Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-23 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду з даною заявою в якій просить визнати [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , безвісно відсутньою з 01 лютого 2013 року. Зазначену заяву\~заявник мотивує\~тим,\~що [PERSON] \~є його\~матір`ю.[INFO] його мати [PERSON] , вийшла з дому в селі Довге Дрогобицького району Львівської області та повідомила йому, а також його батькові [PERSON] , що їде в м. Київ до своїх знайомих. Після того, протягом кількох днів він підтримував зв`язок з мамою по телефону та остання повідомляла, що вона перебуває у місті Київ. Однак, в один з днів на початку січня 2013 року, будучи в місті Києві, вона раптово безвісно зникла за невідомих обставин. З цього часу, з січня 2013 року, ні він, ні його батько [PERSON] , ні інші близькі родичі не спілкувалися з його матір`ю [PERSON] та їм невідоме її місцезнаходження. До жовтня 2018 року він та його батько [PERSON] думали, що [PERSON] повернеться додому або повідомить своє місцезнаходження, але після січня 2013 року з нею відсутній жодний зв`язок, йому та іншим близьким родичам матері невідоме її місцезнаходження. Оскільки місцезнаходження матері тривалий час було невідоме, він 04.10.2018 подав у Дніпровське управління поліції ГУ НП у м. Києві заяву про безвісне зникнення матері [PERSON] , просив розшукати її та встановити місце перебування. Будучи в травні 2019 року в місті Києві, після його звернення у Дніпровське управління поліції ГУ НП у м. Києві з метою встановлення вжитих заходів по розшуку матері, він отримав від слідчого цього управління поліції Витяг від 27.05.2019 з Єдиного реєстру досудових розслідувань, з якого встановлено, що за фактом безвісного зникнення [PERSON] зареєстровано кримінальне провадження №12018100040009214 від 04.10.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України. Однак, так як вжитими органами поліції заходами не було встановлено місце перебування матері [PERSON] , нерухоме майно (земельні ділянки), власником яких є [PERSON] , потребує охорони та раціонального використання, він як її син та єдиний спадкоємець матері, не може отримати орендну плату за використання земельних ділянок згідно договору оренди від 02.01.2006, та іншим чином вжити заходів до охорони та належного використання земельних ділянок, він змушений звернутись до суду із даною заявою. Ухвалою судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 30.05.2024 було прийнято заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. В судовому засіданні заявник [PERSON] та його представник - адвокат Урдей М. Ф. вимоги заяви підтримали в повному обсязі, просили такі задовольнити з підстав, які викладені в заяві. Заінтересована особа Дрогобицький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Дрогобицькому районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції будучи належним чином повідомлений про дату та час проведення судового засідання явку свого представника в судове засідання не забезпечив, в.о начальника установи подав на адресу суду листа в якому зазначено, що останній просить проводити розгляд справи у відсутності їх представника, щодо вимог заяви не заперечують. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Відповідно до п.3 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Згідно з ч.1 ст. 308 ЦПК України, суд розглядає справу за участю заявника, свідків, зазначених у заяві, та осіб, яких сам суд визнає за потрібне допитати, і ухвалює рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або про оголошення її померлою. Судом встановлено, що згідно із свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим 24.03.1984 Опорівською сільською радою Дрогобицького району Львівської області, підтверджено, що заявник [PERSON] народився [INFO] в селі Довге Дрогобицького району Львівської області, та його батьками є: [PERSON] і [PERSON] . Підтверджено, що мати заявника [PERSON] [INFO] після одруження 03.03.1984 з [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Відповідно до долученої до заяви картки фізичної особи - платника податків від 24.01.2008, вбачається, що 27.08.1998 [PERSON] одержала ідентифікаційний номер (РНОКПП), наданий Державною податковою адміністрацією України - 2318719206. Згідно з долученої до заяви копії будинкової книги за адресом: [ADDRESS] вбачається, що місце проживання матері заявника [PERSON] з 22.12.1999 зареєстроване за вказаною адресою. Згідно з державними актами на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №042992 від 15.12.2003, серії ЛВ №046242 від 15.12.2003, серії ЛВ №040242 від 15.12.2003, які видані Дрогобицькою районною державною адміністрацією вбачається, що мати заявника [PERSON] є власником земельних ділянок площею відповідно 0,3183 га, 0,9077 га та 0,8719 га, які розташовані на території Довжанської сільської ради Дрогобицького району Львівської області, цільове призначення земельних ділянок - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Будучи власником цих трьох земельних ділянок загальною площею - 2,0979 га, які розташовані на території Довжанської сільської ради Дрогобицького району Львівської області, [PERSON] 02.01.2006 уклала з ТзОВ «Довге» договір оренди землі, на підставі якого передала вказаному товариству в оренду таку земельну ділянку сільськогосподарського призначення. В судовому засіданні встановлено, що 01 січня 2013 року мати заявника [PERSON] , вийшла з дому в селі Довге Дрогобицького району Львівської області та повідомила сину [PERSON] , а також його батькові [PERSON] , що їде в м. Київ до своїх знайомих. Після того протягом кількох днів син підтримував зв`язок з мамою по телефону та остання повідомляла, що вона перебуває у місті Київ. В один з днів на початку січня 2013 року, будучи в місті Києві, вона раптово безвісно зникла за невідомих обставин. З цього часу, з січня 2013 року, ні заявник, ні його батько [PERSON] , ні інші близькі родичі не спілкувалися з [PERSON] та їм невідоме її місцезнаходження. До жовтня 2018 року заявник та його батько [PERSON] думали, що [PERSON] повернеться додому або повідомить своє місцезнаходження, але після січня 2013 року з нею відсутній жодний зв`язок, ї заявнику та іншим близьким родичам матері невідоме її місцезнаходження. 04.10.2018 заявник подав у Дніпровське управління поліції ГУ НП у м. Києві заяву про безвісне зникнення матері [PERSON] та просив розшукати її та встановити місце перебування. Відповідно до довідки ГУ НП у Львівській області від 07.02.2019 №П-1/21/1/8-2019, вбачається, що станом на день видачі довідки (07.02.2019) згідно обліків ППС «Розшук» [PERSON] перебуває у розшуку як безвісно відсутня, оскільки Дніпровським управлінням поліції ГУ НП у м. Києві 19.10.2018 року заведено розшукову справу №0483 за фактом безвісного зникнення [PERSON] . Згідно з Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що за фактом безвісного зникнення [PERSON] зареєстровано кримінальне провадження № 12018100040009214 від 04.10.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. Відповідно до адвокатських запитів, Дніпровське управління поліції ГУ НП у м. Києві надало відповіді № СЕД-10436-2024 від 10.04.2024 (38371) та № СЕД-10437-2024 від 10.04.2024 (38391), за змістом яких встановлено, що 04.10.2018 від заявника [PERSON] у Дніпровське управління поліції ГУ НП у м. Києві надійшла заява про безвісне зникнення матері [PERSON] та за вказаним фактом були внесені відомості до Єдиного реєстр досудових розслідувань за №12018100040009214 від 04.10.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України. З вказаних листів Дніпровського управління поліції ГУ НП у м. Києві вбачається, що на даний час кримінальне провадження за №12018100040009214 від 04.10.2018 перебуває у провадженні та місце [PERSON] не встановлено, а тому вживаються всі необхідні слідчі розшукові дії для встановлення місця знаходження і перебування [PERSON] . Довідкою виконавчого комітету Меденицької селищної ради Дрогобицького району № 209 від 15.05.2024. підтверджується, що [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] , і за вказаним адресом проживала разом із заявником та її чоловіком (батьком заявника) [PERSON] , однак з 2013 року по даний час її місцезнаходження невідоме. Згідно з Акту про встановлення факту проживання [PERSON] від 14.05.2024, який підписаний старостою села Довге Дрогобицького району за участі депутатів Меденицької селищної ради [PERSON] і [PERSON] в присутності сусідів-свідків [PERSON] та [PERSON] , встановлено, що [PERSON] з 2013 року не проживає у житловому будинку по [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 16.01.2024 встановлено, що батько заявника [PERSON] помер [INFO] . Заявник [PERSON] є єдиним спадкоємцем та близьким родичем матері [PERSON] , що також є підставою звернення в суд з цією заявою з метою юридичного оформлення правових відносин з приводу відсутності матері по місцю її проживання більше 10 років та відсутності відомостей про її місце знаходження впродовж вказаного періоду часу. На виконання вимог ухвали суду від 18.06.2024, на адресу суду поступили відомості з Державної міграційної служби України у Львівській області про те, що [PERSON] паспортом громадянина України для виїзду за кордон не документувалась. Одночасно відповідно до відомостей, які поступили на адресу суду від Державної прикордонної служби України, стверджується той факт, що [PERSON] державного кордону України не перетинала, оскільки відомостей про його перетин не виявлено. Положеннями ч. 1 ст. 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Положенням ст. 306 ЦПК України, зокрема, визначено обов`язкове зазначення для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою; обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку. Ці відомості дозволяють визначити право осіб на звернення до суду в справі цієї категорії, коло заінтересованих осіб, необхідні докази. Згідно положень ст. 43 ЦК України фізична особа може бути судом визнана безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року. Визнання особи безвісно відсутньою - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦК України; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. З аналізу вказаних норм можна дійти висновку, що фізична особа може бути визнана безвісно відсутньою за сукупності таких умов: якщо вона відсутня у місці свого постійного проживання протягом року; якщо протягом одного року в місці, де особа постійно або переважно проживає, немає відомостей про її місцеперебування; вжитими заходами щодо розшуку відсутньої особи встановити місце її перебування неможливо; визнання причин, через які заявник просить визнати фізичну особу безвісно відсутньою, юридично поважними. Згідно положень статті 4 Закону України "Про правовий статус осіб, зниклих безвісти" особа набуває статусу такої, що зникла безвісти, з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи безвісти та її розшук або за рішенням суду. Особа вважається зниклою безвісти до моменту припинення її розшуку у порядку, передбаченому цим Законом. Надання особі статусу зниклої безвісти відповідно до цього Закону не позбавляє її родичів або інших осіб права звернення до суду із заявою про визнання такої особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою у порядку, передбаченому законодавством. Якщо особа, зникла безвісти, оголошена померлою, але її місцеперебування, місце поховання чи місцезнаходження її останків не встановлено, проведення розшуку такої особи в розумінні цього Закону не припиняється до встановлення її місцеперебування, місця поховання чи місцезнаходження її останків. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2018 року у справі № 225/1297/17 зроблено висновок, що "безвісна відсутність" - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Зазначена норма передбачає перш за все з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймав заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутньою, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження. 22 листопада 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 225/882/17, провадження № 61-34068св18 підтвердив правові позиції стосовно підстав для визнання особи безвісно відсутньою. При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Більше того, визнання судом у встановленому законом порядку фізичної особи безвісно відсутньою (стаття 43 ЦК України) жодним чином не свідчить про смерть такої особи, так і не виключає самої можливості смерті. Зазначене зумовлює одночасну наявність двох припущень щодо двох взаємовиключних життєвих станів безвісно відсутньої фізичної особи (особа жива, особа померла). Оцінюючи належність, допустимість, а також достатній зв`язок доказів у їх сукупності, зібрані у справі докази дають всі підстави стверджувати, що за постійним місцем проживання [PERSON] не з`являється більше року, її фактичне місце знаходження не відоме, тому є всі підстави для визнання її безвісно відсутньою з 01 лютого 2013 року, оскільки в ході проведення слідчо розшукових дії не вдалося\~встановитимісця\~знаходження і\~перебування [PERSON] а тому, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved