Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-03 00:00:00

Заявниця звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті своєї баби [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] у с. Шевченко, Тельманівського району, Донецької області. В обґрунтування заяви посилається на те, що встановлення зазначеного факту необхідно для державної реєстрації смерті померлої особи та отримання свідоцтва про смерть українського зразка, оскільки державні органи України не визнають документів виданих так званими «установами», які знаходяться на території, що тимчасово не підконтрольна українській владі. Посилаючись на те, що факт смерті може бути встановлений в судовому порядку, просила задовольнити заяву. В судове засідання заявниця не з`явилась, до початку розгляду справи надала заяву про розгляд за її відсутності. У судове засідання представник заінтересованої особи не з`явився, надав до суду заяву, в якій вона просить суд розглядати справу без присутності представника. Згідно із частиною першою статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи зазначене, суд вважає за можливе розглянути справу з особливостями встановленими статтею 317 ЦПК України за відсутності осіб, що не з`явилися. Дослідивши матеріали справи та оцінивши усі докази у їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , [INFO] є внучкою [PERSON] , [INFO] , що підтверджує родинний зв`язок заявниці з померлою особою. Даний факт підтвердженний, зокрема: копіями свідоцтв про народження [PERSON] серії № [NUMBER] від 18 січня 1983 року, [PERSON] серії № [NUMBER] від 15 серпня 1986 року; копіями свідоцтв про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] серії № [NUMBER] від 20 січня 1979 року, та між [PERSON] і [PERSON] серії № [NUMBER] від 23 березня 2022 року. Враховуючи, що заявниця [PERSON] є донькою [PERSON] , яка в свою чергу є донькою померлої [PERSON] , суд вважає підтвердженим факт родинних зв`язків, між визначеними особами. Водночас, факт смерті [PERSON] , [INFO] , яка була бабою заявниці [PERSON] , [INFO] , повністю підтверджується наявними у справі доказами. Судом встановлено, що причина смерті «хронічна судинно-мозкова недостатність», «церебральний атеросклероз із артеріальною гіпертензією». Крім того, факт смерті [PERSON] підтверджується фотокарткою з місця поховання, на якій зображена табличка « [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] ». Також судом встановлено, що [PERSON] взята на облік як внутрішньо-переміщена особа, відповідно до довідки № 3005-5002163895 від 23 вересня 2022 року. Відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджених наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасового окупованих територій України від 22.12.2022 року № 309 (надалі Перелік), с.Шевченко, Тельманівського району, Донецької області, відноситься до тимчасово окупованих російською федерацією територій України з 04.03.2022 року. Тобто зазначене місце смерті є тимчасово окупованою територією України. Згідно з статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до пункту 8 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно з абзацу 2 частини першої статті 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відомості про смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян відповідно до Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2007 № 1064. Згідно з частиною першої статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до пункту 1 Розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18 жовтня 2000 року, підставою для державної реєстрації смерті є: - лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 р. №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 р. за №1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); - фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 р. №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 р. за №1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); - лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; - рішення суду про оголошення особи померлою; - рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Як зазначено у частинах 2, 3 статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» - будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Таким чином, лікарське «свідоцтво» про смерть № 67 від 15.06.2020 року, яке видане на території, яка тимчасово не підконтрольна Україні та на якій органи державної влади України не здійснюють свої повноваження, не створюють правових наслідків. Однак, зазначені відомості містять фактичні дані, що підтверджують вимоги заявниці, які суд враховує згідно з вимогами статті 76 ЦПК України. Судом враховано, що встановлення факту смерті [PERSON] , [INFO] , необхідно заявниці для отримання дійсного свідоцтва про смерть. Суд, аналізуючи зазначені обставини враховує також правову позицію, викладену у пунктах 13, 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» про те, що суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для задоволення заяви, оскільки сумніву щодо достовірності та правдивості фактів, повідомлених заявником, не має. На підставі зазначеного, статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», та

Outcome: approved