Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-09 00:00:00

16 вересня 2024 року позивач орган опіки та піклування - виконавчий комітет Першотравенської міської ради Дніпропетровської області звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що відповідач є матір`ю малолітнього - [PERSON] , [INFO] . 29 лютого 2024 року до служби у справах дітей надійшов лист про покинуту дитину в пологовому будинку КНП "Павлоградська міська лікарня №1" Павлоградської міської ради". 26 лютого 2024 року відповідач написала заяву про відмову забрати дитину з пологового будинку, про що було складено відповідний акт. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» службою було направлено лист до Першотравенського міського центру соціальних служб для з`ясування обставин відмови [PERSON] забрати дитину з пологового будинку, яку народила [INFO] , і проведення відповідної роботи із соціальної підтримки матері з метою зміни її намірів і створення сприятливих умов для виконання нею обов`язків із виховання та утримання дитини. Відповідно до інформації Першотравенського міського центру соціальних служб від 01 травня 2024 року № 4/124 [PERSON] було надано послугу консультування та проведено роботу із соціальної підтримки з метою зміни її намірів і створення сприятливих умов для виконання нею обов`язків із-виховання та утримання дитини. Було складено акт оцінки потреб сім`ї. Також їй було запропоновано консультації психолога, від яких вона відмовилася. З її слів, рішення про відмову забрати дитину є зваженим та твердим. На підставі рішення виконавчого комітету Павлоградської міської ради від 13 березня 2024 року № 282/0/3-24 було проведено реєстрацію народження малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . [PERSON] перебував у дитячому відділенні КНП «Павлоградська міська лікарня №1» ПМР». Рішенням виконавчого комітету Першотравенської міської ради від 15 травня 2024 року малолітньому [PERSON] було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Відповідно до розпорядження голови Синельниківської районної державної адміністрації від 11 липня 2024 року № р-92/0/115-24 «Про створення прийомної сім`ї на базі родини [PERSON] та [PERSON] та влаштування дитини на спільне проживання та виховання» малолітній [PERSON] влаштований у прийомну сім`ї [PERSON] і [PERSON] . [PERSON] перебуває на первинному обліку дітей, які залишилися без батьківського піклування, дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, з 15 травня 2024 року в службі у справах дітей виконавчого комітету Першотравенської міської ради. Відповідно 5 до Порядку провадження діяльності з усиновлення та здійснення нагляду за дотриманням прав усиновлених дітей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 2008 року № 905 «Про затвердження Порядку провадження діяльності з усиновлення та здійснення нагляду за дотриманням прав усиновлених дітей», дитина, яку не забрали із закладу охорони здоров`я, береться на облік з усиновлення у службі у справах дітей. Усиновлення дітей є пріоритетною формою влаштування дітей-сиріт та дітей| позбавлених батьківського піклування. Для взяття дитини на облік з усиновлення необхідна письмова згода матері на усиновлення, засвідчена нотаріусом в установленому порядку, або рішення суду про позбавлення матері батьківських прав. [PERSON] не надала нотаріальної згоди на усиновлення дитини. Вона написала заяву від 05 серпня 2024 року № М- 354 про те, що не заперечує проти того, щоб її позбавили батьківських прав щодо малолітнього [PERSON] , [INFO] . Із наслідками позбавлення батьківських прав щодо дитини ознайомлена. Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2017 року № 186/1130/17 [PERSON] була позбавлена батьківських прав щодо двох малолітніх дітей. Відповідно до інформації Петропавлівського відділу державної виконавчої служби у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 09 вересня 2024 року № 77215 на виконанні у відділі не перебуває виконавчий документ про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] . [PERSON] не сплачує аліменти згідно з виконавчим листом №І86/1130/17 від 20 листопада 2018 року, виданим Першотравенським міським судом Дніпропетровської області про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки до повноліття дітей. Просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , щодо малолітнього [PERSON] , [INFO] ; стягувати щомісячно з [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідно до віку та до повноліття дитини. Представник позивача в підготовче судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовільнити. Відповідач в підготовче судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення. Вивчивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини справи, суд вважає за необхідне позов задовільнити з наступних підстав. За правилами статей 2,12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є матір`ю малолітнього - [PERSON] , [INFO] . 29 лютого 2024 року до служби у справах дітей надійшов лист про покинуту дитину в пологовому будинку КНП "Павлоградська міська лікарня №1" Павлоградської міської ради". 26 лютого 2024 року відповідач написала заяву про відмову забрати дитину з пологового будинку, про що було складено відповідний акт. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» службою було направлено лист до Першотравенського міського центру соціальних служб для з`ясування обставин відмови [PERSON] забрати дитину з пологового будинку, яку народила [INFO] , і проведення відповідної роботи із соціальної підтримки матері з метою зміни її намірів і створення сприятливих умов для виконання нею обов`язків із виховання та утримання дитини. Відповідно до інформації Першотравенського міського центру соціальних служб від 01 травня 2024 року № 4/124 [PERSON] було надано послугу консультування та проведено роботу із соціальної підтримки з метою зміни її намірів і створення сприятливих умов для виконання нею обов`язків із-виховання та утримання дитини. Було складено акт оцінки потреб сім`ї. Також їй було запропоновано консультації психолога, від яких вона відмовилася. З її слів, рішення про відмову забрати дитину є зваженим та твердим. На підставі рішення виконавчого комітету Павлоградської міської ради від 13 березня 2024 року № 282/0/3-24 було проведено реєстрацію народження малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] від 02 квітня 2024 року. Відомості про батька дитини записані відповідно до ч.2 ст.135 СК України (за рішенням органу опіки та піклування), що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, № витягу 00044331428, виданий 02 квітня 2024 року. [PERSON] перебував у дитячому відділенні КНП «Павлоградська міська лікарня №1» ПМР». Рішенням виконавчого комітету Першотравенської міської ради від 15 травня 2024 року малолітньому [PERSON] було надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Відповідно до розпорядження голови Синельниківської