Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-07 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в якому просить витребувати у [PERSON] , [INFO] , жительки [ADDRESS] та передати [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] належний йому на праві власності автомобіль марки В А З 2106 із д.н .з. [NUMBER] , в належному технічно-справному стані, технічний паспорт та ключі до замка запалення до вищевказаного автомобіля. Судові витрати по справі стягнути з відповідача. Обгрунтовуючи заявлені вимоги вказує на те, що [PERSON] , [INFO] володіє на праві приватної власності транспортним засобом марки В А З 2106 із д.н.з. [NUMBER] . 19 червня 2022 року позивач залишив даний транспортний засіб на подвір`ї жителя [ADDRESS] [PERSON] через несправність, при чому в усній бесіді домовившись з [PERSON] про те, що забере автомобіль. Через декілька днів позивач повернувся по даний транспортний засіб, однак на подвір`ї автомобіля не було, а гр. [PERSON] відмовився надавати інформацію про місце знаходження даного транспортного засобу. З метою повернення транспортного засобу [PERSON] звернувся із заявою до відділення поліції №2 (м. Городенка) Коломийського РВП ГУНП про те, що [PERSON] в добровільному порядку не повертає належний Позивачу на праві власності автомобіль. Відповідно до довідки за результатами проведення перевірки встановлено, що [PERSON] продала транспортний засіб марки В А З 2106 із д.н .з. [NUMBER] . На даний час місце знаходження даного автомобіля невідоме. Проте, жодних домовленостей з гр. [PERSON] щодо продажу зазначеного автомобіля не було, а тому відповідач не був наділений правом розпорядження даним транспортним засобом та не законно здійснила продаж транспортного засобу марки ВАЗ 2106 із д.н.з. [NUMBER] . Звертаю увагу суду на те, що згідно відповіді на адвокатський запит перереєстрація на даний автомобіль не поводилась. Оскільки технічний паспорт на зазначений транспортний засіб знаходиться у зниклому автомобілі, підтвердженням того, що автомобіль зареєстрований на ім`я позивача є відповідь на адвокатський запит. Окрім того, згідно відповіді поліції в ході розгляду звернення не встановлено ознак кримінального чи адміністративного правопорушення, в даному випадку можуть мати місце цивільно-правові відносини. Тому для вирішення спірного питання рекомендовано звернутися до суду в порядку цивільного судочинства. Ухвалою суду від\~05 квітня 2024 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків,\~викладених в ухвалі,\~який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. 12 квітня 2024\~року (у строк) представник позивача усунула недоліки позовної заяви. 16 квітня 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою\~ [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Бігун Вікторія Петрівна до [PERSON] про витребування майна з незаконного володіння.\~Справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання. Ухвалою від\~03 червня 2024 року\~закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом\~ [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Бігун Вікторія Петрівна до [PERSON] про витребування майна з незаконного володіння.\~Справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні 24.06.2024. 26.06.2024, під час розгляду справи по суті, позивач [PERSON] подав до суду клопотання, яким повідомив, що 25.06.2024 йому стало відомо, що на належний йому автомобіль марки ВАЗ 2106 номерний знак [NUMBER] у ПАТ "Страхова група "ТАС" оформлений страховий поліс. 30.07.2024 через систему «Електронний суд» представник позивача подала до суду клопотання, в якому просила поновити строк для подання клопотання про витребування; витребувати у ПАТ "Страхова група "ТАС" належним чином завірені копії договору обов`язкового страхування, укладеного між гр. [PERSON] та ПАТ "Страхова група "ТАС" , яким забезпечено автомобіль В А З 2106 із д.н .з. [NUMBER] . Обгрунтовуючи подане клопотання вказує на те, що [PERSON] на праві приватної власності належить автомобіль марки В А З 2106 із д.н .з. [NUMBER] . З особистих джерел [PERSON] дізнався, що страховий поліс на належний йому автомобіль був оформлений у ПАТ "Страхова група "ТАС". 17.07.2024 адвокатом Бігун В.П. надіслано адвокатський запит до ПАТ "Страхова група "ТАС". Так, згідно відповіді на поданий адвокатський запит встановлено, що між гр. [PERSON] та ПАТ "Страхова група "ТАС" укладено договір обов`язкового страхування, яким забезпечено автомобіль В А З 2106 із д.н .з. [NUMBER] . Однак, у наданні додаткової інформації про страхувальника та копії договору обов`язкового страхування було відмовлено, оскільки вона містить інформацію з обмеженим доступом, проте матеріали страхової справи містить набагато більше документів, ніж було надано на запит представника Позивача. З огляду на вищезазначене, позивач позбавлений можливості проаналізувати та долучити відповідні докази до справи, які мають значення для справи. Представником позивача вчинено всі дії щодо отримання вищевказаної інформації, однак, така інформація та документи можуть бути надані на запит суду. Ухвалою суду від 05 вересня 2024 року клопотання представника позивача про поновлення пропущеного процесуального строку на звернення із клопотанням про витребування доказів та витребування доказів у справі задоволено. Поновлено пропущений строк для звернення до суду із клопотанням про витребування доказів. Витребувано у ПАТ "Страхова група "ТАС"\~належним чином завірені копії\~договору обов`язкового страхування, укладеного між гр. [PERSON] та ПАТ "Страхова група "ТАС" , яким забезпечено автомобіль В А З 2106 із д.н.з. [NUMBER] . Судове засідання 24.09.2024 було відкладено, у зв`язку з відсутністю доказів, які були витребувані ухвалою суду від 05 вересня 2024 року. 27.09.2024 до суду поступило клопотання ПАТ "Страхова група "ТАС"\~про приєднання до матеріалів судової справи належним чином завірені копії Полісу. В судовому засіданні 10.10.2024 позивач та представник позивача заявлені вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві. Позивач ствердив, що йому відомо, що [PERSON] ще раніше продала належний йому на праві приватної власності автомобіль марки ВАЗ 2106 з д.н.з. [NUMBER] , хоча у нього з гр. [PERSON] не було жодних домовленостей щодо продажу зазначеного автомобіля. А тому, відповідач не була наділена правом розпорядження даним транспортним засобом та не законно здійснила продаж транспортного засобу марки ВАЗ 2106 з д.н.з. [NUMBER] . На даний час, місцезнаходження автомобіля марки ВАЗ 2106 з д.н.з. [NUMBER] йому невідоме. Представник позивача ствердив, що оскільки [PERSON] незаконно відчужила автомобіль марки ВАЗ 2106 з д.н.з. [NUMBER] , власником якого є позивач [PERSON] , то вона є належним відповідачем у даній справі. Відповідач [PERSON] в судове засідання 10.10.2024 не з`явилася, хоча про розгляд справи була належним чином повідомлена. Клопотань про відкладення розгляду справи не подавала. В судовому засіданні 24.06.2024 зазначила, що заявлені позовні вимоги не визнає, просить у їх задоволенні відмовити повністю виходячи з наступного. Суду пояснила, що автомобіль марки ВАЗ 2106 з д.н.з. [NUMBER] її сім`я придбала у [PERSON] за ціною 200 дол. США, що письмовий договір купівлі-продажу згаданого автомобіля не укладали, це була усна домовленість. Ствердила, що позивач самостійно передав технічний паспорт на автомобіль її чоловіку [PERSON] , при даній передачі була присутня дружина [PERSON] [PERSON] (рідна сестра її чоловіка [PERSON] ). Також пояснила, що попередньо [PERSON] автомобіль марки ВАЗ 2106 з д.н.з. [NUMBER] подарував позивач [PERSON] за те, що [PERSON] здійснював догляд за його господарством. Зазначила, що автомобіль марки ВАЗ 2106 з д.н.з. [NUMBER] , ще у 2021 році продала на металолом у с. Яворів Косівський район Івано-Франківська область. Позивач [PERSON] дозволу на продаж вказаного автомобіля не давав. Однак, де знаходиться, на даний час, автомобіль марки ВАЗ 2106 з д.н.з. [NUMBER] , їй не відомо. Заслухавши пояснення позивача та представника позивача, заперечення відповідача, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до п.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що 28.07.2022 [PERSON] звернувся із заявою до відділення поліції №2 (м. Городенка) Коломийського РВП ГУНП вказуючи на те, що [PERSON] в добровільному порядку не повертає йому належний йому на праві власності йому автомобіль марки ВАЗ 2106 з д.н.з. [NUMBER] , який він 19.06.2022 залишив на подвір`ї гр. [PERSON] , [INFO] , жит. [ADDRESS] . Згідно довідки відділення поліції №2 (м. Городенка) Коломийського РВП ГУНП від 10.08.2022 за результатами розгляду повідомлення [PERSON] проведення перевірки встановлено, що в діях гр. [PERSON] будь-якого кримінального правопорушення не вбачається, а вбачаються ознаки цивільно-правових відносин, які повинні вирішуватись у судовому порядку. Як встановлено із відповіді Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Львівській, Івано-Франківській та Закарпатській областях Головного сервісного центру МВС №31/28/1/вАз від 21.03.2024 на адвокатський запит, відповідно до Єдиного державного реєстру МВС автомобіль марки ВАЗ 2106 з д.