Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-26 00:00:00

24 вересня 2024 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно [PERSON] строком на шість місяців, яким визначити обмеження у виді заборони [PERSON] наближатися на визначену відстань до місця проживання, навчання, роботи, інших місць частого її відвідування, особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Заява обґрунтована тим, що близько двох років вона мешкала зі своїм чоловіком [PERSON] , від спільного проживання мають сина. За час сумісного проживання [PERSON] жив за рахунок сім`ї, не маючи власного заробітку, на ґрунті сімейно-побутових проблем влаштовував конфлікт, під час яких ображав заявницю нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, підіймав руку. Перебуваючи в шлюбі заявниця не зверталась до поліції. Конфлікти ставали регулярними, тому вирішили розірвати шлюб та проживати окремо. Проте під час зустрічей із сином [PERSON] продовжував влаштовувати конфлікти, стосовно нього складались протоколи про адміністративне правопорушення та виносились термінові заборонні приписи, обмеження яких він також порушував, на шлях виправлення не став та постійно продовжує вчиняти домашнє насильство психологічного, економічного та фізичного характеру відносно заявниці у присутності сина, що негативно впливає на його психіку. За часту колишній чоловік приїздить до сина у не встановлені для зустрічей дні, стукає в двері, чинить хуліганські дії, чим здійснює психологічний тиск. За останній місяць стосовно чоловіка складено два протоколи про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 КУпАП та два рази виносився терміновий заборонний припис, встановленні обмеження якого порушувалися. Крім цього, 11 вересня 2024 року заявниця подала заяву про притягнення колишнього чоловіка до кримінальної відповідальності за нанесення тілесних ушкоджень, відомості про що були внесені до ЄРДР № 12024163490000608 від 12 вересня 2024 року за ч. 1 ст. 122 КК України. За вказаних обставин заявниця вважає себе особою, яка зазнала домашнього насильства. Дієвим та ефективним способом захисту від повторного вчинення домашнього насильства вважає застосування до [PERSON] обмежувального припису із встановленням вказаних обмежень. 24 вересня2024 року у справі відкрито провадження та призначено судовий розгляд. Представник заявниці адвокат Гедіков В.В. у судовому засідання підтримав заявлені вимоги та підтвердив викладені у заяві обставини. Також додатково зазначив, що підставами для видачі обмежувального припису є розірвання шлюбу між подружжям, рішення суду не набрало законної сили, а також вчинення [PERSON] домашнього насильства, яке полягає у образливій нецензурній лайці стосовно заявниці; погроз, що заявниця йому не потрібна, а потрібна лише дитина; залякуванні, що він відбере дитину, якщо вона не буде надавати можливості спілкуватися з батьком. Також стосовно [PERSON] відкрито кримінальне провадження за фактом заподіяння заявниці тілесних ушкоджень. Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти заявлених вимог, посилаючись на те, що його колишня дружина хоче обмежити його зустрічі із сином, умови договору про здійснення батьківських прав, укладеного 27 серпня 2024 року після розірвання шлюбу, не виконує, сина на зустрічі не виводить, цілеспрямовано викликає поліцію аби обмежити їхнє спілкування. Психологічного тиску на заявницю не вчиняв, на роботу до неї не приходив, взагалі з нею контактує виключно для побачень із сином. 09 вересня 2024 року приїхав для зустрічі із сином відповідно до договору, між ними сталася перепалка, бо він хотів без заявниці покатати сина, під час конфлікту щодо встановленого на передньому сидінні дитячого крісла, сестра колишньої дружини почала шарпати крісло, у процесі розборок він міг схопити дружину за руку аби зупинити її дії, але насильство не застосовував. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви слід відмовити з огляду на таке. У ході судового розгляду встановлено, [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від спільного проживання з яким мають сина [PERSON] . З приводу вчинення [PERSON] домашнього насильства заявниця зверталася до правоохоронних органів. 09 вересня 2024 року стосовно [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за обставинами того, що він нецензурно висловлювався на адресу колишньої дружини, агресивно поводився та кидався у бійку. Також, 09 вересня 2024 року працівником поліції винесено терміновий заборонний припис стосовно нього серії АА № 422900 строком на 10 днів з 09 вересня до 19 вересня 2024 року із забороною у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою та на вхід та перебування у місці проживання із постраждалою особою. 12 вересня 2024 року у зв`язку з порушенням [PERSON] термінового заборонного припису за заявою [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 168849 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та видано терміновий заборонний припис стосовно [PERSON] серії АА № 422823 строком на 5 днів з 20 вересня до 25 вересня 2024 року із забороною у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Вказані протоколи про адміністративні правопорушення [PERSON] на момент розгляду справи у суді не розглянуті, рішення у справах не прийнято. Відповідно до пунктів 3, 6, 7, 8 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Згідно пункту 14 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Згідно з пунктом 17 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» - обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. За нормами ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків та у порядку визначеному Цивільним процесуальним Кодексом України. Оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Як закріплено нормами ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до вимог ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.\~Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Проте доказів того, що [PERSON] постійно вчиняє фізичне, економічне та психологічне насильство щодо заявниці протягом тривалого часу, незважаючи на вжиті поліцією та судом заходи, суду не надані. Протоколи про адміністративні правопорушення [PERSON] за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП на час вирішення даної справи у суді не розглянуті. Посилання заявниці на те, що 11 вересня 2024 року вона зверталась до відділення поліції із заявою про притягнення колишнього чоловіка до кримінальної відповідальності за нанесення їй тілесних ушкоджень за ч.1 ст.122 КК України, доказами не підтвердженні. Порушення кримінального провадження за її заявою не є достатньою підставою вважати про вчинення [PERSON] домашнього насильства. Згідно з приписами ст.62 Конституції України [PERSON] вважається невинуватим у вчиненні правопорушень і не може бути підданий покаранню, доки його вину не буде доведено у законному порядку і встановлено судовим рішення. Оцінивши надані докази в сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для видачі обмежувального припису.

Outcome: dismissed