районної державної адміністрації від 11 липня 2024 року № р-92/0/115-24 «Про створення прийомної сім`ї на базі родини [PERSON] та [PERSON] та влаштування дитини на спільне проживання та виховання» малолітній [PERSON] влаштований у прийомну сім`ї [PERSON] і [PERSON] . [PERSON] перебуває на первинному обліку дітей, які залишилися без батьківського піклування, дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, з 15 травня 2024 року в службі у справах дітей виконавчого комітету Першотравенської міської ради. Відповідно 5 до Порядку провадження діяльності з усиновлення та здійснення нагляду за дотриманням прав усиновлених дітей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 2008 року № 905 «Про затвердження Порядку провадження діяльності з усиновлення та здійснення нагляду за дотриманням прав усиновлених дітей», дитина, яку не забрали із закладу охорони здоров`я, береться на облік з усиновлення у службі у справах дітей. Усиновлення дітей є пріоритетною формою влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Для взяття дитини на облік з усиновлення необхідна письмова згода матері на усиновлення, засвідчена нотаріусом в установленому порядку, або рішення суду про позбавлення матері батьківських прав. [PERSON] не надала нотаріальної згоди на усиновлення дитини. Вона написала заяву від 05 серпня 2024 року № М- 354 про те, що не заперечує проти того, щоб її позбавили батьківських прав щодо малолітнього [PERSON] , [INFO] . Із наслідками позбавлення батьківських прав щодо дитини ознайомлена. Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 14 листопада 2017 року № 186/1130/17 [PERSON] була позбавлена батьківських прав щодо двох своїх малолітніх дітей. Відповідно до інформації Петропавлівського відділу державної виконавчої служби у Синельниківському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 09 вересня 2024 року № 77215 на виконанні у відділі не перебуває виконавчий документ про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] . [PERSON] не сплачує аліменти згідно з виконавчим листом №І86/1130/17 від 20 листопада 2018 року, виданим Першотравенським міським судом Дніпропетровської області про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки до повноліття дітей. Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Першотравенської міської ради Синельниківського району Дніпропетровської області щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача від 07 серпня 2024 року підтверджується, що орган опіки та піклування виконавчого комітету Першотравенської міської ради вважає доцільним позбавити батьківських прав відповідача відносно її малолітнього сина. Згідно з ч.1 ст.18, ч.1 ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, вчиняють їх державні чи приватні установи, що займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні чи законодавчі органи, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Приписами вказаної Конвенції, Закону України «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції «Про здійснення дітей», ратифікованої Україною 03 серпня 2006 року, Конвенції «Про юрисдикцію, право, яке признається, виконується та співробітництво стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей», ратифікованої Україною 14 вересня 2006 року, гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам ст. 150 СК України. Відповідно до статті 143 СК України, мати, батько дитини, які перебувають у шлюбі, зобов`язані забрати дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я. Мати, яка не перебуває у шлюбі, зобов`язана забрати дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я. Батько, який не перебуває у шлюбі з матір`ю дитини, батьківство якого визначено у свідоцтві про народження дитини або визнано за рішенням суду, зобов`язаний за повідомленням служби у справах дітей, що здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, забрати дитину для утримання та виховання з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я, якщо цього не зробила мати дитини. У разі якщо батько не перебуває у шлюбі, він набуває статусу одинокого батька. Дитина може бути залишена батьками у пологовому будинку або в іншому закладі охорони здоров`я, якщо вона має істотні вади фізичного і (або) психічного розвитку, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Якщо батьки не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я, забрати дитину мають право її баба, дід, інші родичі з дозволу органу опіки та піклування. Згідно частини 1 пункту 1 статті 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він - не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Цей захід впливу є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст.166 СК), тому він підлягає застосуванню тільки тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Хант проти України» сказав, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем рішення суду першої інстанції про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Небажання дитини спілкуватися з одним із батьків, що призводить до зменшення чи повного припинення їх побачень, саме по собі не свідчить про ухилення матір`ю (батьком) від виконання батьківських обов`язків, оскільки ці обставини зумовлені не її (його) волею. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 24 квітня 2019 року №331/5427/17. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Суд також враховує, що таке судове рішення повинно відповідати й принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у якій проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Суд, з урахуванням всіх обставин справи, погоджується із висновком щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки такий висновок винесений вмотивований, містить обґрунтування доцільності такого рішення з точки зору позитивного впливу на малолітню дитину відповідача. Суд враховує те, що відповідач відмовилася забирати свою новонароджену дитину з пологового будинку, написавши відповідну заяву. З моменту народження дитини, мати дитини з нею не спілкується, не цікавиться її життям, здоров`ям, не дбає про дитину, не утримує її. Суд роз`яснює, що відповідно до вимог ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частини 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі . Ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, доньки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів з відповідача на утримання малолітнього сина в розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) також підлягають задоволенню, оскільки обґрунтовані та відповідають нормам закону. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки позов задоволено повністю, позивача звільнено від сплати судового збору при пред`явленні позову до суду, заявлено дві позовні вимоги: майнового та немайнового характеру, які задоволено, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір на користь держави в розмірі 2 422,40 гривень.

Outcome: approved