н.з. [NUMBER] зареєстровано за [PERSON] , [INFO] , першим МРВ ДАІ м.Коломия з видачею йому свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . У вказаній відповіді на запит також зазначено, що станом на сьогодні ( відповідь №31/28/1/вАз від 21.03.2024) перереєстрація автомобіля не проводилась. Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу в органах [NUMBER] та сервісних центрах МВС не зберігається, оскільки видається власнику автомобіля при реєстрації автомобіля на його ім`я. Суд звертає увагу на те, що, як слідує із доданого до позовної заяви паспорта серії [NUMBER] , виданого Городенківським РВ УМВС в Івано-Франківській області, із позовом про витребування майна з незаконного володіння, а саме, автомобіля марки ВАЗ 2106 з д.н.з. [NUMBER] звернувся [PERSON] [INFO] . У поданій позовній заяві, позивач зазначив, що, оскільки технічний паспорт на зазначений транспортний засіб знаходиться у зниклому автомобілі, підтвердженням того, що автомобіль зареєстрований на ім`я позивача є відповідь на адвокатський запит. Будь-яких інших доказів, які б підтверджували, що автомобіль марки ВАЗ 2106 з д.н.з. [NUMBER] належить, саме [PERSON] [INFO] , суду не надано. Із відповіді АТ «СГ «ТАС» №1441 від 17.07.2024 на адвокатський запит встановлено, що між [PERSON] та АТ «СГ «ТАС» (приватне) було укладеного договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АТ004535205, яким забезпечено автомобіль ВАЗ н.з [NUMBER] , VIN код [NUMBER] ; страхувальником вказаного автомобіля є [PERSON] . Копією полісу АТ/4535205 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 21.11.2023 стверджується, що між гр. [PERSON] та ПАТ "Страхова група "ТАС" укладено договір обов`язкового страхування, яким забезпечено автомобіль В А З 2106 із д.н .з. [NUMBER] ; строк дії полісу з 21.11.23 до 20.11.24; страхувальник [PERSON] , [INFO] , місце проживання: с.Річка Косівський район Івано-Франківська область. Частиною першою ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних прав людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. \~\~\~\~\~\~ Статтею 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ(майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 386 ЦК України визначено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Відповідно до положень ст.397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Згідно зі ст.400 ЦК України недобросовісний володілець зобов`язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов`язку заінтересована особа має право пред`явити позов про витребування цього майна. У постанові Верховного Суду від 30.08.2019 року у справі №914/970/18 зазначено, що віндикаційний позов належить до речово-правових способів захисту; захищає право власності в цілому, оскільки він пред`являється у тих випадках, коли порушено права володіння, користування та розпорядження одночасно. Сторонами у віндикаційному позові є власник речі, який не лише позбавлений можливості користуватися і розпоряджатися річчю, але вже й фактично нею не володіє, та незаконний фактичний володілець речі (як добросовісний, так і недобросовісний). Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У постанові від 31.03.2021 року у справі № 752/4033/16-ц Верховний Суд вказав, що «аналіз статті 387 ЦК свідчить, що віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «юридично» - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом. Належним відповідачем у віндикаційному позові є володіючий невласник». Предметом доказування у цій справі є факти, які підтверджують правомірність вимог про витребування власником майна з чужого незаконного володіння, зокрема факти, що підтверджують: суб`єктивне право титульного володільця на витребуване майно; незаконність вибуття цього майна з володіння позивача; відсутність у відповідача юридичних підстав для збереження і володіння таким майном; наявність витребуваного майна в натурі у незаконному володінні відповідача. Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з\~дотриманням вимог\~статей 387\~і 388\~ЦК України\~може витребувати\~належне йому\~майно від\~особи,\~яка є\~останнім його\~набувачем,\~незалежно від\~того,\~скільки разів\~це майно\~було відчужене\~до того,\~як воно\~потрапило у\~володіння останнього\~набувача (подібний за змістом підхід сформулював Верховний Суд України у висновку, викладеному у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14). Для такого витребування оспорювання правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. Відповідно до частин першої та третьої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо неналежного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження 14-61цс18)). Звертаючись в суд із позовом, позивач [PERSON] [INFO] просить витребувати, саме, у відповідача - [PERSON] , [INFO] , жительки [ADDRESS] та передати йому [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] належний йому на праві власності ( так зазначено у позові) автомобіль марки ВАЗ 2106 із д.н .з. [NUMBER] . в належному технічно-справному стані, технічний паспорт та ключі до замка запалення до вищевказаного автомобіля. Обґрунтовуючи заявлені вимоги до відповідача [PERSON] про витребування майна з незаконного володіння, позивач вказував на те, що залишив транспортний засіб ВАЗ 2106 із д.н.з. [NUMBER] на подвір`ї жителя [ADDRESS] [PERSON] , через несправність, при чому в усній бесіді домовившись з [PERSON] про те, що забере автомобіль, проте через деякий час дізнався, що [PERSON] продала належний йому на праві приватної власності автомобіль марки ВАЗ 2106 з д.н.з. [NUMBER] , хоча у нього з гр. [PERSON] не було жодних домовленостей щодо продажу зазначеного автомобіля і на даний час, місцезнаходження автомобіля марки ВАЗ 2106 з д.н.з. [NUMBER] йому невідоме. Відповідач [PERSON] \~також підтвердила\~той факт,\~що у\~2021\~році продала\~автомобіль марки\~ВАЗ 2106\~з д.н.з.\~ [NUMBER] ,\~і на\~даний час,\~місцезнаходження автомобіля\~марки ВАЗ\~2106\~з д.н.з.\~ [NUMBER] \~їй невідоме.\~Також,\~ [PERSON] зазначила,\~що автомобіль\~марки ВАЗ\~2106\~з д.н.з.\~ [NUMBER] раніше\~її сім`я\~купила у\~ [PERSON] .\~Крім того\~ствердила,\~що дозволу\~на продаж\~вказаного автомобілявід позивача [PERSON] не отримувала. Під час розгляду справи сторонами визнається, що [PERSON] без дозволу [PERSON] продала автомобіль марки ВАЗ 2106 з д.н.з. [NUMBER] . При цьому, суд звертає увагу на те, що належних та допустимих доказів як купівлі, так і продажу [PERSON] автомобіля марки ВАЗ 2106 з д.н.з. [NUMBER] , у передбачений законом спосіб, суду не надано. Однак, і доказів, про те, що автомобіль марки ВАЗ 2106 з д.н.з. [NUMBER] , який позивач просить витребувати у відповідача [PERSON] , знаходиться у фактичному незаконному володінні відповідача [PERSON] , суду також не надано, такі не здобуті під час розгляду справи в суді. Суд звертає увагу на те, що згідно полісу ПАТ "Страхова група "ТАС" АТ/4535205 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 21.11.2023, яким забезпечено автомобіль ВАЗ 2106 із д.н.з. [NUMBER] , строк дії якого з 21.11.23 до 20.11.24, страхувальником є [PERSON] , [INFO] , місце проживання: с. Річка Косівський район Івано-Франківська область. Однією з засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до положень ст.ст.12, 81 ЦПК України\~\~ учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.\~\~Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Враховуючи вищевикладене, зокрема те, що під час розгляду справи позивачем не доведено та не надано суду доказів про те, що автомобіль марки ВАЗ 2106 з д.н.з. [NUMBER] , який позивач просить витребувати у відповідача [PERSON] , знаходиться у фактичному незаконному володінні відповідача [PERSON] , то суд приходить до висновку, що заявлені вимоги позивача про витребування у відповідача - [PERSON] , [INFO] , жительки [ADDRESS] та передання [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] належний йому на праві власності автомобіль марки ВАЗ 2106 із д.н .з. [NUMBER] . в належному технічно-справному стані, технічний паспорт та ключі до замка запалення до вищевказаного автомобіля, є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення. З вищевикладеного слідує, що [PERSON] , [INFO] , жительки [ADDRESS] не є належним відповідачем у цій справі. Установивши, що позов заявлений до неналежного відповідача, суд відмовляє у позові до такого відповідача, такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17. За таких обставин, суд, встановивши правовий характер спірних правовідносин, розглянувши справу в межах заявлених позивачем вимог і на підставі наданих доказів, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини по справі, які складають правову підставу позову, прийшов до висновку про те, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю. Оскільки, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог, то відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення…Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)» Також в своєму рішенні від 10.02.2010р. по\~справі «Серявін та інші проти України»\~ЄСПЛ зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed