Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-06 00:00:00

позивач [PERSON] у листопаді 2020 року звернулася до суду із вказаним позовом, в якому з урахуванням уточнення просить: у порядку поділу майна подружжя виділити позивачу [PERSON] в квартирі за [ADDRESS] - 87/100 частин та визнати за нею право власності на вказану частку в зазначеній квартирі; у порядку поділу майна подружжя виділити відповідачу [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) в квартирі за [ADDRESS] - 13/100 частин та визнати за ним право власності на вказану частку в зазначеній квартирі; визнати за сторонами право власності на 1/2 частину автомобіля марки «Рeugeot», модель «Раrtner», реєстраційний номер [NUMBER] , 2012 року випуску. Зазначені обставини позивач обґрунтовує тим, що 30 грудня 2009 року між сторонами було укладено шлюб. За час перебування у шлюбі сторонами було придбано квартиру [ADDRESS] та автомобіль марки «Рeugeot», модель «Раrtner», які зареєстровані на ім`я відповідача. Позивач повідомляє, що автомобіль було придбано сторонами за спільні кошти подружжя. Квартира [ADDRESS] була придбана подружжям за 674 900,00 грн, що еквівалентно 85 000,00 доларів США. Проте [PERSON] стверджує, що на придбання вказаної вище квартири були витрачені кошти, що були подаровані її матір`ю, а саме 63 000,00 доларів США. Інша частина коштів була використана з сімейного бюджету та отриманого кредиту. У зв`язку з чим позивач просить у порядку поділу майна подружжя виділити їй в квартирі за [ADDRESS] саме 87/100 частин. Заочним рішеннямОболонського районного суду міста Києва від 20.10.2021 вказані вище позовні вимоги задоволено у повному обсязі. 01 квітня 2024 року ухвалою Оболонського районного суду м. Києва скасовано заочне рішення Оболонського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2021 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа [PERSON] , про поділ спільного майна подружжя. Розгляд справи ухвалено здійснювати у загальному позовному провадженні. 08 травня 2024 року позивач через свого представника надала уточнену позовну заяву, в якій змінила позовну вимогу в частині визнання права власності на спірний автомобіль, а саме просила суд з урахуванням уточненняу порядку поділу майна подружжя визнати за нею право власності на 1/2 частину автомобіля марки «Рeugeot», модель «Раrtner», реєстраційний номер [NUMBER] , 2012 року випуску. Окрім того, 08.05.2024 відповідач через свого представника подав відзив на позов, у якому позовні вимоги визнавав частково, а саме погоджувався на рівний поділ спільного майна, що набутий сторонами у шлюбі, зокрема у розмірі 1/2 частини на кожного. Пояснив, що оспорюване майно набуте сторонами у шлюбі за спільні кошти, оскільки на час придбання такого майна відповідач мав високий дохід, з частини якого і здійснювалося придбання спірного майна. До того ж, у подальшому у квартирі за спільні кошти було здійснено ремонт, чим суттєво збільшено її грошову вартість. Позивач разом зі своїм представником у судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити у повному обсязі з підстав, що вказані у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнавала частково та просила поділити спільне майно подружжя у розмірі 1/2 частини на кожного зі сторін з підстав, що вказані у відзиві. Заслухавши пояснення сторін та їхніх представників, свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд уважає, що позов належить задовольнити частково з наступних підстав. 30 грудня 2009 року між [PERSON] (відповідач) та [PERSON] (позивач) у Відділі реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві укладено шлюб. З Договору купівлі-продажу від 08.02.2011, зареєстрований в реєстрі за № 352, вбачається, що під час шлюбу сторін вони набули право спільної сумісної власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS] , що зареєстрована на відповідача [PERSON] . У п. 4 вказаного Договору визначено, що вартість квартири становить 674 900,00 грн, що згідно курсу НБУ еквівалентно 85 000,00 доларів США. Також судом установлено, що в той же день матір позивача [PERSON] продала свою квартиру [ADDRESS] , у зв`язку з чим отримала грошові кошти у розмірі 500 220,00 грн, що згідно курсу НБУ еквівалентно 63 000,00 доларів США, що підтверджується Договором купівлі-продажу від 08.02.2011, зареєстрований в реєстрі за № 348. У судовому засіданні в якості свідка матір позивача [PERSON] повідомила, що отримані від продажу квартири кошти у розмірі 63 000,00 доларів США вона передала сторонам по справі на придбання ними квартири, оскільки позивач є її дочкою, а відповідач чоловіком останньої. Окрім того, 08 лютого 2011 року відповідач [PERSON] відповідно до укладеного договору про надання споживчого кредиту № 00012-МL-000000001537 з ПАТ «Кредит Європа Банк» отримав 140 000,00 грн. Для забезпечення виконання своїх зобов`язань даного договору було укладено договір іпотеки, предметом якого є спірна квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Також у судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що 08.02.2011 вона в якості ріелтора була присутньою у нотаріуса при продажі квартири третьої особи [ADDRESS] та в подальшому купівлі сторонами квартири [ADDRESS] . Пояснила, що у зв`язку з тим, що отриманих від продажу квартири третьої особи грошових коштів було недостатньо, враховуючи, що позивач була ФОП, а на двох з подружжя іпотеку неможливо оформити, тому сторони прийняли рішення саме на ім`я відповідача отримати кредит та оформити іпотеку з подальшим правом власності на квартиру [ADDRESS] . У судовому засіданні свідок [PERSON] , яка працювала у позивача та мала з нею дружні стосунки, також повідомила, що їй відомо, що у зв`язку з недостачею коштів від продажу квартири матері позивача сторони доклали свої спільні кошти для придбання спірної квартири. Свідок [PERSON] , який має дружні відносини зі сторонами по справі, у судовому засіданні повідомив, що спірна квартира була придбана останніми за спільні кошти. Відповідач [PERSON] в якості свідка у судовому засіданні надав аналогічні пояснення тим, що були ним зазначені у відзиві. Зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу № [NUMBER] вбачається, що під час шлюбу сторін вони набули право спільної сумісної власності на автомобіль марки «Рeugeot», модель «Раrtner», реєстраційний номер [NUMBER] , 2012 року випуску, що зареєстрований на [PERSON] . Згідно зі ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Верховний Суд у Постанові від 31 січня 2024 року у справі № 645/4165/21 вкотре зазначив, що конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Також у Постанові від 13 березня 2024 року у справі № 537/541/23 Верховний Суд виснував, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ст. 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За положенням ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд установив, що спірне нерухоме майно та автомобіль придбані за час перебування сторін у шлюбі. Позивач у судовому засіданні стверджувала, що 87/100 частин спірної квартири (63 000,00 доларів США) нею профінансовано особисто за рахунок отриманих у дарування від третьої особи грошових коштів. Відповідно до ч. 5 ст. 719 ЦК України (в редакції станом на день придбання сторонами спірної квартири), договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Натомість, суд звертає увагу, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів дарування грошових коштів третьою особою саме позивачу, зокрема між позивачем та третьою особою не укладено відповідного нотаріально посвідченого договору дарування відповідно до вказаних вище вимог цивільного законодавства. До того ж, право власності на квартиру було зареєстровано сторонами саме на ім`я відповідача [PERSON] , що спростовує факт дарування грошових коштів третьою особою виключно лиш позивачу, а не в цілому подружжю сторін [PERSON] та [PERSON] . Частиною 1 ст. 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Беручи до уваги такі чинники як справедливість і розумність в рамках застосування принципу верховенства права, повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази кожен окремо та у їх сукупності, на підставі вказаних норм закону, враховуючи, що позивачем не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте відповідачем у період шлюбу з нею, суд уважає правильним та справедливим визнати спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] двокімнатну квартиру [ADDRESS] , що зареєстрована на [PERSON] , та автомобіль марки «Рeugeot», модель «Раrtner», реєстраційний номер [NUMBER] , 2012 року випуску, що зареєстрований на [PERSON] . У порядку поділу майна подружжя суд убачає необхідним визнати за кожним зі сторін право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та автомобіля марки «Рeugeot», модель «Раrtner», реєстраційний номер [NUMBER] , 2012 року випуску. Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним позовним вимогам понесені та документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 6 615,00 грн.

Outcome: partial