Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-02 00:00:00

19.08.2024 [PERSON] , через представника [PERSON] , за допомогою засобів Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив розірвати шлюб між ним та [PERSON] , зареєстрований 07.03.2014 Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №\~93. Також просив залишити їх спільну малолітню дитину, [PERSON] , [INFO] , залишити проживати разом з матір`ю [PERSON] . В обґрунтування позову зазначав, що більше трьох років спільне життя між сторонами розладилося, подружніх почуттів між ними немає, постійно виникають конфліктні ситуації, стосунки напружені. Внаслідок чого сторони більше двох років спільно не проживають, не підтримують шлюбних стосунків та не ведуть спільного господарства. Вважає, що збереження шлюбу за таких обставин неможливе. На примирення з відповідачем позивач категорично не погоджується. У шлюбі в сторін народилася дитина [PERSON] , [INFO] . Спір щодо місця проживання дитини між сторонами відсутній і позивач просить залишити їх з відповідачем малолітню дитину проживати з матір`ю. Спір щодо спільного майна між сторонами на сьогодні відсутній. Судові витрати просив віднести на рахунок позивача. Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 26.08.2024 у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду по суті за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Копію ухвали надіслано сторонам. Одночасно відповідачу роз`яснено, що у п`ятиденний строк з дня одержання копії ухвали про відкриття провадження подати на адресу суду Миколаєва заперечення проти розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, а у п`ятнадцятиденний строк відзив на позов. Відповідач у встановлений судом строк подала відзив на позовну заяву, у якому зазначила, що з позовом [PERSON] про розірвання шлюбу та залишення малолітньої дитини проживати з нею погоджується. Позовні вимоги визнала повністю. Розглянувши подані позивачем документи і матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини є достатніми для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню з огляду на таке. Судом встановлено, що 07.03.2014 Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції між сторонами зареєстровано шлюб, про що зроблений відповідний актовий запис №\~93 від 07.03.2014 та видане Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . У шлюбі в сторін народилася одна дитина [PERSON] , [INFO] . Спір щодо спільно нажитого майна відсутній. Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені. Статтею 24 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, при цьому примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини, що виключає відновлення колишніх сімейних відносин та збереження шлюбу. При цьому суд також враховує, що рішення сторонами прийнято з усвідомленням його наслідків. Таким чином, визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Одночасно з вимогою про розірвання шлюбу позивач просив залишити проживати їх спільну малолітню дитину з матір`ю. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Водночас у постанові від 15.01.2020 у справі № 200/952/18 (провадження №\~61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Судом встановлено, що сторони не звертаються до суду при розгляді цієї справи із вимогами про визначення місця проживання дитини з одним із батьків. Тому, суд, враховуючи принципи змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, в межах доводів та вимог позову про розірвання шлюбу та залишення дитини проживати з матір`ю, встановив, що дитина [PERSON] , до розірвання шлюбу після припинення фактичних шлюбних відносин батьків, проживає разом з матір`ю відповідачем. З огляду на викладене є підстави залишити проживати дитину з матір`ю, чим лише констатувати місце проживання дитини, не визначаючи та не змінюючи його. З огляду на викладене, суд вважає за доцільне задовольнити зазначений позов у повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved