Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-01 00:00:00

Позивачка звернулась до суд з позовом про виплату заборгованої суми по аліментам на підставі зобов`язання, як спадкоємця боржника. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що [PERSON] є колишньою дружиною [PERSON] , який [INFO] помер. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 17.05.2022, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , на утримання доньки [PERSON] аліменти в розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 23.01.2020 та до закінчення навчання дитиною, 30.06.2024. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на його майно. Спадкоємцем після смерті батька є донька померлого [PERSON] та дружина померлого [PERSON] . Позивачка, як кредитор подала до приватного нотаріуса Київського нотаріального округу заяву про боргове зобов`язання [PERSON] на момент смерті, оскільки на день смерті [PERSON] заборгував на користь позивача грошову суму у вигляді несплачених аліментів в розмірі 128745,29грн. Однак відповідачка не здійснила своїх обов`язків та не задовольнила вимоги кредитора. Тому просить зобов`язати [PERSON] , яка є спадкоємицею [PERSON] сплатити борг померлого по аліментам, відповідно до рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17.05.2022, на користь [PERSON] в розмірі 128745,29грн. 18.01.2024 ухвалою Деснянського районного суду міста Києва відкрито провадження по справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 29.02.2024 до суду від відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якої зазначено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.11.2023, спадкоємцями померлого [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Отже, спадкоємцями є дружина померлого, яка його пережила та донька, в інтересах якої пред`явлено цей позов, та їх частки у спадщині є рівними. Тому обов`язок задоволення вимог кредитора спадкодавця лежить на усіх спадкоємцях, які прийняли спадщину, у розмірі, який відповідає їх частці у спадщині. Вказує, що разом з тим між сторонами існує спір про право власності на майно, а саме земельну ділянку та нежитловий будинок, який належить їй на праві власності та яке було придбано за спільні кошти за життя відповідачки з померлим чоловіком. Тобто із заявлених вимог у цій справі вбачається, що мета звернення колишньої дружини з цим позовом до суду є стягнення грошових коштів на користь доньки померлого [PERSON] . На підставі наведеного просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 11.03.2024 ухвалою Деснянського районного суду міста Києва, з метою уникнення порушення права сторін на справедливий суд, визначено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 02.04.2024 та 04.04.2024 до суду від відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якої зазначено, що оскільки частки спадкоємців є рівними, то відсутні підстави для покладання на відповідачку, як спадкоємця, сплату заборгованості спадкодавця в повному обсязі. Ураховуючи наведене на відповідачку можливо покласти обов`язок зі сплатити лише 1/2 частини заборгованості спадкодавця, що відповідає розміру її частки у спадщині. Тому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні, призначене на 25.09.2024, не була присутня. До суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Відповідачка [PERSON] та її представник - адвокат Даниленко В.В. у судовому засіданні, призначене на 25.09.2024, не були присутні. До суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони відповідача. У задоволенні позову просять відмовити. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні, призначене на 25.09.2024, не була присутня. До суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення у відсутності учасників справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши учасників справи, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 17.05.2022 рішенням Деснянського районного суду міста Києва, по справі № 754/8084/21, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 23.01.2020 та до закінчення навчання до 30.06.2024, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох річного віку (в разі продовження навчання). 06.07.2022 Деснянським районним судом м. Києва, видано виконавчий лист по справі № 754/8084/21. 15.07.2022 постановою державного виконавця Деснянського ВДВС відкрито виконавче провадження ВП № [NUMBER] на підставі виконавчого листа № 754/8084/21 від 06.07.2022. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . 24.05.2023 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Смекаліною Л.Т., відкрита спадкова справа після смерті [PERSON] . 13.09.2023 державним виконавцем Данилюком Р. В. було зроблено розрахунок заборгованості зі сплати аліментів. Відповідно до якого загальний розмір заборгованості [PERSON] , станом на 30.04.2023 становить 128745,29грн. 06.10.2023 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Смекаліною Л.Т., було повідомлено [PERSON] та [PERSON] , що на підставі заяви від 14.09.2023 про наявність у спадкоємця заборгованості зі сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання доньки на період її навчання, інший спадкоємець повідомлений нотаріусом про його обов`язок задовольнити вимоги кредитора. 17.11.2023 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Смекаліною Л.Т., було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті померлого [PERSON] . Так спадкоємцями щодо майна померлого є його дружина [PERSON] та донька [PERSON] , кожна по 1/2 частки у праві власності. Відповідно до довідки № 0371 від 16.09.2024, [PERSON] є студенткою 1 курсу, освітнього рівня «Магістр» групи ДХМ-14м, денної форми, Київського університету культури, 4 рівня акредитації, дата закінчення навчання 28.02.2026. Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст. 179 СК України аліменти виплачуються на дитину і є власністю дитини. За вимогами ст. 608 ЦК України, зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема, обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України. Якщо предметом спору у справі є стягнення боргу спадкодавця, який він мав за життя у вигляді заборгованості за аліментами, наявна на момент смерті спадкодавця заборгованість зі сплати аліментів входить до складу спадщини. Зазначене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 21 березня 2018 року у справі № 161/11682/15-ц (провадження № 61-3563св18), від 12 серпня 2020 року у справі № 199/5826/16-ц (провадження № 61-20217св19), від 11 листопада 2020 року у справі № 161/11682/15-ц (провадження № 61-2297св19). Відповідно до статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги. Згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину; кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині; вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. Виходячи зі змісту указаної норми це правило визначає загальний характер відповідальності спадкоємців за боргами спадкодавця, незалежно від виду спадкування. Для всіх спадкоємців існує однакова межа відповідальності за боргами спадкодавця, зокрема, часткова відповідальність. Аналогічний за змістом правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 161/11682/15-ц та від 12 серпня 2020 року у справі № 61-20217св19. Суд установив, що [PERSON] заповіт на випадок своєї смерті не складав, спадкування належного йому майна здійснювалося за правилами спадкування за законом. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною четвертою статті 1268 ЦК України передбачено, що малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. З урахуванням наведених вище положень чинного законодавства, обов`язок задоволення вимог кредитора спадкодавця лежить на усіх спадкоємцях, які прийняли спадщину, у розмірі, який відповідає їх частці у спадщині. За змістом статті 194 СК України від погашення заборгованості за аліментами боржника не може звільнити жодна обставина. У випадку смерті платника аліментів його спадкоємці за рахунок наявних активів спадкової маси зобов`язані погасити заборгованість за аліментами на дитину. Обов`язок платника аліментів по їх сплаті після його смерті припиняється як нерозривно пов`язаний з його особою батька і не може бути виконаний іншою особою (стаття 608 ЦК України). Зокрема частини 1, 4 ст. 194 СК України передбачають, що аліменти можуть бути стягнуті за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за десять років, що передували пред`явленню виконавчого листа до виконання. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття, а у випадку, передбаченому статтею 199 Сімейного кодексу України, - до досягнення нею двадцяти трьох років. Зі змісту вказаної вище статті вбачається, що саме припинення обов`язку по сплаті аліментів зовсім не означає анулювання боргу по аліментам, який утворився за життя такого платника аліментів. Наявна на момент смерті спадкодавця заборгованість зі сплати аліментів на дитину входить до складу спадщини, а спадкоємці такого платника зобов`язані погасити заборгованість за рахунок наявних активів спадкової маси. Зазначене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеними у постанові від 16.06.2021 у справі № 754/17704/18. Отже суд установив, що після смерті [PERSON] спадщину прийняли двоє його спадкоємців: його дружина та донька від попереднього шлюбу, які успадкували після його смерті по 1/2 частини квартири [ADDRESS] , їх частки у спадщині є рівними, а тому і відповідальність за борги спадкодавця вони несуть у рівних частках. Разом з тим відповідно до статті 606 ЦК України зобов`язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі. Зазначена підстава припинення цивільно-правового зобов`язання відноситься до групи підстав, що не належать до правочинів і не залежать від волі сторін. Поєднання (збіг) боржника і кредитора в одній особі має місце у разі, коли до сторони, яка є боржником, переходить відповідно до будь-якої зазначеної в законі підстави зобов`язання іншої особи, за яким ця особа є кредитором щодо боржника, у цьому зобов`язанні і навпаки. Ураховуючи наведене, стаття 606 ЦК України повинна застосовується судом у разі, коли до сторони, яка є боржником, переходить зобов`язання іншої особи, яка є кредитором у цьому зобов`язанні, відповідно до будь-якої підстави, зазначеної в законі. При цьому один із суб`єктів правовідношення у зв`язку з обставинами, зазначеними в законі, стає одночасно і боржником, і кредитором у тому ж самому зобов`язанні. Саме в цьому разі підстава припинення цивільно-правового зобов`язання не залежатиме від волі сторін. Така правова позиція є сталою та викладена як у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року (провадження № 6-43цс15), так і неодноразово підтримана Верховним Судом, зокрема, Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 березня 2019 року у справі № 757/31762/14 (провадження № 14-662цс18) та у постановах Верховного Суду від 11 липня 2018 року у справі № 334/10417/14-ц (провадження № 61-17019св18) та від 14 листопада 2018 року у справі № 461/13458/14-ц (провадження № 61 -17549св18). Ураховуючи, що спадкоємець [PERSON] у спірних правовідносинах поєднує у собі і боржника і кредитора, відповідно до положень статті 606 ЦК України її зобов`язання щодо виконання обов`язку, передбаченого статтею 1282 ЦК України, припиняються, а тому з урахуванням розміру заборгованості, який відповідає її частці у спадщині (1/2 частина), на відповідачку можливо покласти обов`язок зі сплати лише 1/2 частини заборгованості спадкодавця, що відповідає розміру її частки у спадщині. Конституцією України передбачено, що всі рівні перед законом і судом; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (статті 24 та 129). Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом. Отже виходячи із наведеного вище, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки предметом спору у цій справі є стягнення боргу спадкодавця, який він мав за життя у вигляді заборгованості за аліментами, а не його обов`язок зі сплати аліментів. Однак є наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог про стягнення з відповідачки, яка є спадкоємицею майна померлого, заборгованості за аліментами, в розмірі 64372,65грн, що відповідає 1/2 частини заборгованості спадкодавця і відповідає розміру її частки у спадщині = (128754,29грн - загальний розмір заборгованості : 2). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073,60грн.

Outcome: partial