Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася в суд із позовом до виконавчого комітету Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кобзар Любов Вікторівна, у якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] ,\~загальною площею 77,1 м. кв., житловою площею 44,3 м. кв., допоміжна площа 32,8 м. кв. з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , який фактично прийняв спадщину за заповітом, але юридично не оформив своїх спадкових прав після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Свої позовні вимоги мотивує тим, що її дошлюбним прізвищем було [PERSON] , її батьком є [PERSON] , матір`ю [PERSON] . Її батько, [PERSON] народився [INFO] , його батьком є [PERSON] , матір`ю- [PERSON] . Зазначає, що так як станом на 30.06.1990 року та на 15.04.1991 року будинок за адресою: [ADDRESS] належав до колгоспного типу двору, головою та єдиним членом колгоспного типу двору була [PERSON] , то відповідно будинок (колишній колгоспний двір) повністю належав [PERSON] на праві власності. Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , відкрилася спадщина. Від її імені було посвідчено заповіт, згідно якого вона все належне їй майно заповіла [PERSON] , тобто своєму синові. Вказує, що її батько, [PERSON] , як спадкоємець за заповітом фактично прийняв спадщину після смерті його матері, [PERSON] , але юридично таку не оформив, спадкова справа після смерті [PERSON] не реєструвалася. Після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі і на право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які ним фактично успадковано, але юридично не оформлено після смерті [PERSON] . Так як заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався, а тому спадкування після його смерті відбувається за законом. Вона як дочка [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після його смерті. Позивач зазначає, що так як вона була зареєстрована та постійно проживала разом із батьком, [PERSON] , на час відкриття спадщини, тобто на день його смерті, не заявила про відмову від прийняття спадщини, а тому прийняла спадщину після смерті [PERSON] , враховуючи норму ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Кобзар Любов Вікторівною 01 липня 2024 року в нотаріальному порядку їй після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , вже видані свідоцтва про право на спадщину за законом, однак постановою від 01 липня 2024 року приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кобзар Любов Вікторівна відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] через те, що не подані правовстановлюючі документи на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Стверджує, що право власності на колгоспний двір (житловий будинок) [ADDRESS] було зареєстроване згідно вимог діючого на той час законодавства в погосподарській книзі Воле-Висоцької сільської ради Жовківського району Львівської області. Так як [PERSON] належав на праві власності житловий будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами як голові та єдиному членові колгоспного типу двору, після смерті якої [PERSON] спадщину фактично прийняв, але юридично не оформив своїх спадкових прав, а тому вважає, що її право на спадкування даного майна підлягає захисту в судовому порядку, як наслідок є всі підстави для визнання за нею права власності на житловий будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , який фактично прийняв спадщину за заповітом, але юридично не оформив своїх спадкових прав після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 28 серпня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, підготовче судове засідання призначено на 24 вересня 2024 року о 11 год. 00 хв., в подальшому призначено розгляд справи на 30 вересня 2024 року. Витребувано\~з Жовківської державної нотаріальної контори Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції належним чином засвідчену (прошиті та пронумеровані всі аркуші, скріплені гербовою печаткою) копію спадкової справи, яка заведена після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , а у приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кобзар Любов Вікторівни належним чином завірену (прошиті та пронумеровані всі аркуші, скріплені гербовою печаткою) копію спадкової справи, яка заведена після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак подала на адресу суду письмову заяву, у яких просить справу розглядати у її відсутності. Зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просять такі задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Представник відповідача, виконавчого комітету Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак з Жовківської міської ради на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, зазначили, що визнають позовні вимоги, не заперечують проти задоволення таких. Третя особа, яка не заявляє самостійний вимог на предмет спору, приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кобзар Любов Вікторівна, в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак від неї на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності. Зазначила, що при вирішенні справи покладається на думку суду. Крім того на виконання вимог ухвали суду надійшла від приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кобзар Любов Вікторівни належним чином завірена копія спадкової справи, яка заведена після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , а також інформаційна довідка щодо відсутності реєстрації спадкової справи після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . А тому, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивача, представника відповідача, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, які не з`явилися в підготовче судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності, висловлені позиції у справі. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Ч. 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так як відповідач не заперечує проти позовних вимог, фактично визнали їх, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народилася [INFO] у місті Жовква Жовківського району Львівської області, що підтверджується викладеним у паспорті громадянина України № [NUMBER] , який виданий 11 серпня 2017 року органом 4628. Своє дошлюбне прізвище [PERSON] на Мамчур позивач змінила внаслідок реєстрації 27 червня 2017 року шлюбу із [PERSON] у Франківському районному у місті Львові відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про що 27 червня 2017 року було складено відповідний актовий запис № 454, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , яка видане Франківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області 27 червня 2017 року. Тобто, дошлюбним прізвищем позивача було [PERSON] . Батьком позивача є [PERSON] , матір`ю [PERSON] , що вбачається із свідоцтва про моє народження серії [NUMBER] , яке видане 17 серпня 1990 року відділом ЗАГС м. Несторов Львівської області. З свідоцтва про народження серії [NUMBER] , яке видане 10 червня 1965 року, вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , його батьком є [PERSON] , матір`ю- [PERSON] . Тобто, [PERSON] є бабою позивача, оскільки вона є матір`ю його батька, [PERSON] . Викладеним у виписці № 500 з погосподарської книги № 1 Воле-Висоцької сільської ради Жовківського району Львівської області, яка видана виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 26 липня 2024 року, стверджується, що житловий будинок [ADDRESS] станом на 30.06.1990 року належав до колгоспного типу двору, головою якого була [PERSON] , яка померла [INFO] . З виписки № 499 з погосподарської книги № 1 Воле-Висоцької сільської ради року Жовківського району Львівської області станом на 30.06.1990 року, яка видана виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 26 липня 2024 року, вбачається, що будинок за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] , станом на 30.06.1990 року належав до колгоспного типу двору, станом на 30.06.1990 року у домогосподарстві була зареєстрована та проживала голова двору, [PERSON] , 1922 року народження. Викладеним у виписці № 564 з погосподарської книги № 1 Воле-Висоцької сільської ради року Жовківського району Львівської області станом на 15.04.1991 року, яка видана виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 16 серпня 2024 року, вбачається, що будинок за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок № [NUMBER] , станом на 15.04.1991 року належав до колгоспного типу двору, станом на 15.04.1991 року року у домогосподарстві була зареєстрована та проживала голова двору, [PERSON] , 1922 року народження. Згідно ст. 120 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року майно колгоспного типу двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Постановою Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~20\~від 22.12.1995\~року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року, встановлено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх\~\~його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Виходячи з даних, так як будинок, який станом на 30.06.1990 року та на 15.04.1991 року належав до колгоспного типу двору, головою та єдиним членом колгоспного типу двору за адресою: [ADDRESS] , була [PERSON] , то відповідно будинок (колишній колгоспний двір) повністю належав [PERSON] на праві власності. [PERSON] померла [INFO] у віці 80 років, про що 23 січня 2003 року в книзі реєстрації актів про смерть було зроблено запис за № 03, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке видане 24 січня 2003 року Глинською сільською радою Жовківського району Львівської області. Відповідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України від 16.01.2003 року, що набрав чинності 01.01.2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу\~Української РСР\~від 18.07.1963\~року у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Оскільки [PERSON] померла [INFO] , тобто спадщина відкрилася до набрання чинності ЦК України, то до правовідносин, що стосуються прийняття спадщини після її смерті необхідно застосовувати положення Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року. Згідно ч. 1 ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст. 534 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Нормою ч. 2 ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року встановлено, що спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день її смерті і на що вона за законом матиме право заповіла [PERSON] , тобто своєму синові. Даний заповіт 08 квітня 2002 року складено і посвідчено секретарем виконавчого комітету Глинської сільської ради Жовківського району Львівської області М. Я. Біль, та зареєстровано в реєстрі за № 40. Згідно ст. 527 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Суд враховує, що батько позивача [PERSON] , [PERSON] , був спадкоємцем за заповітом після смерті своєї матері, [PERSON] . Згідно ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року встановлено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Викладеним у довідці № 493, яка 26 липня 2024 року видана виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, стверджується, що [PERSON] , яка померла [INFO] , проживала і була зареєстрована до дня її смерті в [ADDRESS] . З довідки № 494, яка 26 липня 2024 року видана виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, вбачається, що [PERSON] проживав і був зареєстрований разом із своєю мамою, [PERSON] , до дня її смерті, а саме станом на [INFO] в [ADDRESS] і вели спільне господарство. Викладеним у довідці № 498, яка 26 липня 2024 року видана виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, стверджується, що на день смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , у житловому будинку [ADDRESS] проживали та були зареєстровані: [PERSON] , 1922 року народження, [PERSON] , 1964 року народження. Згідно ст. 553 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини. Протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, яким згідно ст. 525 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу, [PERSON] як спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON] не відмовився від прийняття спадщини, навпаки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, оскільки постійно проживав разом із своєю матір`ю, [PERSON] , вів з нею спільне господарство. Суд враховує, що [PERSON] як спадкоємець за заповітом фактично прийняв спадщину після смерті його матері, [PERSON] , але юридично таку не оформив, спадкова справа після смерті [PERSON] не реєструвалася. З свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане повторно 16 лютого 2024 року Жовківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, вбачається, що [PERSON] помер [INFO] , про що 04 лютого 2021 року було складено відповідний актовий запис № 72. Згідно ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46\~цього Кодексу). А тому після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі і на право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які ним фактично успадковано, але юридично не оформлено після смерті [PERSON] . Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Нормою ст. 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Нормою ст. 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно із ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. З довідки № 496, яка 26 липня 2024 року видана виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, вбачається, що від імені [PERSON] , який помер [INFO] , заповіт не посвідчувався. Не посвідчувався заповіт також і нотаріусом, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори). Ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265\~цього Кодексу. Так як заповіт від імені [PERSON] не посвідчувався, а тому спадкування після його смерті відбувається за законом. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкоємця, у тому числі зачаті за життя спадкоємця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач [PERSON] як дочка [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, яким є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, що передбачено ч. 2 ст. 1220 ЦК України. Ч. 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. З довідки № 497, яка 26 липня 2024 року видана виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, вбачається, що [PERSON] проживала і була зареєстрована разом із батьком, [PERSON] , який помер [INFO] , до дня його смерті в [ADDRESS] і вели спільне господарство. Так як позивач була зареєстрована та постійно проживала разом із батьком, [PERSON] , на час відкриття спадщини, тобто на день його смерті, не заявила про відмову від прийняття спадщини, а тому суд приходить до висновку, що позивач прийняла спадщину після смерті [PERSON] , враховуючи норму ч. 3 ст. 1268 ЦК України. З матеріалів справи вбачається, що позивач єдиний спадкоємець за законом після смерті [PERSON] , яка прийняла спадщину, осіб, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині, і прийняли таку внаслідок звернення до нотаріуса чи внаслідок спільного постійного проживання зі спадкодавцем немає. Суд бере до уваги зазначене позивачем у позовній заяві про те, що на час смерті [PERSON] в зареєстрованому шлюбі не перебував, оскільки шлюб між ним та [PERSON] був розірваний, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 21 квітня 1993 року було зроблено запис за № 46, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , яке видане відділом ЗАГС міста Жовква Львівської області 21 квітня 1993 року. Внаслідок звернення позивача до приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Львівської області Кобзар Л. В. 01 липня 2024 року нею було зареєстровано після смерті [PERSON] спадкову справу № 80/2024, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 77510489 від 01.07.2024 року. Приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Кобзар Любов Вікторівною 01 липня 2024 року в нотаріальному порядку [PERSON] після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , вже видані свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме серії НТМ № 002336, яке зареєстровано в реєстрі за № 1052, спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з земельної ділянки площею 0,6768 га, кадастровий номер 4622782100:15:000:0126, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вищевказана земельна ділянка належала [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , на праві власності на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії II-ЛВ № 087973, виданого Жовківською райдержадміністрацією від 23 квітня 2003 року, спадкоємцем якої був її син, [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав; серії НТМ № 002337, яке зареєстровано в реєстрі за № 1053, спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з земельної ділянки площею 0,1887 га, кадастровий номер 4622782100:03:000:0122, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вищевказана земельна ділянка належала [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , на праві власності на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії II-ЛВ № 087973, виданого Жовківською райдержадміністрацією від 23 квітня 2003 року, спадкоємцем якої був її син, [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав; серії НТМ № 002338, яке зареєстровано в реєстрі за № 1054, спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з земельної ділянки площею 0,4118 га, кадастровий номер 4622782100:15:000:0114, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вищевказана земельна ділянка належала [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , на праві власності на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії II-ЛВ № 087973, виданого Жовківською райдержадміністрацією від 23 квітня 2003 року, спадкоємцем якої був її син, [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав; Суд бере до уваги, що факт видачі [PERSON] свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , підтверджує те, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] . [PERSON] є власником зазначеного вище майна, що підтверджується витягами № 385066070, № 385066433, № 385066780, які сформовано 01 липня 2024 року приватним нотаріусом Львівського районного нотаріального округу Львівської області Кобзар Л. В. Однак постановою від 01 липня 2024 року приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кобзар Любов Вікторівна відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно, а саме на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] через те, що не подані правовстановлюючі документи на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Відповідно до частини 3\~статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІV\~речові права на нерухоме майно\~та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року,\~визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим\~наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5\~і зареєстрованим в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності\~ЦК України\~та\~Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, з вищенаведеного вбачається, що записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таким чином, право власності на колгоспний двір (житловий будинок) [ADDRESS] було зареєстроване згідно вимог діючого на той час законодавства в погосподарській книзі Воле-Висоцької сільської ради Жовківського району Львівської області. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відповідно до підпункту 4.15, 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. З довідки № 1321 яка видана Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське бюро технічної інвентаризації» 11 березня 2024 року, вбачається, що станом на 31.12.2012 року, реєстрація права вланості на нерухоме майно по [ADDRESS] не реєструвалося. Згідно нового адміністративно-територіального устрою України село Глинськ належить до Жовківської територіальної громади Львівського району Львівської області. Суд враховує, що правовстановлюючий документ на право власності на житловий будинок [ADDRESS] відсутній, оскільки право власності на даний будинок зареєстроване не було. З технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське бюро технічної інвентаризації» 21 лютого 2024 року, та з довідки-характеристики № 1320, яка видана Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське бюро технічної інвентаризації» 11 березня 2024 року на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , вбачається, що рік побудови житлового будинку 1967, загальна площа житлового будинку 77,1 м. кв., житлова площа 44,3 м. кв., допоміжні приміщення: коридор, площею 7,1 м. кв., кухня, площею 12,9 м. кв., кладова, площею 7,1 м. кв., веранда, площею 5,7 м. кв., разом допоміжні приміщення площею 32,8 м. кв. При будинку є господарські будівлі: сарай, вбиральня, та споруди: ворота з хвірткою, огорожі, криниця. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ст.\~80\~ЦК України встановлено, що жилий будинок є об`єктом права приватної власності. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Отже, [PERSON] є спадкоємцем за законом смерті батька, [PERSON] , прийняла після його смерті спадщину, в тому числі і ту, яку він фактично прийняв за заповітом після смерті його матері, [PERSON] , але юридично не оформив. Позивач прийняла спадщину після смерті батька, [PERSON] , оскільки була зареєстрована та постійно проживала разом із ним на день його смерті, не відмовилася від прийняття спадщини упродовж шестимісячного строку після його смерті. Позивач єдиний спадкоємець за законом після смерті [PERSON] , яка прийняла спадщину, осіб, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині, і прийняли таку внаслідок звернення до нотаріуса чи внаслідок спільного постійного проживання зі спадкодавцем немає. Так як [PERSON] належав на праві власності житловий будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами як голові та єдиному членові колгоспного типу двору, після смерті якої [PERSON] спадщину фактично прийняв, але юридично не оформив своїх спадкових прав, а тому суд приходить до висновку, що право позивача на спадкування даного майна підлягає захисту в судовому порядку, як наслідок суд вважає, що є всі підстави для визнання за [PERSON] права власності на житловий будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , який фактично прийняв спадщину за заповітом, але юридично не оформив своїх спадкових прав після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Outcome: approved