Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-30 00:00:00

Позивачка звернулась до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] , третя особа: Управління "Центр надання адміністративних послуг" Хмільницької міської ради, про надання дозволу на зняття із зареєстрованого місця проживання малолітніх дітей без згоди батька, мотивуючи свої вимоги тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем по справі, який було зареєстровано 30.12.2011 року. За час перебування у шлюбі у сторін народилося троє дітей: син [PERSON] , [INFO] ; донька - [PERSON] , [INFO] ; донька - [PERSON] , [INFO] .. 01.06.2018 року сторони розірвали шлюб. Після розірвання шлюбу сторони стали проживати окремо, а діти залишилися проживати разом із позивачкою по [ADDRESS] у квартирі, яка належить матері позивачки - [PERSON] . При цьому, останнім відомим позивачці місцем реєстрації та проживання [PERSON] також є [ADDRESS] . З початком вторгнення російської федерації, позивачка із дітьми переїхали на постійне місце проживання до Республіки Польща, де й проживають до даного часу. Де саме проживає колишній чоловік, позивачці не відомо, зв`язок втрачений та вони не спілкуються. На даний час позивачка взернулася до управління "Центр надання адміністративних послуг" Хмільницької міської ради з метою зняття з місця реєстрації дітей, доньки - [PERSON] , [INFO] та доньки - [PERSON] , [INFO] .. Однак, у управлінні "Центр надання адміністративних послуг" Хмільницької міської ради позивачці було роз`яснено, що зняття з реєстрації місця проживання дітей, у зв`язку з відсутністю письмової згодм батька, на даний час не є можливим. Спору щодо місця проживання дітей разом з позивачкою, із [PERSON] ніколи не було, так як місце його перебування їй не відоме, відповідач дітьми давно не займається та участі у вихованні дітей також не приймає. За таких обставин позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримує, просить суд їх задоволити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, відзив до суду не подав, причини своєї неявки не повідомив. За одночасного існування умов, визначених ч.1 ст.280 ЦПК України, судом було ухвалено проводити заочний розгляд справи. Представник третьої особи теж не з`явився в судове засідання, подавши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечує проти задоволення вимог позивача. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, приходить до наступного. Як вбачається з рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 01.06.2018 року [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб(а.с.10). Від даного шлюбу сторони по справі мають троїх дітей: син [PERSON] , [INFO] ; донька - [PERSON] , [INFO] ; донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 11.07.2012 року, свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 03.04.2012 року, свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 03.09.2014 року, (а.с. 6,8,9). З витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 30.08.2024 року, вбачається, що місце проживання дітей зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с.21.22). Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Батьки або інші законні представники зобов`язані зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання. Відповідно до ч. 4 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Стаття 242 ЦК України установлює, що батьки є законними представниками своїх малолітніх та/чи неповнолітніх дітей. Згідно із пунктом 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207, у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Пунктом 26 Правил передбачено, що згода другого з батьків необхідна і для зняття дитини з місця реєстрації. Враховуючи, що місце проживання відповідача, його контактні дані позивачу по справі не відомі, остання не може здійснити зняття доньки з місця її реєстрації та зареєструвати дитину за іншою адресою, а тому виникає цивільно-правовий спір. Відповідно до статті 3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44 сесії Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року № 44/25, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Закон України «Про охорону дитинства» визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини. Беручи до уваги, що відсутність реєстрації [PERSON] за місцем його фактичного проживання суперечить інтересам діей та суттєво обмежує реалізацію їх прав, гарантованих Конституцією та законами України, зокрема права на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, права на освіту, охорону здоров`я та соціальний захист, суд приходить висновку про можливість задоволення позовних вимог у повному обсязі. На підставі ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 29, 242 ЦК України та

Outcome: approved