Закон №2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року». Відповідно до цього Закону дію Конвенції було зупинено у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь. Це означає, що дія цієї Конвенції, у тому числі і статті 13, зупиняється щодо будь-яких документів, виданих, посвідчених лише у двох країнах (російська федерація та республіка білорусь), незалежно від дати їх видачі, посвідчення. Разом з тим з дати зупинення дії Конвенції 1993 року у відносинах з російською федерацією та республікою білорусь до документів, виданих на території цих країн, при їх пред`явленні на території України застосовуватиметься вимога засвідчення апостилем згідно з Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, яка була підписана 05 жовтня 1961 року в м. Гаазі. Відповідно до Закону України від 10 січня 2002 року №2933-ІІІ «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних документів» Конвенція набрала чинності для України з 22 грудня 2003 року та залишається чинною у відносинах України з російською федерації і республікою білорусь. Водночас для захисту прав і свобод громадян України та інших осіб, що мають документи вказаних країн, Кабінет Міністрів України врегулював питання використання документів цих країн на час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування. Так, відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 04 лютого 2023 року №107 «Деякі питання прийняття на території України під час воєнного стану документів, виданих уповноваженими органами іноземних держав» під час воєнного стану та протягом шести місяців після його припинення або скасування документи, виготовлені або засвідчені на території іноземних держав установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на території України без спеціального посвідчення (консульської легалізації, проставлення апостиля тощо) у разі, коли станом на 24 лютого 2022 року такі документи приймалися на території України без спеціального посвідчення. Таким чином, станом на день розгляду справи свідоцтво про смерть, видане на території російської федерації, не потребує будь-якої легалізації. Аналогічні висновки щодо застосування норм права до спірних правовідносин навів Верховний Суд у постанові від 15.08.2024 року у справі №643/8133/23. Із матеріалів справи відомо, що факт смерті матері заявниці на території м. краснодар російської федерації зафіксовано відповідним державним органом іноземної держави та видано на підставі законодавства держави, на території якої померла мати заявниці, а тому підстав для встановлення факту смерті [INFO] [PERSON] , [INFO] у судовому порядку немає. За встановлених обставин, суд відмовляє у задоволенні заяви. VI. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. VII. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed