Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Рава-Руська державна нотаріальна контора Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), про визнання права власності на спадкове майно колишнього колгоспного типу двору та права на земельну частку (пай). Позивач просить визнати за ним в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на 1/2 частину житлового будинку (загальна площа житлового будинку 48,0 кв.м. (житлова площа 30,3 кв.м., допоміжна площа 17,7 кв.м.)) та 1/2 частину господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] ; визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , право власності на 1/2 частину житлового будинку (загальна площа житлового будинку 48,0 кв.м. (житлова площа 30,3 кв.м., допоміжна площа 17,7 кв.м.)) та 1/2 частину господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] та визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , право на земельну частку (пай) площею 0,22 умовних кадастрових гектарів без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, право на яку мала [PERSON] на підставі сертифіката на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серія ЛВ № 154147 та яке фактично успадковане [PERSON] після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 03 липня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, підготовче судове засідання призначено на 26 вересня 2024 року. Витребувано з Рава-Руської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи № 115/2024, яка зареєстрована Рава-Руською ДНК Львівської області після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; належним чином завірену копію спадкової справи № 114/2024, яка зареєстрована Рава-Руською ДНК Львівської області після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак у прохальній частині позовної заяви просив розгляд справи провести у його відсутності. Зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить такі задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Представник відповідача, Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак з Добросинсько-Магерівської сільської ради на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, зазначили, що проти задоволення позовних вимог не заперечують, визнають такі. Представник третьої особи, Рава-Руської державної нотаріальної контори Львівської області, в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак від неї на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності. Проти задоволення позову не заперечила. Крім того на виконання вимог ухвали суду із Рава-Руської державної нотаріальної контори Львівської області на адресу суду надійшла належним чином завірена копія спадкової справи № 115/2024, яка зареєстрована Рава-Руською ДНК Львівської області після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , та належним чином завірена копія спадкової справи № 114/2024, яка зареєстрована Рава-Руською ДНК Львівської області після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивача, представника відповідача, представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, які не з`явилися в підготовче судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності, висловлені позиції у справі. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так як відповідач не заперечує проти позовних вимог, фактично визнав такі, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] . Після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому майно. З метою оформлення спадщини після смерті батька [PERSON] позивач звернувся із заявою в Рава - Руську державну нотаріальну контору, де нотаріус завів спадкову справу, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі, але відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] після смерті його батька [PERSON] , померлого [INFO] , оскільки спадкоємцем не дотримано п. 2 ст. 49 ЗУ "Про нотаріат", а саме не надані необхідні документи, що посвідчують право власності на спадкове нерухоме майно, що стверджується постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23 квітня 2024 року. [INFO] померла матір позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] . З метою оформлення спадщини після смерті матері [PERSON] позивач звернувся із заявою в Рава-Руську державну нотаріальну контору, де нотаріус завів спадкову справу, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі, проте відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] після смерті його матері [PERSON] , померлої [INFO] , оскільки спадкоємцем не дотримано п. 2 ст. 49 ЗУ "Про нотаріат", а саме не надані необхідні документи, що посвідчують право власності на спадкове нерухоме майно, що стверджується постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23 квітня 2024 року. Крім цього, із листа Рава-Руської ДНК Львівської області від 23 квітня 2024 року № 250/01-16 вбачається, що Рава-Руська державна нотаріальна контора Львівської області відмовляє гр. [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті його матері [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки спадкоємцем не подано сертифіката на право на земельну частку (пай) згідно форми, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1995 року №801 «Про затвердження форми сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)». Додатково повідомлено, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , в Рава-Руській державній нотаріальній конторі Львівської області заведена спадкова справа №115/2024р. Заява про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай) подана [PERSON] 23 квітня 2024 року за №227. Інших спадкоємців, передбачених цивільним законодавством України, немає. [PERSON] 04 лютого 2000 року, на випадок своєї смерті, зробила таке заповітне розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день її смерті і на що вона за законом матиме право заповіла своєму синові, [PERSON] , тобто позивачу. Цей заповіт посвідчено секретарем Погариської сільської ради Жовківського району Львівської області та зареєстровано в реєстрі за № 3. Із копії довідки виконкому Добросинсько-Магерівської сільської ради Замківського старостинського округу № 2 від 10 квітня 2024 року № 481 вбачається, що в книзі записів (реєстрації) сертифікатів на право приватної власності на землю (середню земельну частку) на території Погариської сільської ради Жовківського району Львівської області гр. [PERSON] був виданий сертифікат на право власності на середню земельну частку (пай) серії ЛВ 154147 від 25.05.1996 року, зареєстрований під № 424 із площею 0,22 га з них 0,13га рілля, 0,09 га кормові угіддя і яка в арешті, під забороною та в заставі не перебуває. Із копії довідки № 3139, яка видана Комунальним підприємством Львівської обласної ради "Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» 10.06.2024, вбачається, що в КП ЛОР «Червоноградському МБТІ» станом на 31 грудня 2012 року реєстрація права власності на нерухоме майно по [ADDRESS] не проводилась. Із копії технічного паспорта виготовленого 04 червня 2024 року на замовлення [PERSON] вбачається рік спорудження житлового будинку [ADDRESS] та інших будівель і споруд - 1985. Житловий будинок господарськими будівлями за адресою [ADDRESS] складається з приміщень: житлової (площею 10,5 кв.м.); коридор (площею 8,6 кв.м.); кухня (площею 9,1 кв.м.); житлова (площею 9,8 кв.м.); житлова (площею 10,0 кв.м.). Загальна площа житлового будинку 48,0 кв.м. (житлова площа 30,3 кв.м., допоміжна площа 17,7 кв.м.) та господарські будівлі, що підтверджується технічним паспортом. Із копії довідки виконкому Добросинсько-Магерівської сільської ради Замківського старостинського округу № 511 від 22 квітня 2024 року вбачається, що станом на 30.06.1990 у будинку [ADDRESS] , соціальна група якого колгоспна, проживали і були зареєстровані: 1. [PERSON] , [INFO] - голова двору, 2. [PERSON] , [INFO] , - дружина. Із копії довідки виконкому Добросинсько-Магерівської сільської ради Замківського старостинського округу № 512 від 22 квітня 2024 року вбачається, що станом на 15 квітня 1991 року [PERSON] , 1919 року народження, та [PERSON] , 1928 року народження, не втратили частку в майні колгоспного типу двору за адресою: [ADDRESS] . Із копії довідки виконкому Добросинсько-Магерівської сільської ради Замківського старостинського округу № 480 від 10 квітня 2024 року вбачається, що житловий будинок [ADDRESS] , в арешті, під забороною та в заставі не перебуває. Колгоспний двір визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. Від так, усі члени колгоспного двору, а саме: [PERSON] та [PERSON] формально мають право, згідно діючого на той час законодавства, на спільну власність у колгоспному дворі, а саме по 1/2 частині нерухомого майна колгоспного двору та по 1/2 частині господарських будівель і споруд даного двору, яке збереглося після його припинення. З метою оформлення права власності позивач звернувся в Добросинсько-Магерівську сільську раду Львівського району, Львівській області, але йому було відмовлено та усно роз`яснено, що реєстрація права власності на частки в будинку можлива лише за рішенням суду. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року, встановлено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Виходячи з даних, так як будинок [ADDRESS] , який станом на 30.06.1990 року та на 15.04.1991 року належав до колгоспного типу двору, головою якого був [PERSON] , а членом його дружина [PERSON] , то відповідно суд констатує, що всі вказані члени колгоспного двору являються співвласниками будинковолодіння в рівних частинах, тобто по 1/2 частині кожен. Згідно із ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно із ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Нормою ст. 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Нормою ст. 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно із ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, яким є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, що передбачено ч. 2 ст. 1220 ЦК України. Частиною 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІV речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстрованим в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто, з вищенаведеного вбачається, що записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таким чином, право власності на колгоспний двір (житловий будинок) [ADDRESS] було зареєстроване згідно вимог діючого на той час законодавства в погосподарській книзі сільської ради. Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відповідно до підпункту 4.15, 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ст. 80 ЦК України встановлено, що жилий будинок є об`єктом права приватної власності. Згідно із ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Отже, позивач є спадкоємцем за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , та спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Так як матері та батькові позивача, належало на праві власності по 1/2 частині житлового будинку [ADDRESS] з відповідною частиною господарських будівель і споруд, як голові та члену колгоспного типу двору, а право власності на такий підтверджується записами в погосподарській книзі, суд приходить до висновку, що за позивачем як спадкоємцем за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , підлягає визнанню право власності на 1/2 частину житлового будинку (загальна площа житлового будинку 48,0 кв.м. (житлова площа 30,3 кв.м., допоміжна площа 17,7 кв.м.)) та 1/2 частину господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , а також за позивачем як спадкоємцем за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , підлягає визнанню право власності на 1/2 частину житлового будинку (загальна площа житлового будинку 48,0 кв.м. (житлова площа 30,3 кв.м., допоміжна площа 17,7 кв.м.)) та 1/2 частину господарських будівель та споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Окрім цього, позивач з приводу обміну сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) звертався до Добросинсько-Магерівської сільської ради Львівського району Львівської області, однак йому було відмовлено в такому та усно роз`яснено, що такий сертифікат не може бути виданий в зв`язку із смертю спадкодавця, так як відповідно до ст. 25 ЦК України нею втрачено цивільну правоздатність. Відповідно до статті 8 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року № 720 (720/95) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" постановою Кабінет Міністрів України від 12 жовтня 1995 року № 801 «Про затвердження форми сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)» затверджено відповідну форму сертифіката на право на земельну частку (пай) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай). Сертифікати саме такої форми слід подавати до нотаріальної контори. Матері позивача ще за життя необхідно було обміняти сертифікат на земельну частку (пай) старого зразка на новий, який затверджений постановою Кабінет Міністрів України від 12 жовтня 1995 року № 801, однак вона цього не зробила з невідомих для позивача причин. Згідно із ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, а відтак позивачем не може бути пред`явлено для оформлення спадщини сертифікат на середню земельну частку (пай), виданий на ім`я [PERSON] нового зразка, оскільки вона померла, а тому втратила цивільну правоздатність та дієздатність. Таким чином, позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , та за ним підлягає визнанню право на земельну частку (пай) площею 0,22 умовних кадастрових гектарів без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, право на яку мала [PERSON] на підставі сертифіката на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серія ЛВ № 154147 та яке фактично успадковане ним, [PERSON] , після смерті його матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Outcome: approved