Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-25 00:00:00

До Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 31 липня 2024 року надійшла вищезазначена позовна заява про відшкодування моральної шкоди,заподіяної смертю працівника внаслідок нещасного випадку на виробництві (а.с. 1-2). Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ від 31 липня 2024 року визначено головуючого - суддю Чайкіну О.В. Ухвалою судді від 01 серпня 2024 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с. 10,11). На виконання вимог статтей 178, 191, 278 ЦПК України Відповідачем 15 серпня 2024 року подано відзив на позов, та надано докази його направлення стороні Позивача. Крім того, відповідачем 02 вересня 2024 року ще подано до суду доповнення до відзиву. Позивач, у строк, визначений статтями 199, 278 ЦПК України, з урахуванням ухвали про прийняття позову та відкриття провадження у справі, правом подання відповіді на відзив не скористався. Сторони в судове засідання не викликались. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Враховуючи викладене, справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, що кореспондується з положеннями частини 5 статті 279 ЦПК України. Стислий виклад позовних вимог та заперечень відповідача. Представник позивача зазначає, що [PERSON] (далі-Позивачка) є сестрою [PERSON] . Брат позивача [PERSON] працював електрослюсарем по ремонту обладнання розподільчого устаткування на ВАТ «Криворізький гірничо-металургійний комбінат Криворіжсталь» правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». 12.05.2004 року брат позивачки помер внаслідок нещасного випадку на виробництві, а саме внаслідок ураження електричним струмом при доторкуванні до лінії електропередачі. До моменту його смерті позивач проживала разом з [PERSON] однією сім`єю, що підтверджується довідкою про реєстрацію. Відповідно до акту №33 від 26.05.2004 року про нещасний випадок на виробництві та Акту форми Н-5 від 26.05.2004 спеціального розслідування нещасного випаду зі смертельним наслідком, що стався 12.05.2004 року о 09:25 хв. нещасний випадок визнано таким, що пов`язаний з виробництвом. На момент смерті брата позивач проживала з ним тривалий час, вела з ним спільний побут та була членом його родини. Внаслідок смерті брата позивачу завдано незгладимої моральної шкоди на все подальше життя. У зв`язку з вищевикладеним просить стягнути з Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 500 000,00 гривень без урахування податків та інших обов`язкових платежів. Представник Відповідача надав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що до позовної заяви не надано підтверджень родинних відносин між позивачем та померлим [PERSON] , оскільки прізвище позивача [PERSON] а прізвище померлого брата [PERSON] , що унеможливлює встановлення факту родинних відносин між Позивачкою та [PERSON] , а тому наразі факт того, що [PERSON] є рідною сестрою [PERSON] не підтверджений матеріалами справи. Відповідно до норми ч.2 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Отже, в нормі ч.2 ст.1168 ЦК України передбачений виключний перелік осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди, завданої їм смертю фізичної особи. Рідні брати/сестри до даного переліку не включені. В матеріалах справи містяться лише докази, що свідчать про реєстрацію місця проживання за однією адресою [PERSON] та [PERSON] станом на 01.04.2004 року (дата смерті [PERSON] 12.05.2004 року), однак жодних доказів проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім`єю, як це передбачено ч.2 ст.1168 ЦК України, судовою практикою Верховного Суду, матеріали справи не містять. У зв`язку з чим, жодних правових підстав для стягнення моральної шкоди на користь сестри загиблого [PERSON] не має. Також Позивачка зазначає, «факт того, що станом на момент смерті [PERSON] позивачка проживала з братом однією сім`єю, встановлено довідкою місця реєстрації.» Отже, факту проживання однією сім`єю [PERSON] та позивача [PERSON] наразі не підтверджена, а тому ця обставина має бути доведена Позивачкою належними та допустимими доказами. Без доведення такого факту підстав для відшкодування Позивачці моральної шкоди, завданої смертю брата, не має. Крім того, позивачем не надано доказів щодо проживання з братом однією сімєю та ведення з ним спільного господарства, побуту, існування взаємних прав та обов`язків. Позивачка оцінила свої моральні страждання в розмірі, що становить 500 000,00 грн., що є жодним чином не аргументовано та необґрунтовано, сума завищена та не відповідає тяжкості та характеру шкоди, про наявність якої стверджує Позивачка. Вказана сума позовних вимог абсолютно не відповідає вимогам розумності та справедливості. Відповідач вважає суму завищеною, такою що не відповідає тяжкості та характеру шкоди про наявність якої стверджує Позивачка. Вказана сума позовних вимог абсолютно не відповідає вимогам розумності та справедливості. На підставі вищевикладеного просить відмовити [PERSON] в позові до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю брата внаслідок нещасного випадку на виробництві, повністю. Згідно доповнення до відзиву, наданого 02.09.2024 року представником відповідача, зазначено що оскільки право на відшкодування моральної шкоди завданої смертю брата виникло у позивачки в день його смерті внаслідок нещасного випадку на виробництві, тобто 12.05.2004 року, ПАТ «АрселорМіттал кривий Ріг» вважає, що роботодавець в даному конкретному випадку не є особою, що відповідальна за відшкодування моральної шкоди родичам загиблого працівника. Відповідачем в даному випадку має бути Пенсійний фонд України, в собі територіального органу Головне управління ПФУ в Дніпропетровській області як правонаступник ФСС України, оскільки брат позивача працював на умовах трудового договору, тобто був застрахованою особою в розумінні приписів Закону України №1105-VIV. На підставі вищевикладеного просить відмовити [PERSON] в позові до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю брата внаслідок нещасного випадку на виробництві повністю. Фактичні обставини, встановлені судом. [PERSON] є сестрою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження позивача та свідоцтвом про народження [PERSON] (а.с.3). Згідно довідки №80/8/02-29 від 28.06.2024 року виданої виконкомом Новопільської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області станом на 01.05.2004 року [PERSON] та [PERSON] були зареєстровані та проживали за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Згідно акту №33 про нещасний випадок на виробництві, 12.05.2004 року сталось ураження електричним струмом при доторкуванні до лінії електропередачі [PERSON] електрослюсаря по ремонту обладнання розподільчого устаткування цеху мереж та підстанцій Відкритого акціонерного товариства «Криворізький гірничо-металургійний комбінат «Криворіжсталь». Причинами нещасного випадку є допуск ремонтного персоналу до виконання робіт в діючій електроустановці без наряду-допуску і не виконання необхідних організаційних і технічних засобів, що убезпечують працівників під час роботи; незадовільна організація виконання робіт з боку начальника прокатної дільниці цеху мереж та підстанцій [PERSON] , який не конкретизував об`єм та характер виконуваних робіт (а.с.7-8). Випадок, що стався з електрослюсарем по ремонту обладнання розподільчого устаткування цеху мереж та підстанцій ВАТ КГМК «Криворіжсталь» [PERSON] визнано таким, що пов`язаний з виробництвом. Нормативно-правове обґрунтування Частинами 1 та 2 статті 153 КЗпП України визначено, що на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно з частин 3-4 статті 153 КЗпП України умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Відповідно до статті 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина 3 статті 23 ЦК України). Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України встановлюють, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Зобов`язання України перед своїми громадянами щодо права на життя, до якого у контексті Конституції України входить і право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника (ст. 46 Конституції України), мають виконуватися у повному обсязі, право Позивача на соціальний захист, а саме отримання грошової компенсації в рахунок відшкодування моральної шкоди як членом сім`ї працівника, який загинув унаслідок нещасного випадку на виробництві, є безперечним і забезпечення цього права становить суть взятих на себе державою зобов`язань. Оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, Суд в кожній справі з`ясовує характер правовідносин сторін і встановлювє: якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при такому виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Норми Закону України "Про загальнообов`язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV (надалі Закон-№ 1105-ХІV), чинній з моменту прийняття цього Закону і до внесення змін Законом України від 23 лютого 2007 року №717-V, передбачали, що: відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей є завданням страхування від нещасного випадку (абзац 4 статті 1); у разі настання страхового випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому (підпункт «е» пункту 1 частини першої статті 21); за наявності факту заподіяння моральної шкоди потерпілому провадиться страхова виплата за моральну шкоду (частина третя статті 28); Відшкодування здійснюється у вигляді одноразової страхової виплати незалежно від інших видів страхових виплат (частина третя статті 34). Пунктом 27 статті 77 Закону України від 20 грудня 2005 року «Про Державний бюджет України на 2006 рік» та пунктом 22 статті 71 Закону України «Про Державний бюджет України на 2007 рік» зупинено дію абзацу 4 ст.1, підпункту «е» пункту 1 частини першої статті 21, частини третьої статті 28 та ч.3 ст.34 Закону №1105-XIV, якими обов`язок відшкодування моральної шкоди було покладено на Фонд. Крім того, Законом України від 23 лютого 2007 року №717-V «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», що набрав чинності 20 березня 2007 року, виключено частину третю статті 34 Закону №1105-XIV, яка передбачала право потерпілого на відшкодування моральної шкоди. Конституційний Суд України у рішенні від 08 жовтня 2008 року у справі №1-32/2008 зазначені зміни до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» визнав такими, що відповідають Конституції України (є конституційними) з огляду на те, що право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 ЦК України та статтею 237-1 КЗпП України їм надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Законом України від 28 грудня 2014 року №77-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов`язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» викладено у новій редакції Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», в тому числі змінено його назву на Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» набрав чинності 01 січня 2015 року. Відповідно до ч.8 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень ЦК України та КЗпП України. Проте, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (стаття 5 ЦК України). Позицію щодо незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів неодноразово висловлював Конституційний Суд України. Зокрема, у рішеннях від 13 травня 1997 року №1-зп, від 09 лютого 1999 року №1-рп/99, від 05 квітня 2001 року №3-рп/2001, від 13 березня 2012 року №6-рп/2012. Конституційний Суд України зазначив, що закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом. Отже, з урахуванням вищезазначеного, починаючи з 1 січня 2006 року застраховані громадяни, які потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, були позбавлені права на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду. З цього часу суб`єктом, за рахунок коштів якого здійснюється відшкодування такої шкоди, є роботодавець. У даному випадку до спірних правовідносин слід застосовувати Закон України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у редакції, чинній на час смерті брата Позивачки (12.05.2004), яка передбачала, що обов`язок відшкодувати таку шкоду покладається на Фонду соціального страхування України. Тому Суд вважає, що до спірних правовідносин слід застосовувати Закон № 1105-XIV у редакції, чинний на час смерті брата Позивачки, і саме від дати смерті слід відліковувати обов"язок з відшкодування шкоди, яка завдана Позивачці у зв"язку зі смертю близької людини, яка померла внаслідок нещасного випадку, пов"язаного з виробництвом. Вказані висновки Суду узгоджуються з Висновками, викладеними у Постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2019 року за результатами розгляду справи №210/2104/16-ц, провадження №14-597цс18; від 05.12.2018р. у справі №210/5258/16-ц, провадження № 14-463цс18 та від 20.11.2019 року у справі № 210/3177/17, провадження № 14-288цс19 . Висновки за результатами розгляду матеріалів справи На суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всім доказам, якими суд керувався при вирішенні позову. [PERSON] знаходився в трудових відносинах з Відповідачем, та загинув на підприємстів Відповідача внаслідок нещасного випадку, що пов"язаний з виробництвом. Зважаючи на дату настання нещасного випадку на підприємства-Відповідача, який перебуває в причинному наслідковому зв"язку зі смертю брата Позивачки, який в цій справі мав місце 12.05.2004р., тобто після набрання чинності спеціального закону, та до 01 січня 2006 року роботодавець ( ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг») не є особою, за рахунок коштів якого здійснюється відшкодування моральної шкоди. У цій справі Суд погоджується з твердженням представника відповідача, про те, що в даному випадку відповідачем має бути Пенсійний фонд України в особі територіального органу Головне управління ПФУ в Дніпропетровсьій області, як правонаступник ФСС України, оскільки право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю брата, виникло у позивачки в день його смерті внаслідок нещасного випадку на виробництві, а відповідно до підпункту «е» пункту 1 частини першої статті 21 Закону № 1105-XIV у редакції, чинній до 20 березня 2007 року, у разі настання страхового випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. У світлі рішення Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 8 жовтня 2008 року Закон № 717-V не встановлював ретроспективно обов`язок роботодавця з відшкодування моральної шкоди, оскільки щодо юридичної відповідальності, зокрема і цивільно-правової, новий закон застосовується лише тоді, коли він пом`якшує або скасовує відповідальність особи. Таким чином, Позивачка звернулася до суду із позовом до неналежного відповідача, що є підставою для відмови в задоволенні позову. Суд не вбачає правових підстав для відступу від висновків, викладених у Постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2019 року у справі №210/2104/16-ц; від 05.12.2018р. у справі №210/5258/16-ц та від 20.11.2019 року у справі № 210/3177/17, які відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України враховується при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Такий висновок базується на основоположних нормах цивільного законодавства про те, що акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи, а отже відсутні правові підстави для визнання належним відповідачем у даній справі ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг». Суд також зазначає, що Позивачка не позбавляється доступу до правосуддя, враховуючи що справу розглянуто в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки Позивачка має право пред"явити позов до належного відповідача - Пенсійного фонду України в особі територіального органу Головного управління ПФУ в Дніпропетровсьій області, який з 01 січня 2023 року є правонаступника Фонду соціального страхування України. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, судові витрати у справі слід віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed