Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-01 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду з позовом до [PERSON] третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Прилуцької міської ради, [PERSON] , про відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що до Служби у справах дітей Ічнянської міської ради 19.02.2024 надійшло звернення від Ольшанського старостинського округу Ічнянської міської ради про неналежне виховання дитини [PERSON] . Під час обстеження якого було виявлено, що дитина кілька днів одна перебуває в будинку без батьківського нагляду. Рішенням виконавчого комітету Ічнянської міської ради від 20.02.2024 № 168 «Про негайне відібрання дитини» дитину було негайно відібрано від матері [PERSON] та доставлена до КНП «Ічнянська міська лікарня» Ічнянської міської ради. Таким чином, відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо виховання дитини - [PERSON] , що призвело до негайного відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав. Посилаючись на порушення прав дитини, позивач просив суд відібрати неповнолітню дитину [PERSON] [INFO] від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав. Представник позивача Ічнянської міської ради, у судове засідання не з`явився, згідно заяви просить справу проводити без їх участі, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі та просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на безпідставність позовних вимог. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Прилуцької міської ради у судове засідання не з`явилися, згідно листа просять справу проводити без їх участі, та зазначають, що питання відібрання дитини від матері [PERSON] на даний час не є актуальним, оскільки дитина з матір`ю спілкується, часто відвідує за місцем її проживання. Відповідач визнала свої помилки та намагається виправити. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] у судовому засідання пояснив, що його внук постійно спілкується з матір`ю, тому просить не відбирати його від матері, крім того у його присутності неповнолітній [PERSON] також просив не відбирати його у матері. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Батьком хлопчика записаний [PERSON] (а.с. 15 зворот). 19.02.2024 надійшло звернення до Служби у справах дітей Ічнянської міської ради від Ольшанського старостинського округу Ічнянської міської ради, в якому зазначено, що до старостинського округу надійшло повідомлення від вчителя Ольшанського ліцею Ічнянської міської ради [PERSON] про неналежне виховання дитини [PERSON] , [INFO] . 19.02.2024 року працівниками Служби у справах дітей Ічнянської міської ради, Міського центру соціальних служб Ічнянської міської ради, поліцейським офіцером громади та представником сектору молоді та спорту Ічнянської міської ради було проведено оцінку рівня безпеки дитини та складено акт проведення оцінки рівня безпеки дитини. Під час обстеження було виявлено, що вдома матері не було, вдома був син [PERSON] , [INFO] , який повідомив, що мати може перебувати в м. Прилуки (а.с.16-21). Відповідно до рішення виконавчого комітету Ічнянської міської ради №168 від 20 лютого 2024 року було негайно відібрано дитину [PERSON] [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав (а.с.21 зворот). Згідно з інформацією Міського центру соціальних служб Ічнянської міської ради (МЦСС Ічнянської МР) від 26.02.2024 вбачається, що родина [PERSON] згідно рішення Сектору соціального захисту населення Ічнянської міської ради №12-04/79 від 13.03.2023 є отримувачем послуг як така, що опинилася в складних життєвих обставинах. [PERSON] схильна до періодичного, разового вживання алкоголю, але тривалого в часі (близько десяти днів підряд). В стані сп?яніння мати не контролює свою поведінку та не виконує батьківські обов?язки стосовно свого сина. Попередній випадок зловживання алкоголем матір?ю був близько року тому (січень 2023 року) (а.с.22 зворот). Згідно з характеристикою наданою в.о. старостою Ольшанського старостинського округу №02-03/05/11 від 26.02.2024 на [PERSON] вбачається, що остання проживає в с. Ольшана Прилуцького району Чернігівської області, без реєстрації, ніде не працює, перебуває на обліку Ічнянської районної філії Чернігівського обласного центру зайнятості. Проживає разом із сином [PERSON] [INFO] , учнем Ольшанського ліцею. [PERSON] за місцем проживання характеризується посередньо. Схильна до вживання спиртних напоїв, скарг до старостату на її поведінку в громадських місцях та побуті не надходили (а.с.22). Відповідно до наказу №15 Служби у справах дітей Ічнянської міської ради, неповнолітнього [PERSON] тимчасово влаштовано на підставі його заяви у сім`ю рідного діда [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.23). Відповідно до листа начальника Служби у справах дітей Прилуцької міської ради Чернігівської області №496 від 25.07.2024 зазначають, що питання відібрання дитини від матері [PERSON] на даний час не є актуальним, оскільки дитина з матір`ю спілкується, часто відвідує за місцем її проживання. Відповідач визнала свої помилки та намагається виправити (а.с.61). Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. При цьому відібрання дитини - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, в зв`язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За правилами ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках передбачених п.п. 2-5 ч. 1 ст. 164 СК України, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Відповідно до п.п. 2-5 ч. 1ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь - яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. При ухваленні вказаного рішення суд враховує положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради УРСР № 789-XXII від 27 лютого 1991 року, відповідно до якої під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). Судом не встановлено, а позивачем не надано достатньо переконливих та зважених аргументів на захист інтересів дитини відповідачки, які б свідчили про необхідність відібрання дитини у матері. При цьому суд враховує, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (п.50 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2021 року у справі «Савіни проти України»). У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] самостійно виховувала сина [PERSON] , хлопчик до березня 2024 року навчався в Ольшанському ліцеї Ічнянської міської ради. Встановлено, що дитина з матір`ю спілкується, та часто відвідує матір за місцем її проживання та проживає, як у діда так і в матері. Мати цікавиться поведінкою та навчанням сина. Тому суду не надано будь-яких доказів на підтвердження факту ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків з виховання сина, або інших обставин, які б зумовлювали необхідність його відібрання від матері, суду не представлено, крім того як рідний дід [PERSON] , так і неповнолітній [PERSON] просили не відбирати його від матері. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на події, які мали місце 19.02.2024 - залишення відповідачкою свого сина самого в будинку на тривалий час та разового тривалого споживання алкоголю. Разом з тим, відповідачка [PERSON] усвідомила свою помилку та щиро розкаялася. З часу відібрання в неї сина [PERSON] цікавилася місцем його знаходження, вчиняла дії щодо побачень з дитиною та спілкування. Імпульсивність та конфліктність відповідачки, не направлені у бік дитини та дана складова характеру особи не може бути підставою для відібрання дитини у матері. Твердження позивача, що випадок залишення сина самого в будинку, та разового тривалого споживання алкоголю є непоодиноким суд оцінює критично, оскільки дане твердження жодними докази не підтверджено. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, підсумовуючи викладене, суд зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що відповідачка умисно та злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Крім того з матеріалів справи вбачається, що відповідачка заперечує проти відібрання у неї дитини, зазначила, що вона має бажання самостійно виховувати та піклуватися про свого сина, а тому суд виходить з того, що обставини, на які посилається позивач як на підставу заявленого позову, а саме невиконання матір`ю батьківських обов`язків, не знайшли свого підтвердження. Тому суд вважає, що відібрання дитини від матері не забезпечуватиме інтересів дитини та може стати психотравмуючим фактором, питання щодо належного виховання дітей можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання з матір`ю. За таких обставин суд дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення позову. Суд звертає увагу на те, що відібрання дитини від матері є крайнім заходом впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків, надаючи перевагу правам дитини, а саме на проживання в сім`ї разом із матір`ю та на піклування матері. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed