Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-26 00:00:00

Стислий виклад позиції заявника Заявник просить встановити факт перебування у нього на вихованні [PERSON] , [INFO] , починаючи з травня 2023 року. Свої вимоги мотивував тим, що на підставі контракту з [NUMBER] Прикордонний загоном Державної прикордонної служби України, ВЧ [NUMBER] від 04.11.2020 проходив військову службу до 10.05.2023. Термін контракту спливає 04.11.2023. На даний час проходить службу у [INFO] (в/ч [NUMBER] ). Зазначає, що 29.05.2023 одружився з [PERSON] .. Остання від попереднього шлюбу має дитину [PERSON] , [INFO] , яка є інвалідом з дитинства. Вони усі проживають разом однією сім`єю та відповідно він виховує дитину. У зв`язку з цим заявник вважає, що має право на розірвання контракту відповідно до п.п. «г» п. 3, ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» редакція від 30.07.2023, тобто у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років. Заявник написав та подав рапорт на звільнення з Державної прикордонної служби України, де підставою звільнення зазначені обставини виховання дитини віком до 18 років з інвалідністю, але було йому відмовлено у зв`язку недоведеністю заявником факту виховання дитини. Таким чином встановлення факту виховання заявником падчерки малолітньої [PERSON] має для заявника юридичні наслідки - підставу для звільнення з військової служби. Представниця Військової частини [NUMBER] подала письмові пояснення по справі у яких просила відмовити у задоволенні заяви. Заінтересована особа визнає, що заявник звертався з рапортом від 29.06.2023 (вх. №14630 від 30.06.2023) на ім`я начальника загону про припинення (розірвання) контракту та звільнення з військової служби за підпунктом «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини) якщо військовослужбовець не виявив бажання продовжувати військову службу: у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Листом від 30.06.2023 №12/4732/1-23-Вих заявнику повідомлено, що надані ним документи не підтверджують факт виховання дитини з інвалідністю до 18 років. Вважає, що у розумінні СК України заявник не є батьком [PERSON] , між ними відсутні взаємні права і обов`язки батька та дитини. Батьком дитини є інша особа, яка не позбавлена прав тощо. У судовому засіданні представник заявника підтримав вимоги. Представниця заінтересованої особи Адміністрації державної прикордонної служби України заперечувала проти заяви й просила відмовити у задоволенні заяви. Заперечення мотивувала тим, що заявник не надав доказів на підтвердження встановленого факту. Представниця Військової частини [NUMBER] заперечувала проти заяви й просила відмовити у задоволенні заяви. Заперечення мотивувала тим, що заявник не надав доказів на підтвердження встановленого факту. Піддає сумніву, що заявник утримує дитину, адже він з січня 2024 року не з`являється на місце служби й не отримує грошове забезпечення. Окрім того вважає, що між заявником та дитино немає правового зв`язку. Заінтересована особа [PERSON] підтримала заяву та пояснила, що її чоловік [PERSON] , заявник по справі, надає допомогу по утриманню дитини. Приймає участь у її вихованні та лікуванні. Батько дитини [PERSON] з народження дитини ніякої допомоги не надавав та не приймав участь у вихованні. Інші особи до суду не з`явилися. Процесуальні рішення 27.10.2024 ухвалою суду прийнято заяву, відкрито провадження у справі за вказаною заявою та призначено судовий розгляд. В судовому засіданні 29.11.2024 ухвалою суду заяву залишено без розгляду. 29.11.2023 ухвалою суду заяву залишено без розгляду з тих підстав, що між сторонами існує спір про право. Постановою Сумського апеляційного суду від 25.04.2024 зазначену ухвалу скасовано, а справу направлено для продовження розгляду. 01.05.2024 ухвалою суду залучено заінтересованих осіб, батьків дитини, мати [PERSON] та батька [PERSON] . 06.06.2024 ухвалою суду справу було передано до розгляду за підсудністю за місцем проживання заявника тобто згідно положень ч. 1 ст. 316 ЦПК України, а саме до Зарічного районного суду м.Суми. 18.07.2024 ухвалою Зарічного районного суду м.Суми справу повернуто суду на розгляду за зареєстрованим місцем проживання заявника. Фактичні обставини, встановлені судом Суд, заслухавши пояснення учасників розгляду, дослідивши подані докази, дійшов наступного. Суд встановив, що заявник є військовослужбовцем. 04.11.2020 заявник підписав контракт з [NUMBER] Прикордонним загоном Державної прикордонної служби України, ВЧ [NUMBER] (термін контракту три роки) та проходив службу у [NUMBER] Прикордонному загоні відповідно до Наказу 461 ОС від 04.11.2020 на посаді спочатку інспектора прикордонної служби, пізніше був переведений на посаду 2 категорії оператора (ПІРК) третього відділення інспекторів прикордонної служби третьої прикордонної заставі (тип С) на БТР прикордонної комендатури швидкого реагування і проходив службу на зазначеній посаді до 10.05.2023. На час судового розгляду заявник проходить службу у [INFO] на посаді інспектора прикордонної служби 1 категорії - обчислювач першого вогневого відділення першої прикордонне застави 128 - мм реактивних систем залпового вогню першого відділу прикордонної служби (тип С) прикордонної комендатури швидкого реагування вогневої підтримки [INFO] у званні старшого сержанта. Встановлені факти підтверджуються контрактом про проходження громадянами України військової служби в Державній прикордонній службі України на посадах сержантського і старшинського складу від 04.11.2020, службовим посвідченням серії [NUMBER] на ім`я заявника, витягом з наказу начальника [INFO] . 19.05.2023 заявник зареєстрував шлюб з [PERSON] (після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] »), що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу серії [NUMBER] , виданого 19.05.2023 відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 360. Дружина заявника на утриманні має дитину від першого шлюбу - [PERSON] [INFO] , яка є інвалідом дитинства. Дитині встановлені діагнози: наслідки перенесеного ВШК, гідроцефалія (G 91), стан протезуючої операції - вентрикулопернеотомії з імплантацією монопроцесорної Sophysa - середній тиск, дисфункція ЛШС, стан після ЛШС, спастичний тетрапарез (G 82,4), рухові порушення за класифікатором GMFCS 111- 1V рівня, функція руху за кваліфікацією GMFCS 111- 1V, структурна епілепсія у вигляді фокальних клінічних нападів, клінічно купована (G 40,3) затримка психомовного розвитку, підгрупа А. Дитина з інвалідністю. [PERSON] являється дитиною з особливими потребами - інвалідом дитинства (група А -перша), має перинатальні ураження нервової системи і багато супутніх захворювань і станів (зір, рух, мовлення), потрібна постійна реабілітація. Вказані факти підтверджуються свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER] , виданого 20.11.2018 Шосткинським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Сумській області, актовий запис № 377, посвідченням серії [NUMBER] державної соціальної допомоги дитини з інвалідністю, випискою із медичної картки амбулаторного (стаціонарного хворого), індивідуальною програмою реабілітації дитини-інваліда № 02-09/139, довідкою про психоемоційну оцінку розвитку дитини від 03.09.2023. Заявник з дружиною та дитиною [PERSON] проживають однією сім`єю, з 02.02.2023 мешкають у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Квартира має три кімнати, дитині відведена окрема кімната, яка обладнана всім необхідним для дитини відповідного віку та відповідно до потреб її захворювання: столик для навчання, необхідна кількість іграшок, книжок, є шафа для одягу, ліжечко і таке інше. Вказане підтверджується договором оренди житлового приміщення (квартири) від 02.02.2023, актом обстеження умов проживання від 07.06.2023. Також суд встановив, що з біологічним батьком дитини - [PERSON] , [PERSON] (дошлюбне прізвище « [PERSON] ») перебувала у зареєстрованому шлюбу, шлюб розірвано рішенням Сумського районного суду Сумської області від 01.06.2022 (справа №587/543/22). [INFO] [PERSON] загинув під час виконання бойового завдання по захисту Батьківщини, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 21.05.2024 Шосткинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Шосткинському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 625. Заявником подано рапорт на звільнення з Державної прикордонної служби України відповідно до п.п. «г» п. 3, ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» редакція від 30.07.2023, тобто у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років. Листом [INFO] за підписом начальника заявнику було відмовлено у звільненні у зв`язку недоведеністю факту виховання дитини. Ці факти підтверджуються зверненнями, копії яких додані до справи. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Наведені положення обмежують суд у розгляді справ лише за зверненням особи, тобто вимогами зазначеними у заяві, зокрема, про встановлення факту. Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. У постанові Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 надано певні роз`яснення застосування закону при розгляді судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п. 1 Постанови в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Узагальнюючи наведене вбачається, що суд може встановити факт, що має юридичне значення для охорони прав, свобод та інтересів особи, якщо чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення. При зверненні з заявою заявник мотивував необхідність встановлення факту для звільнення з військової служи згідно перебування у неї на утриманні та самостійного виховання дитини положеннями абзацу 12 підпункту г) пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Згідно підпункту г) пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу). Згідно з підпунктом 2 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин з підстав виховання військовослужбовцем дитини з інвалідністю віком до 18 років, у разі відсутності інших осіб, які зобов`язані її виховувати. Наведені положення закону передбачають право на звільнення з військової служби військовослужбовцям, які виховують дитину з інвалідністю віком до 18 років, у разі відсутності інших осіб, які зобов`язані її виховувати. Тобто заявлений факт є підставою для припинення військової служби. В той же час окремо законом чи іншим нормативно-правовим актом не передбачено встановлення такого факту. Для встановлення заявленого факту слід звернути увагу на наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. У відповідності до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Конвенція про права дитини в п. 3 ст. 9 закріпила принцип, за яким держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Питання регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (ст. 1 СК України). Згідно з ч. 1 ст. 14 СК України сімейні права є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі. Згідно з ч. 1 і ч. 4 ст. 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін. Згідно ч. 1 ст. 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Статтею 141 СК України та ч. 3 ст. 11 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею ст. 153 СК України визначено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ч.1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті, в якій зазначено, що той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі. Аналізуючи зміст наведених норм чинного законодавства у сукупності слід дійти висновку, що між батьками та дітьми існують взаємні права й обов`язки які ґрунтуються на походження дитини від батьків. Між дитиною та батьком має бути певне споріднення яке ґрунтується на походженні дитини. Тобто зв`язок існує саме між батьками, а не будь-якою іншою особою. Відмовитися від своїх сімейних обов`язків чи передати їх комусь неможливо. З встановлених вище фактів у співставленні з наведеними нормами кодексу вбачається, що між заявником та дитиною заінтересованої немає зв`язку на підставі походження. Вони не мають між собою взаємних прав і обов`язків як батька та дитини. Зокрема заявник немає обов`язків, щодо виховання дитини. Заявник також не набував особистих немайнових прав та обов`язків щодо дитини у порядку усиновлення, опіки й піклування як це врегульовано Главами 18 - 20-2 СК України. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З наведеного у сукупності вбачається, що заявник не довів заявленого ним факту. Ураховуючи наведене у сукупності вбачається, що у відповідності до ч. 2 ст. 315 ЦПК України немає законних підстав для встановлення факту про який просить заявниця, а тому у задоволенні заяви слід відмовити.

Outcome: dismissed