Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-08 00:00:00

[PERSON] звернулась із позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя мотивуючи тим, що з відповідачем вони перебувають у шлюбі з 08.12.2018 року. За час перебування у шлюбі ними придбано майно, яке є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а саме: квартиру [ADDRESS] , загальною площею 91.7 кв.м. та житловою площею 30.8 кв.м., та автомобіль марки Honda CR-V 2012 року випуску, право власності на майно зареєстровано за відповідачем. З урахуванням наведеного просить\~ здійснити поділ спільного майна подружжя, визнати за нею право власності\~ на 1/2\~ частину квартири [ADDRESS] , стягнути із відповідача 1/2 дійсної ринкової вартості автомобіля Honda CR-V 2012 року випуску, а сам автомобіль залишити у його власності. 05 вересня 2024 від представник відповідача подала заяву в якій вказала, що не заперечує щодо закриття підготовчого провадження, відповідач позовні вимоги визнає. Ухвалою суду від 05.09.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позивач та її представник в судове засідання не прибули. Представник подала заяву за змістом якої просила розгляд справи проводити за відсутності представника та позивачки, позов просила задоволити. Відповідач та його представник у судове засідання не прибули, від представника через систему Електронний суд надійшла заява, згідно якої представник просили провести засідання без участі сторони відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Позивачка та відповідач та момент звернення із даним позовом до суду перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.12.2018 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.4). Під час шлюбу, 28.07.2023 року, [PERSON] набув у власність квартиру [ADDRESS] , загальною площею 91.7 кв.м. та житловою площею 30.8, кв.м., що підтверджується копією витягу з державного реєстру речових прав (а.с.5 та а.с.28). Також згідно копії технічного паспорту серії СТХ№840408 23.02.2022 року [PERSON] зареєстрував право власності на автомобіль Honda CR-V 2012 року випуску д.н.з. [NUMBER] . Отже, спірна квартира та автомобіль придбані під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, а тому є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Ухвалою суду від 27.03.2024 року призначено оціночно-будівельну та автотоварознавчу судові експертизи. Згідно клопотання експерта від 09.05.2024 року вбачається, що\~ в Івано-Франківському НДЕКЦ МВС України відсутній експерт за оціночно-будівельним напрямом та питання оціночно-будівельної експертизи вирішуватися не будуть (а.с.45) Згідно висновку Івано-Франківського НДЕКЦ МВС України №КСЕ-19/109-24/5532-АВ від 26.06.2024 вбачається, що ринкова вартість автомобіля Honda CR-V 2012 року випуску станом на 13.06.2024 року становить 574 262,0 грн. (а.с.68-73). 01.08.2024 року представник позивача надала суду висновок судового експерта №02/07/-Д - [PERSON] , згідно якого вбачається, що ринкова вартість квартири [ADDRESS] , загальною площею 91.7 кв.м. та житловою площею 30.8, кв.м., становить 3 018 581 грн (а.с.84-102). Згідно заяви представника відповідача від 05.09.2024 року відповідач позовні вимоги визнає (а.с.119). Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Також, відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічну норму містить і п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Судом встановлено обсяг спільного нажитого майна, це квартира [ADDRESS] та автомобіль Honda CR-V 2012 року випуску д.н.з. [NUMBER] . Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до ст. 70 СК України, У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В даній справі сторони не дійшли згоди щодо розподілу їх спільного майна, а тому воно підлягає поділу в судовому порядку. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи з заявлених позовних вимог, пояснень сторін, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 та ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно заяви представника позивача від 08.10.2024 року позивач у зв`язку із розглядом даної цивільної справи понесла судові витрати у вигляді судового збору, витрати на професійну правничу допомогу, проведення транспортно-товарознавчої та оціночно-будівельної експертизи. Зокрема із долученої до заяви\~ від 08.10.2024 року копії квитанції до прибуткового касового ордеру №04/06 вбачається, що позивач за проведення оціночно-будівельної експертизи в результаті якої подано висновок експерта №02/07-Д понесла витрати в розмірі 9000 гривень. Інтереси позивача в даній справі на підставі договору про надання правничої допомоги від 23.01.2024 року представляла адвокат Рубцова К.В. Згідно акту приймання виконаних робіт від\~ 08.10.2024\~ позивачу відповідно до договору про надання правничої допомоги надано послуги на загальну вартість 11 500 гривень. Витрати в розмірі судового збору та вартість висновку експерта ж обґрунтованими, а тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки. Щодо витрат на правничу допомогу, то такі витрати є не зовсім співмірними з складністю справи та є завищеними, зважаючи на те, що, відповідач визнав позов та те, що представник позивачки фактично не збирала доказів по справі, основними доказами є витяг щодо реєстрації права власності та висновки експертиз щодо визначення вартості спільно набутого майна. Тому обґрунтованими є розмір витрат на правничу допомогу в сумі 5500 грн. Щодо відшкодування\~ на користь позивача витрат щодо проведення транспортно-товарознавчої експертизи суд звертає увагу, що підтверджуючих документів про такі витрати та їх розмір матеріали позовної заяви не містять та стороною позивача не надані. Також з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави, оскільки після надання висновків експертів щодо вартості квартири та автомобіля стало відомо, що загальна ціна позову складає 1 796 421 грн. 50 коп., а позивачка сплатила мінімальний судовий збір в сумі 2422 грн. 40 коп. сума недоплаченого судового збору складає 12 717 грн. 60 коп. (15 140-2422,40). Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, враховуючи, що відповідач визнав позовні вимоги, то з нього слід стягнути на користь держави 50% недоплаченого судового збору в сумі 6358 грн. 80 коп. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 57, 60, 65, 68, 69, 70 Сімейного кодексу України, ст. ст. 16, 365, 368 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved