Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-26 00:00:00

24 травня 2023 року [PERSON] звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до Акціонерного товариства «Харківобленерго», треті особи: Приватне акціонерне товариство «Харківенергозбут», Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, про захист порушеного права споживача. Позовна заява мотивована тим, що [PERSON] є споживачем електричної енергії за особовим рахунком по адресі мешкання № 199147. 3 01 січня 2019 року приєднана до публічного договору про надання послуг з розподілу електричної енергії (оператор систем розподілу - АТ «Харківобленерго») та до публічного договору про постачання електричної енергії (постачальник ПрАТ «Харківенергозбут»). Відповідно до норм Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених Постановою НКРЕКП № 312 від 14 березня 2018 року, та Кодексу комерційного обліку електричної енергії, затвердженого Постановою НКРЕКП № 311 від 14 березня 2018 року (далі по тексту - ККОЕЕ), нарахування оплати за електричну енергію здійснюється постачальником ПрАТ «Харківенергозбут» згідно даних оператора системи розподілу - АТ «Харківобленерго». Станом на час подання даного позову позивачу нараховано за даними АТ «Харківобленерго» 57202,42 грн, про що вказано у вимозі-повідомленні ПрАТ «Харківенергозбут» № 8337739 від 13 березня 2023 року. Позивач вважає вказані нарахування неправомірними, внаслідок чого допущено порушення права позивача як споживача, передбачене пунктом 7 частини 1 статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: ціну продукції (в даному випадку - електричної енергії) визначено неналежним чином. Зазначає, що у вересні 2021 року було здійснено заміну лічильника електричної енергії за адресою мешкання позивача, а саме [ADDRESS] . У листопаді 2021 року вказаний лічильник було визнано непридатним у зв?язку з похибкою вимірювань, яка перевищує допустимі межі. При цьому, на момент заміни лічильника його показання свідчили про нарахування за 3,5 місяці (з 31 травня по 16 вересня 2021 року) 34100 кВт-год., що не лише вочевидь є наслідком несправності механізму, але й є неможливим в принципі при проживанні в квартирі 89-річної пенсіонерки, споживання електричної енергії якої (згідно порівнянь з іншими місяцями) є в 30-50 разів меншим. Незважаючи на вказане, в порушення норм ККОЕЕ, АТ «Харківобленерго» здійснило нарахування суми до сплати, виходячи саме з цих (хибних) показань, ігноруючи той факт, що лічильник вийшов з ладу не з вини споживача Зауважує, що всупереч вимогам технічної документації (паспорту) лічильника СО-193 його повірка не здійснювалась протягом останніх 15-ти років (хоча має відбуватись кожні 8 років), а контрольні огляди (раз на 6 місяців) та технічні перевірки (раз на 3 роки) взагалі не проводились, що є порушенням п. 6.5.1 ККОЕЕ. Експертиза, результати якої засвідчені актом № 88в від 03 листопада 2021 року, була проведена з порушеннями вимог пунктів 4.1, 10.1, 10.2.2, 10.3 ДСТУ ГОСТ 8.259:2007 «Метрологія. Лічильники активної та реактивної енергії. Методика повірки». Непридатність висновків даної експертизи було підтверджено самим АТ «Харківобленерго» в листі № 06-56K/06-1316 від 22 лютого 2022 року. Відповідно до пункту 8.6.18 ККОЕЕ (в редакції, що діяла станом на дату заміни лічильника та дату визнання його непридатності) розрахунок електричної енергії мав бути здійснений за середньодобовим обсягом споживання. Однак, АТ «Харківобленерго» проігнорувало дану норму, про що, зокрема, було вказано у листі НКРЕКП № 560/25.1/8-22 від 24 січня 2022 року (яким КРЕКП відповідало на скаргу позивача). В подальшому, після кількох місяців бездіяльності АТ «Харківобленерго», нехтуючи забороною зворотної дії нормативних актів у часі (стаття 58 Конституції України), вирішило застосувати норму пункту 8.6.18 ККОЕЕ в новій редакції (чинна з грудня 2021 року) та визначити обсяг спожитої електроенергії за показаннями лічильника, скоригованими на величину систематичної похибки, встановленої експертизою (листи АТ «Харківобленерго» № 06-56K/06-1316 від 22 лютого 2022 року та № 06-56K/13-2625 від 26.08.2022 року). Вказує на те, що протягом останніх 8-ми місяців експертиза так і не була проведена, а перерахунок не був здійснений. При цьому, ПрАТ «Харківенергозбут» продовжує у взаєминах з позивачем виходити із первинних (незаконних) нарахувань, здійснених АТ «Харківобленерго», та вважає позивача боржником, з приводу чого звертається з письмовими і усними претензіями та попереджає про намір звернутись до суду. У січні 2023 року за наслідком розгляду чергової скарги позивача НКРЕКП надала АТ «Харківобленерго» 10 днів на усунення порушень (лист № 391/17.3.1/9-23 від 12 січня 2023 року), що було відповідачем проігноровано. Таким чином, позивачка вважала за необхідне звернутись до суду з вимогами про зобов?язання АТ «Харківобленерго» виконати обов?язок з визначення ціни електричної енергії, спожитої позивачем за період з 31 травня 2021 року по 16 вересня 2021 року, належним чином, в порядку пункту 8.6.18 ККОЕЕ розрахувати обсяг електричної енергії, спожитої позивачем за період з 31 травня 2021 року по 16 вересня 2021 року за середньодобовим обсягом споживання електричної енергії. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 червня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Харківобленерго», треті особи: Приватне акціонерне товариство «Харківенергозбут», Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, про захист порушеного права споживача. У судове засідання учасники справи не з`явились, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином і у встановленому законом порядку відповідно до вимог статті 128 ЦПК України. Відповідно до частини третьої статті 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник позивачки адвокат Філатов П.А. просив провести розгляд справи без його участі та без участі позивачки [PERSON] . Юрисконсульт відділу представництва в судах Юридичного департаменту Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, [PERSON] подала до суду письмові пояснення, просила розглянути справу без участі представника НКРЕКП з урахуванням поданих письмових пояснень. Представник Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» Ткаченко А.В. подала до суду клопотання про розгляд справи без участі третьої особи, та письмові пояснення у задоволенні позову просила відмовити та врахувати письмові пояснення у справі. Відповідно до письмових пояснень, у зв`язку з відокремлення функції з розподілу електричної енергії від функцій постачання електричної енергії, з 01.01.2019 Третя особа є постачальником універсальних послуг на території Харківської області у відповідності до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП, Регулятор) від 26.10.2018 № 1268. Відповідно до статті 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Відносини між побутовими споживачами та електропостачальниками регулюються зокрема Правилами роздрібного ринку електричної енергії (далі ПРРЕЕ, Правила) затверджених постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312. Згідно з п. 1.1.2 глави 1.1 розділу I ПРРЕЕ, споживачем електричної енергії є фізична особа, у тому числі фізична особа-підприємець, або юридична особа, що купує електричну енергію для власного споживання; об`єкт побутового споживача - житловий будинок (частина будинку), квартира або будівля, які розміщені за однією адресою та належать одній фізичній особі або декільком фізичним особам на правах власності або користування. Згідно з підпунктом 1 пункту 5.2.1. розділу V ПРРЕЕ електропостачальник має право на своєчасне та в повному обсязі отримання коштів за продану електричну енергію відповідно до укладених договорів. Відповідно до підп. 2 п. 5.5.5. розділу V ПРРЕЕ споживач електричної енергії зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. Відповідно до п. 4.1. розділу ІV ПРРЕЕ розрахунки за електричну енергію та послуги, що надаються на роздрібному ринку, між учасниками цього ринку здійснюються у грошовій формі відповідно до укладених договорів. У відповідності з п. 4.7. розділу ІV ПРРЕЕ оплата електричної енергії здійснюється побутовим споживачем виходячи з умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг і може, зокрема, бути у формі оплати за фактично відпущену електричну енергію відповідно до даних комерційного обліку. Згідно з п. 4.8. розділу ІV ПРРЕЕ форма та порядок оплати, терміни (строки) здійснення попередньої оплати, планових платежів та остаточного розрахунку зазначаються у договорі між електропостачальником та споживачем про постачання електричної енергії споживачу. У відповідності до п. 4.12, 4.13 розділу IV ПРРЕЕ, розрахунки між споживачем та електропостачальником (іншими учасниками роздрібного ринку, якщо вони беруть участь у розрахунках) здійснюються згідно з даними, отриманими від адміністратора комерційного обліку в порядку, передбаченому Кодексом комерційного обліку, про обсяги поставленої, розподіленої (переданої) та купленої електричної енергії. Оператором системи розподілу на території Харківської області є Акціонерне товариство «Харківобленерго». Таким чином, розрахунки за спожиту електричну енергію зі споживачем ПрАТ «Харківенергозбут» проводить на підставі переданих від оператора системи розподілу обсягів споживання електричної енергії. У відповідності до п. 4.3 розділу IV ПРРЕЕ дані, необхідні для формування платіжних документів, у тому числі щодо обсягів електричної енергії, надаються учасникам роздрібного ринку адміністратором комерційного обліку в порядку, встановленому Кодексом комерційного обліку. На підставі отриманих даних відповідно до умов договору (обраної споживачем комерційної пропозиції) сторони складають акти прийому-передачі проданих товарів та/або наданих послуг. Згідно з пп. 72 п. 1.2.1 глави 1.2 Розділу І Кодексу комерційного обліку електричної енергії (далі ККОЕЕ) «Точка комерційного обліку (ТКО) - фізична або умовна (віртуальна) точка (як елемент інформаційної моделі ринку), ідентифікована відповідним EIC-кодом, якої стосуються дані комерційного обліку електричної енергії, які використовуються для розрахунків між учасниками ринку електричної енергії та/або для формування звітності». Пунктом 2.7.1 глави 2.7 Розділу ІІ ККОЕЕ визначено наступне: стороною, відповідальною за точку комерційного обліку для ТКО, які забезпечені вузлами обліку, є оператор мережі або сторона, приєднана до мережі, що на законних підставах володіє чи користується лічильником у складі вузла обліку для цієї ТКО, якщо інше не встановлено цим Кодексом або договором. Отже, саме оператор системи розподілу (на території Харківської області операторами системи розподілу є АТ «Харківобленерго») приймає від споживача покази засобів комерційного обліку електричної енергії, визначає обсяги електричної енергії, використаної споживачем, та надає зазначену інформацію постачальнику електричної енергії, на підставі чого Товариство проводить розрахунок зі споживачем. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)). Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах. Подібний висновок викладений у пунктах 6.6, 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19). Таким чином, відсутність порушення прав та законних інтересів Позивача Товариством, обрання Позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. На підставі викладеного вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Інших заяв та клопотань з процесуальних питань до суду не подали. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень частини другої статті 247 ЦПК України, судом не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, як кожен окремо так і у їх сукупності, суд доходить таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивачка [PERSON] є споживачем електричної енергії, яку продає постачальник - ПрАТ «Харківенергозбут». [PERSON] є споживачем електричної енергії за особовим рахунком за адресою мешкання № 199147. 3 01 січня 2019 року позивачка приєднана до публічного договору про надання послуг з розподілу електричної енергії (оператор систем розподілу - АТ «Харківобленерго») та до публічного договору про постачання електричної енергії (постачальник ПрАТ «Харківенергозбут»). Згідно з вимогою-повідомленням ПрАТ «Харківенергозбут» № 8337739 від 13 березня 2023 року споживач станом на 13 березня 2023 року має заборгованість за спожиту електричну енергію за о/р № [NUMBER] в розмірі 57 202,42 грн (а. с. 22). Як свідчать матеріали справи, ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 червня 2024 року клопотання представника позивача [PERSON] адвоката Філатова П.А. у цивільній справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Харківобленерго», треті особи: Приватне акціонерне товариство «Харківенергозбут», Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг про захист порушеного права споживача задоволено. Поновлено процесуальний строк на подання представником позивача клопотання про витребування доказів. Зобов`язано Харківський науково-дослідний експертно-криміналістичний центр МВС України (61191, м. Харків, вул. Ковтуна, 34; код ЄДРПОУ 25574728) надати до Дзержинського районного суду м. Харкова інформацію про стан експертизи лічильника електричної енергії типу СО-193, заводський № 397557, який був направлений для проведення такої експертизи Акціонерним товариством «Харківобленерго» 12.01.2023, а у випадку завершення такої експертизи витребувано копію висновку для долучення до матеріалів справи. Роз`яснено, що особи, які не мають можливості подати доказ, який витребовує суд, або не мають можливості подати такий доказ у встановлені строки, зобов`язані повідомити про це суд із зазначенням причин протягом п`яти днів з дня вручення ухвали. У разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, а також за неподання таких доказів з причин, визнаних судом неповажними, суд застосовує до відповідної особи заходи процесуального примусу, передбачені цим Кодексом. Притягнення винних осіб до відповідальності не звільняє їх від обов`язку подати витребувані судом докази. Копію ухвали для її виконання направлено до Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України (61191, м. Харків, вул. Ковтуна, 34; код ЄДРПОУ 25574728). Судове засідання відкладено. На виконання ухвали Дзержинського районного суду міста Харкова від 04 червня 2024 року електронною поштою до суду надійшов лист директора Харківського НДЕКЦ МВС І. Давиденка про стан виконання експертного дослідження, яким повідомлено, що експертне дослідження лічильника типу CO-193, заводський номер № 397557 12.06.2024 зняте з провадження без виконання у зв`язку з несплатою вартості його проведення. Станом на 11.07.2024 повідомлення про неможливість проведення експертного дослідження та об`єкт дослідження знаходяться в секторі документального забезпечення Харківського НДЕКЦ МВС. У подальшому 13 вересня 2024 року представник Акціонерного товариства «Харківобленерго» Очеретний В.С. через систему «Електронний суд» подав до суду клопотання про зупинення провадження у справі № 638/4815/23 за позовом [PERSON] до АТ «Харківобленерго» про захист порушеного права споживача - до надходження висновку експерта, посилаючись на те, що лічильник типу СО-193, № 397557 було відправлено на експертизу до Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру, а визначення його справності та робочого стану є вирішальним для розгляду справи, прошу зупинити розгляд цивільної справи № 638/4815/23. На сьогоднішній день, висновок експерта з результатами проведеної експертизи не надходили. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 вересня 2024 року в задоволенні клопотання представника відповідача Акціонерного товариства «Харківобленерго» про зупинення провадження у цивільній справі відмовлено, з огляду на наступне. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною третьою статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно вимог статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Стаття 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Приписами ч.ч. 1-5 статті 83 ЦПК України встановлено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. При цьому відповідно до п. 5 ч. 1 статті 252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку призначення експертизи судом. На підставі вищевикладеного, а також зважаючи на те, що справа перебуває в провадженні суду з 24.05.2023, з метою недопущення надмірної тривалості цивільного провадження, правових підстав для зупинення провадження у справі судом встановлено не було. Слід зауважити, що сторонам були створені належні умови для надання усіх необхідних доказів, надано достатньо часу для підготовки до судового розгляду справи. При цьому в ході розгляду даної справи судом було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ЦПК України. Відповідно до частини 2 статті 2 Закону України «Про доступ до судових рішень» усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі не пізніше наступного дня після їх виготовлення і підписання. Суд зазначає, що ним були здійснені заходи щодо належного повідомлення всіх учасників процесу стосовно розгляду справи та надання до суду відповідних доказів, заперечень (за наявності), щодо вказівки на незгоду з будь-якою із обставин викладених у вимогах сторони процесу. Так, процесуальні документи у цій справі направлялись всім учасникам судового процесу, що підтверджуються штампом канцелярії на зворотній стороні відповідного документу, а також про наявність учасників процесу та їх представників наявність зареєстрованого Електронного кабінету ЄСІТС. Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Таким чином, оскільки судом вчинені всі необхідні визначені процесуальним законом вимоги щодо повідомлення сторін, суд визнає, що сторони були належним чином повідомлені про розгляд справи, разом із тим, відповідач не скористався своїми правами на подання пояснень, доказів, заперечень на позов та участь у судовому засіданні. В ході розгляду даної справи судом було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ЦПК України. Таким чином, вбачається, що всім учасникам справи надано можливість для висловлення своєї правової позиції по суті позовних вимог, а також судом надано сторонам достатньо часу для звернення із заявами по суті справи та з іншими заявами з процесуальних питань. Водночас, вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Позивачка звернулась до суду із позовними вимогами про зобов?язання АТ «Харківобленерго» виконати обов?язок з визначення ціни електричної енергії, спожитої позивачем за період з 31 травня 2021 року по 16 вересня 2021 року, належним чином, в порядку пункту 8.6.18 ККОЕЕ розрахувати обсяг електричної енергії, спожитої позивачем за період з 31 травня 2021 року по 16 вересня 2021 року за середньодобовим обсягом споживання електричної енергії та просила суд зобов?язати АТ «Харківобленерго» розрахувати обсяг електричної енергії, спожитої [PERSON] за період з 31 травня 2021 року по 16 вересня 2021 року за середньодобовим обсягом споживання електричної енергії. 11.06.2017 набрав чинності Закон України «Про ринок електричної енергії» (Закон про ринок), який розмежовує діяльність суб`єкта господарювання з постачання та діяльність з розподілу електричної енергії. У відповідності до п.5 ч.1 статті 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» діяльність у сфері електроенергетики є ліцензованою та ліцензується з урахуванням особливостей, визначених Законом про ринок. Органом ліцензування діяльності у сфері електроенергетики є Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП, Регулятор). Відповідно до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) №1446 Акціонерне товариство «Харківобленерго» (АТ «Харківобленерго») є оператором системи розподілу (ОСР) та здійснює діяльність з розподілу електричної енергії у межах місць провадження господарської діяльності, а саме на території м. Харкова та Харківської області в межах розташування системи розподілу електричної енергії, та не є постачальником електричної енергії. Основними нормативно-правовими документами, які встановлюють вимоги та регулюють взаємовідносини між ОСР, електропостачальниками та споживачами (разом - Учасники роздрібного ринку), є зокрема, Закон, Кодекс систем розподілу (КСР), затверджений Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 310, та Правила роздрібного ринку електричної енергії (ПРРЕЕ), затверджені Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 (Постанова № 312), в яких визначені права, обов`язки та відповідальність сторін. Доступ до системи розподілу та послуги з розподілу надаються ОСР з 01.01.2019 усім споживачам, електроустановки яких приєднані до мереж ОСР на території його діяльності на підставі публічного договору приєднання - Договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії (Договір), який укладається між Товариством та споживачем, з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, за формою (типовою формою) договору, що є додатком № 3 до ПРРЕЕ та розміщена на офіційному сайті АТ «Харківобленерго»: www.oblenergo.kharkov.ua. Договір споживача з розподілу вважається укладеним з дати підписання споживачем заяви-приєднання та/або сплати за рахунком, який надсилається одночасно з Договором споживача про розподіл та/або з дати, указаної у заяві-приєднанні, якщо споживач протягом указаного в заяві-приєднанні терміну не звернувся до ОСР із запереченнями щодо укладення договору в цілому або щодо окремих умов договору та спожив будь-який обсяг електричної енергії ( п. 4 Постанови 312, п.п. 1.2.15, п.п. 2.1.6 ПРРЕЕ)). Відповідно до абз. 3, п. 5 Постанови 312, з дати набрання чинності договором споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії ОСР надає послуги комерційного обліку споживачам. Відповідно до п. 1.2 Типового договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії умови Договору розроблені відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії» та ПРРЕЕ, та є однаковими для всіх споживачів, що відповідає положенням ст. 633, 634 ЦК України. Договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії є основним документом та визначає зміст правових відносин, прав та обов`язків сторін. Зокрема, укладення Договору означає, що між розподільчою організацією та споживачем досягнуто згоди з усіх його умов. Відповідно до п.2.1.5. ПРРЕЕ - Договір споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії в частині розрахунків за послуги оператора системи діє, якщо згідно з обраною споживачем комерційною пропозицією відповідного енергопостачальника оплату послуг з розподілу (передачі) електричної енергії забезпечує споживач. Відповідно до п.1.1 Типового Договору сторонами погоджено, що цей договір споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії (Договір) є публічним договором приєднання, який встановлює порядок та умови розподілу електричної енергії споживачам (Споживач) як послуги Оператора системи. Цей Договір укладається сторонами з урахуванням статей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України шляхом приєднання Споживача до умов цього договору згідно з заявою-приєднання, що є додатком 1 до цього Договору. Оплата послуг, наданих оператором системи, здійснюється за тарифами (цінами), які встановлюються Регулятором відповідно до затвердженої ним методики. Тарифи (ціни) на послуги оператора системи оприлюднюються операторами систем у порядку та строки, визначені нормативно-правовими актами, що регулюють функціонування ринку електричної енергії. Виходячи з положень Кодексу систем розподілу (КСР), затвердженого Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 310, та Правил роздрібного ринку електричної енергії (ПРРЕЕ), затверджені Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 (Постанова № 312), після впровадження нового ринку електричної енергії у складі учасників ринку є виробники, електропостачальники, трейдери, оператор системи передачі, оператори системи розподілу, оператор ринку, гарантований покупець та споживачі, що забезпечує формування державної енергетическої політики. Відповідно до встановлених норм чинного законодавства оператор системи розподілу - Товариство адмініструє точки комерційного обліку електроенергії об`єкта споживача на підставі заяви приєднання, яка була підписана та скріплена печаткою. Позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідач є особою, яка відповідно до вимог Кодексу систем розподілу (КСР), затвердженого Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 310, та Правил роздрібного ринку електричної енергії (ПРРЕЕ), затверджених Постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 (Постанова № 312), здійснює нарахування спожитої електричної енергії. Правовідносини між сторонами виникли на підставі укладеного договору про постачання електричної енергії, відповідно до умов якого постачальник взяв на себе зобов`язання з постачання позивачу електричної енергії. Відповідно до Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг (далі НКРЕКП) № 1446 Акціонерне товариство «Харківобленерго» є оператором системи розподілу (надалі - ОСР) та здійснює діяльність з розподілу електричної енергії у межах місць провадження господарської діяльності, а саме на території м. Харкова та Харківської області в межах розташування системи розподілу електричної енергії, та не є постачальником електричної енергії. З 01.01.2019 розподіл електричної енергії здійснюється на підставі договору споживача про надання послуг з розподілу (передачі) електричної енергії, до умов якого позивач приєднався у розумінні п. 4 постанови НКРЕКП № 312 та п.