Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-29 00:00:00

У липні 2023 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» (далі - ПрАТ «СК «АРКС») звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з останнього на свою користь завдані збитки в розмірі 8 280,74 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 16 жовтня 2021 року в м. Києві водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом Ravon R4, реєстраційний номер [NUMBER] , здійснив зіткнення з транспортним засобом Mitsubishi ASX, реєстраційний номер [NUMBER] , що завдало автомобілям механічних пошкоджень. На момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) діяв договір добровільного страхування наземного транспорту № 27635а1кг.21, предметом якого є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням транспортним засобом Mitsubishi ASX, реєстраційний номер [NUMBER] . Згідно з постановою Дарницького районного суду міста Києва (справа № 753/22062/21) водія [PERSON] визнано винним у вчиненні ДТП внаслідок якої було заподіяно шкоди власникам автомобілів. У зв`язку з викладеним, страхувальник звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку та надав всі необхідні документи. На підставі вказаної заяви та документів було розраховано розмір страхового відшкодування, що становить 55 938,79 грн, який позивачем було виплачено за договором страхування. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент вчинення ДТП була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 205177318, страховик якого відповідно до договору про пряме врегулювання збитків відшкодував позивачу 47 658,05 грн. Таким чином, залишається несплаченою різниця між страховою виплатою і фактичним розміром шкоди, заподіяної пошкодженому транспортному засобу в розмірі 8 280,74 грн. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з указаним позовом за захистом прав та законних інтересів. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 липня 2023 року вказану справу передано судді Ішуніній Л. М. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 11 вересня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін та надано відповідачу 15-денний термін для надання відзиву. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, у позовній заяві просив про розгляд справи у його відсутність, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, шляхом розміщення оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України, про поважність причин неявки суду не повідомив. Таким чином, судом були вжиті всі визначені законом заходи для повідомлення відповідача про розгляд справи. Крім того, у встановлений судом строк, відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву, тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на викладене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність сторін. Частиною першою статті 280 ЦПК України визначено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, враховуючи, що сторона позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом установлено, що 11 березня 2021 року між позивачем та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 27635а1кг, предметом якого є страхування автомобіля Mitsubishi ASX, реєстраційний номер [NUMBER] . Строк дії договору 15 березня 2021 року - 14 березня 2023 року. 16 жовтня 2021 року о 17-20 год. в м. Києві сталася ДТП з вини громадянина [PERSON] , який керував транспортним засобом Ravon R4, реєстраційний номер [NUMBER] , що належить на праві власності [PERSON] , внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Дарницького районного суду міста Києва від 16 листопада 2021 року [PERSON] визнано винним у вчиненні вказаної ДТП. 18 жовтня 2021 року водій пошкодженого автомобіля Mitsubishi ASX, реєстраційний номер [NUMBER] , звернувся до ПрАТ «СК «АРКС» із заявою про подію та на виплату за договором ОСЦПВВНТЗ. 13 грудня 2021 року позивачем на підставі акту огляду транспортного засобу від 18 жовтня 2021 року, рахунку № Р_СчТ00128 від 18 жовтня 2021 року та калькуляції № 1.003.21.0 до нього, розрахунку страхового відшкодування та страхового акту № ARX3095088 від 10 грудня 2021 року було виплачено потерпілому страхове відшкодування в сумі 55 938,79 грн, що підтверджується платіжними дорученнями від 13 грудня 2021 року № 850886 та № 850773. Після цього, страховиком відповідача, яким відповідно до страхового полісу № ЕР/205177318, на момент вчинення ДТП, було ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» було відшкодовано частину вартості відновлювального ремонту в сумі 47 658,05 грн відповідно до процедури прямого врегулювання збитків на підставі страхового акту про «Пряме врегулювання» збитку № ARX3095087 від 10 грудня 2021 року та розрахунку суми страхового відшкодування в межах ПУ. Враховуючи, що страховою компанією відповідача було здійснено часткове відшкодування шкоди на користь ПрАТ «СК «АРКС», позивач звернувся до суду з цим позовом щодо відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою в розмірі 8 280,74 грн. Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративні правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина [PERSON] встановлена постановою Дарницького районного суду міста Києва від 16 листопада 2021 року та доказуванню не підлягає. Згідно зі статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц зроблено висновок про те, що за вимогами статті 993 ЦК України до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому в деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Відповідно до положень статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 29 цього закону визначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Страхова компанія компенсує матеріальний збиток, а різницю між збитком та вартістю відновлювального ремонту компенсує винна особа. Аналогічна позиція зазначена в постановах Верховного Суду № 522/15636/16-ц від 11 грудня 2019 року та № 668/7779/15-ц від 25 листопада 2019 року. Як вбачається з матеріалів справи страхове відшкодування було здійснено страховиком потерпілої особи, тобто позивачем, до якого згідно з викладеними вище нормами перейшло право вимоги до відповідача, оскільки виплаченої страховиком відповідача страхової виплати, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу пошкодженого транспортного засобу, виявилося недостатньою для відшкодування завданої ним шкоди. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач не надавши до суду відзив, наведені позивачем обставини не спростував, доказів повернення коштів позивачу чи виплати їх потерпілій особі не надав. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, враховуючи виплату позивачем страхового відшкодування власнику пошкодженого транспортного засобу внаслідок ДТП за умовами укладеного з ним договору добровільного страхування, яка мала місце з вини відповідача, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача. Крім того, частиною п`ятою статті 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Згідно з частиною першою статті133 та частиною першою статті141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем, що включають судовий збір у розмірі 2 684 грн, підлягають стягненню з відповідача. З огляду на викладене та

Outcome: approved