Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, яку в подальшому уточнила. Позовна заява обґрунтована тим, що [INFO] в с. Бохоники, Вінницького району Вінницької області померла її мати [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] (вказане будинковолодіння належить до робочого двору) та на земельну ділянку площею 0,2079 га, кадастровий номер 0520680500:02:004:0414, що розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Рішенням Агрономічної сільської ради 38 сесії 8 скликання №2471 від 11.04.2023 «Про перейменування вулиць, провулків на території Агрономічної територіальної громади Вінницького району Вінницької області» було перейменовано [ADDRESS] . Вона являється спадкоємцем першої черги в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] та є такою, що прийняла спадщину після її смерті, так як в шестимісячний строк подала до Вінницької районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. На підставі заяви про прийняття спадщини було заведено спадкову справу за №248/2005. Її сестра [PERSON] (дочка спадкодавця) спадщину після смерті матері [PERSON] не прийняла, так як в шестимісячний строк подала до Вінницької районної державної нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини на її користь. 11.05.2021 державним нотаріусом Вінницької районної державної нотаріальної контори було видано на її ім?я свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,2079 га, кадастровий номер 0520680500:02:004:0414, що розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Однак оформити спадщину в нотаріальній конторі після смерті матері [PERSON] на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] вона не може, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на вищезазначений спадковий будинок. Її мати за життя не отримувала свідоцтво про право власності на будинок, через що нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину за законом. Крім того, у свідоцтві про народження в графі відомості про матір зазначено « [PERSON] », тоді як у свідоцтві про смерть зазначено « [PERSON] ». Тому вона просить встановити факт родинних відносин, а саме: що [PERSON] , яка померла [INFO] , являється матір`ю [PERSON] , [INFO] ; визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] , який складається з житлового будинку літ. «А», прибудови літ. «а», ганку з козирком, літньої кухні літ. «Б», сараю літ. «Б1», сараю літ. «б», навісу літ. «б1», сараю літ. «В», погреба літ. «п/В», огорожі №1, воріт №2, хвіртки №3, вигрібної ями №4. Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області позовну заяву [PERSON] залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, оскільки вимоги за даною позовною заявою не були оплачені судовим збором. Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 04.03.2024 відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче засідання; витребувано з Вінницької районної державної нотаріальної контори копію спадкової справи №248/2005, заведеної після смерті [INFO] [PERSON] . 18.03.2024 з Вінницької районної державної нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи №248/2005, заведена після смерті [INFO] [PERSON] . 14.05.2024 представник позивача [PERSON] адвокат Білозор О.Л. подав до суду засвідчені секретарем Агрономічної сільської ради Бербець І.В. письмові пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] . Судовий розгляд відкладався з поважних причин. Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 14.05.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд. В судове засідання 02.10.2024 учасники справи не з`явились, хоч про день, час та місце судового розгляду повідомлялись судом в установленому законом порядку. Представник позивача [PERSON] адвокат Білозор О.Л. попередньо подав до суду заяву, у якій просить розглянути цивільну справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити. В матеріалах справи наявне клопотання представника відповідача Агрономічної сільської ради Паничук Б., у якому просять вирішити справу без участі представника Агрономічної сільської ради, не заперечують проти позовних вимог, при вирішенні справи покладаються на розсуд суду. Частиною третьою статті 211\~ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання 02.10.2024 за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом установлено, що [INFO] в с. Бохоники, Вінницького району Вінницької області померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 01.11.2004 (а.с. 9). У свідоцтві про народження серії [NUMBER] від 05.01.1949 зазначено, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією такого свідоцтва (а.с. 10). Згідно з копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 22.01.2019, після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище та почала іменуватися як [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.05.2021, державний нотаріус Вінницької районної державної нотаріальної контори Когутницький Є.В. посвідчив, що спадкоємцем зазначеного в цьому свідоцтві майна [PERSON] , яка померла [INFO] , є дочка [PERSON] ; спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається із земельної ділянки площею 0,2079 га, кадастровий номер: 0520680500:02:004:0414, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка належала спадкодавцю на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ВН №6128, виданого Бохоницькою сільською радою Вінницького району Вінницької області 27.11.2001 на підставі рішення 14 сесії 3 скликання Бохоницької сільської ради від 15.06.2001, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №235; згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-0521081542021, сформованого 11.01.2021, експлікація земель наступна: усього земель 0,2079 га, у тому числі за земельними угіддями: рілля 0,1175 га, малоповерхова забудова 0,0449 га, багаторічні насадження 0,0275 га, малоповерхова забудова 0,0103 га, малоповерхова забудова 0,0077 га (а.с. 13). З довідки Бохоницької сільської ради Вінницького району Вінницької області від 22.01.2019 №80 убачається, що [PERSON] користувалася і володіла будинковолодінням, яке розташоване в [ADDRESS] , до дня смерті (а.с. 14). Згідно з довідкою Бохоницької сільської ради Вінницького району Вінницької області від 22.01.2019 №79, [PERSON] була зареєстрована і проживала до дня смерті (померла [INFO] ) в [ADDRESS] (а.с. 15). Відповідно до копії технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 26.04.2021, будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, розташований в [ADDRESS] , складається з житлового будинку літ. «А», прибудови літ. «а», ганку з козирком, літньої кухні літ. «Б», сараю літ. «Б1», сараю літ. «б», навісу літ. «б1», сараю літ. «В», погребу літ. «п/В», огорожі №1, воріт №2, хвіртки №3, вигрібної ями №4 (а.с. 16-19). З постанови державного нотаріуса Вінницької районної державної нотаріальної контори Когутницького Є.В. від 21.04.2021 убачається, що [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , який належить [PERSON] , померлій [INFO] , оскільки спадкоємцем не надано документи, які посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно, а право власності спадкодавця на нерухоме майно не зареєстроване відповідно до закону (а.с. 20). Згідно з довідкою державного нотаріуса Вінницької районної державної нотаріальної контори Когутницького Є.В. від 12.02.2019, заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] подала [PERSON] ; [PERSON] подала заяву про відмову від прийняття спадщини на користь [PERSON] (а.с. 21). Відповідно до листа начальника КП «ВООБТІ» від 01.02.2019, 24.12.2008 Комунальним підприємством «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» проведена технічна інвентаризація будинковолодіння за [ADDRESS] та сформована інвентаризаційна справа №858; згідно з матеріалами інвентаризаційної справи №858, станом на 31.12.2012 реєстрація права власності на зазначене вище будинковолодіння Комунальним підприємством «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» не проводилась; згідно з матеріалами інвентаризаційної справи №858, станом на 24.12.2008 (дата проведення технічної інвентаризації) користувачем зазначеного вище об`єкту нерухомого майна зазначена [PERSON] (а.с. 22). З копії рішення 38 сесії 8 скликання Агрономічної сільської ради від 11.04.2023 №2471 убачається, що в с. Бохоники, Вінницького району Вінницької області вулицю під назвою « [INFO] » було перейменовано на « [PERSON] » (а.с. 23). Згідно з довідкою №195 від 20.11.2023, виданою виконавчим комітетом Агрономічної сільської ради, [PERSON] , яка померла [INFO] , яка проживала в [ADDRESS] , являється рідною матір`ю [PERSON] (а.с. 26). Відповідно до довідки №196 від 20.11.2023, виданої виконавчим комітетом Агрономічної сільської ради, [PERSON] здійснила поховання своєї рідної матері [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 27). З копій виписок з погосподарських книг убачається, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , відносився до суспільної групи робочих дворів станом на 15.04.1991, [PERSON] була головою двору (а.с. 28-33). Згідно з копією спадкової справи №248/2005 до майна померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] [PERSON] подала до Вінницької районної державної нотаріальної контори заяву, якою приймає спадщину після смерті матері [PERSON] ; 12.04.2005 [PERSON] подала до Вінницької районної державної нотаріальної контори заяву, у якій повідомила, що на майно, яке залишилося після смерті [PERSON] не претендує, спадщину не приймала, від належної їй долі спадщини відмовляється на користь сестри [PERSON] (а.с. 60-120). Юридичні факти це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. З точки зору права всі життєві факти, які так чи інакше зачіпають суспільні відносини, поділяються на юридично значущі та юридично байдужі, з якими пов`язують виникнення будь-яких юридичних наслідків. Однак не всі життєві обставини є юридичними фактами. Життєві факти (обставини) стають юридичними фактами не самі по собі або в силу якихось особливих властивостей, а внаслідок визнання їх такими державою і закріплення в законі. Закон надає юрисдикції суду встановлювати факти, що мають юридичне значення, але при певних умовах: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто, від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відмовити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Спір про право характеризує такий стан відносин, коли між сторонами існують певні розбіжності з приводу наявності, змісту та обсягу прав та обов`язків, здійснення яких неможливо без судового втручання. У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Факти, що мають юридичне значення, встановлюються в судовому порядку, коли ці факти безпосередньо породжують юридичні наслідки для заявника: право на спадщину; право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, одержання компенсації тощо. Встановлення факту, про який просить [PERSON] , породжує для останньої юридичні наслідки, від яких залежить виникнення права на спадщину. Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Статтею 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. Варто зазначити, що закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту родинних відносин, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. Наявність факту родинних відносин можуть підтвердити такі докази: автобіографії, фотографії, листи, як ділового так і особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, господарські книги, домові книги, а також інші документи; листи органів реєстрації актів цивільного стану про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану; покази свідків, котрі можуть підтвердити про взаємовідносини померлого із заявником. Відповідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Так, у копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05.01.1949 зазначено, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Однак, незважаючи на те, що у свідоцтві про народження мати позивача зазначена як « [PERSON] », а у свідоцтві про смерть спадкодавця зазначено « [PERSON] », факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , крім іншого, підтверджується довідкою №195 від 20.11.2023, виданою виконавчим комітетом Агрономічної сільської ради, у якій зазначено, що [PERSON] , яка померла [INFO] , яка проживала в [ADDRESS] , являлася матір`ю [PERSON] , а також письмовими поясненнями свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які стверджують, що дійсно [PERSON] є дочкою [PERSON] . Таким чином, з досліджених судом письмових доказів убачається, що [PERSON] , яка померла [INFO] , являлась матір`ю [PERSON] , [INFO] . Згідно зі статтею 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1223\~ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (частина перша статті 1297 ЦК України). Таким чином, для оформлення спадкових прав після померлого необхідно звернутися до державної нотаріальної контори за місцем його проживання (реєстрації), оскільки відповідно до частини першої статті 1221\~ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Установлено, що єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] є [PERSON] , яка прийняла спадщину, подавши заяву про прийняття спадщини. З копії спадкової справи №248/2005 до майна померлої [INFO] [PERSON] убачається, що інший спадкоємець за законом дочка померлої [PERSON] від належної їй долі спадщини відмовилася на користь сестри [PERSON] ; інші спадкоємці після смерті [PERSON] відсутні. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до якої, в тому числі, входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований в [ADDRESS] , який належав [PERSON] як голові робочого двору. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7.02.2002 №7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18.02.2002 за №157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначається, що за змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками №32 та №33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. У період чинності Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що затверджена Міністерством комунального господарства Українського РСР 31.01.1966, державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Отже, домоволодіння зі статусом робочий двір належало голові цього двору як його забудовнику. Установлено, що [PERSON] була головою робочого двору за адресою: [ADDRESS] , яка не втратила право на майно двору станом на 15.04.1991, згідно з діючим на той час законодавством, вважалася власником цього житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Свідоцтво про право власності на житловий будинок\~з господарськими\~будівлями та\~спорудами за\~адресою:\~ [ADDRESS] [PERSON] за життя не встигла отримати. Установлено, що оформити свої спадкові права на спадкове майно після смерті [PERSON] позивач [PERSON] не має можливості через відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [INFO] [PERSON] . Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Особа має право звернутися до суду з відповідним позовом, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами, тобто передумовою для застосування\~статті 392 ЦК України\~є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 20.01.2021 (справа № 2-7055/12) вказано, що «з позовом про визнання права власності може звернутися особа, яка вже є власником майна, проте її права не визнаються іншої особою (особами). Стаття 392 ЦК України, у якій регламентується, зокрема, визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Тобто право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Оскільки відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статті 392 цього Кодексу». Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тобто визнання права в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим, виникає цивільно-правовій спір. Судом установлено, що позивач [PERSON] , являючись спадкоємцем за законом, прийняла спадщину після смерті [INFO] [PERSON] , подавши заяву про прийняття спадщини,\~що залишилась\~після смерті\~ [PERSON] ,\~зокрема:житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] , що станом на 26.04.2021 складається з житлового будинку літ. «А», прибудови літ. «а», ганку з козирком, літньої кухні літ. «Б», сараю літ. «Б1», сараю літ. «б», навісу літ. «б1», сараю літ. «В», погребу літ. «п/В», огорожі №1, воріт №2, хвіртки №3, вигрібної ями №4. Інші спадкоємці, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] , відсутні. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10.02.2010, заява №4909/04). За клопотанням позивача суд вважає залишити за останньою судові витрати по справі.

Outcome: approved