п. 1.2.15, п.п. 2.1.6 ПРРЕЕ, на умовах договору про постачання електричної енергії. Разом із тим, суд зазначає про обрання невірного способу захисту порушеного права позивачем до АТ «Харківобленерго», яке є оператором системи розподілу - Товариство адмініструє точки комерційного обліку електроенергії об`єкта споживача. Суд наголошує, в когнетивності обраних позивачем способів захисту, що застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим: (а) застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; (б) обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; (в) застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; (г) застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципу верховенства права. Належним та ефективним способом захисту є лише той, який спрямований саме на ті правові наслідки, які захищають право. Системний аналіз ст. 16 ЦК України дає підстави для висновку, що вимога про застосування судом ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного приватного права та інтересу, який не суперечить закону, має бути викладена у позовній заяві, а саме має бути відображена (конкретно сформульована) у змісті позовних вимог, саме це є первинною підставою для застосування судом матеріально-процесуального інструментарію закону. Інакше суд позбавляється процесуальної можливості застосувати його та визначити ефективний спосіб захисту порушеного, невизнаного або оспореного приватного права та інтересу, який не суперечить закону. Практика ВС щодо способів захисту базується на двох основних взаємопов`язаних принципах: (а) спосіб захисту має бути належним та ефективним; (б) має дотримуватися принцип процесуальної економії. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (Постанови ВП ВС від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18 (п. 63), від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (п. 6.13), від 16.02.2021 у справі №910/2861/18 (п. 98). Велика Палата Верховного Суду зазначила, що в кінцевому результаті ефективний спосіб захисту прав повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування, тобто такий захист повинен бути повним та забезпечувати таким чином мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії (забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту) (пункт 145 рішення ЄСПЛ від 15 листопада 1996 року у справі Чахал проти Об`єднаного Королівства (Chahal v. the United Kingdom, заява № 22414/93) та п. 75 рішення ЄСПЛ від 05 квітня 2005 року у справі Афанасьєв проти України (заява № 38722/02), п. 8.40. Постанови ВП ВС від 25.01.2022 у справі № 143/591/20). Підставою для застосування визначення судом ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного приватного права чи інтересу є обов`язкова умова, що предмет та підстави позову визначаються тільки позивачем, тоді як суд позбавлений права на відповідну процесуальну ініціативу. Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 17 квітня 2018 року висловила тези, у яких чітко розмежовує правомочності носіїв суб`єктивних прав та суду. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Однак встановлення належності відповідачів і обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (165 Постанова Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц. URL: http://reyestr.court.gov.ua/Review/73469613). Право на захист особа здійснює на власний розсуд. Через цю норму закону, також, реалізується ще один з основних принципів цивільного права - принцип свободи вибору поведінки особи при реалізації свого права на захист. Особа вільна у виборі механізму здійснення свого права на захист, а також у змозі відмовитися від реалізації цього права. Це свідчить про те, що особа вільна у застосуванні будь-яких способів захисту, які передбачені чинним законодавством. Однак перш ніж застосувати той чи інший спосіб захисту, особа, права якої порушено, не визнано чи оспорено, постає перед проблемою вибору того чи іншого способу захисту, який оптимально забезпечить відновлення її порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, котрі не мають процесуальної дієздатності. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Попри обов`язок суду вирішити наявний між сторонами спір з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів відповідних осіб, предмет та підстави позову визначаються та можуть в установленому порядку змінюватися тільки позивачем, тоді як суд позбавлений права на відповідну процесуальну ініціативу (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19.06.2019 У справі № 910/19581/16-ц. URL: http://reyestr.court.gov.ua/Review/82599569). Оскільки окреслені питання в межах предмета спору є надто важливими в контексті визначення умов застосування процесуальних механізмів «визначення судом ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного приватного права та інтересу» варто проілюструвати таку судову справу.

Outcome: dismissed