Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-26 00:00:00

У лютому 2022 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю. Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що 18 листопада 2021 року дізнався, що рішенням від 04 лютого 1999 року Петропавлівсько-Борщагівська сільська рада видала [PERSON] державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ № 015488 на земельну ділянку площею 0,082 га за адресою: [ADDRESS] , який зареєстрований у Книзі записів державних актів про право власності на землю за номером 137. Водночас позивачу 28 грудня 2002 року рішенням Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради видано Державний акт на право приватної власності на ту ж землю серії ІІ-КВ № 085284 на земельну ділянку площею 0,0804 га за тією ж адресою - [ADDRESS] , зареєстрований у Книзі записів державних актів про право власності на землю за номером 2053. Позивач вважає, що Державний акт про право власності на землю був виданий [PERSON] з порушенням вимог закону, що прямо порушує його цивільне право. Враховуючи наведене, позивач просить суд: 1.визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-КВ № 015488 на земельну ділянку площею 0,082 га за адресою: [ADDRESS] , який зареєстрований у Книзі записів державних актів про право власності на землю за номером 137. 2.вирішити питання про розподіл судових витрат. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 лютого 2022 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче судове засідання. У січні 2023 року суд отримав відзив ПП Форас-Ленд, в якому відповідач вказує на те, що на замовлення [PERSON] виготовляло землевпорядну документацію. Для цього [PERSON] надав, зокрема, оригінал Державного акту на право власності на землю, який відповідав встановленим законом вимогам. Ухвалою від 26 червня 2023 року Києво-Святошинський районний суд Київської області замінив позивача у справі на правонаступника [PERSON] . Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від\~08 листопада 2023\~року закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду. В судове засідання [PERSON] та її представник не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи сповіщені належним чином, представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав. Відповідач Петропавлівсько-Борщагівська сільська рада в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи сповіщена належним чином, причини неявки не повідомила. Третя особа ПП Форас-Ленд в судове засідання не з`явилося, про дату, час та місце слухання справи сповіщене належним чином, причини неявки не повідомило. Відповідно до\~вимог частини\~першої,\~третьої статті\~223\~ЦПК України\~неявка у\~судове засідання\~будь-якого\~учасника справи\~за умови,\~що його\~належним чином\~повідомлено про\~дату,\~час і\~місце цього\~засідання,\~не перешкоджає\~розгляду справи\~по суті.\~Якщо учасник\~справи або\~його представник\~були належним\~чином повідомлені\~про судове\~засідання,\~суд розглядає\~справу за\~відсутності такого\~учасника справи\~у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно з частини п`ятої статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, доводи сторін, викладені в заявах по суті спору, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку. Відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд встановив, що 04 лютого 1999 року [PERSON] отримав Державний акт серії ІІ-КВ № 015488 на право приватної власності на землю площею 0,082 га, розташовану за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Петропавлівська Борщагівка. Документ зареєстрований у Книзі реєстрації Державних актів на право власності на землю за номером 137. 25 вересня 1999 року [PERSON] продав, а [PERSON] купив земельну ділянку площею 0,080 га, розташовану на території [ADDRESS] . Зазначена земельна ділянка належала продавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-КВ № 074776, виданого 10 вересня 1999 року виконавчим комітетом Борщагівської сільської ради народних депутатів. 28 грудня 2002 року [PERSON] отримав Державний акт на право власності на землю серії ІІ-КВ № 085284 площею 0,0804 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] . За змістом заповіту від 13 вересня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Вашагашвілі Д. Д. та зареєстрованого в реєстрі за номером 325к, [PERSON] на випадок смерті заповідав усе належне йому майно своїй матері [PERSON] . Згідно з листом Борщагівської сільської ради Бучанськго району Київської області від 08 грудня 2022 року № 1-12/2732 земельна ділянка, розташована в [ADDRESS] у власність [PERSON] не надавалася, а за зазначеною адресою земельна ділянка належить [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно зі статтею 16\~ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого\~немайнового або майнового права та інтересу. Наведеною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення / захисту в обраний спосіб. Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права й\~охоронювані законом інтереси. Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою статті 16 ЦК України. Право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації (частина перша стаття 125 ЗК України, в редакції, чинній на момент видачі оспорюваного державного акту). Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України (частина перша стаття 126 ЗК України, в редакції, чинній на момент видачі оспорюваного державного акту). Належними відповідачами у справах про визнання недійсними та скасування актів про право власності на земельну ділянку є особа, якій видано державний акт про право власності на відповідну земельну ділянку та орган місцевого самоврядування чи орган виконавчої влади, що прийняв рішення про його видачу. Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку (стаття 51 ЦПК України). Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Переглядаючи в\~касаційному порядку\~судові рішення\~у справі\~№ 545/1575/21,\~Верховний Суд\~постановою від\~22\~червня 2022\~року скасував\~судові рішення\~судів попередніх\~інстанцій та\~ухвалив нове\~судове рішення,\~яким відмовив\~у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на землю. Верховний Суд керувався тим, що позов був пред`явлений до неналежного відповідача з огляду на те, що належними відповідачами у спорах про визнання недійсним Державного акту на право власності на землю є особа, якій видано державний акт про право власності на відповідну земельну ділянку та орган місцевого самоврядування чи орган виконавчої влади, що прийняв рішення про його видачу. У спірних правовідносинах позовні вимоги пред`явлені до Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради як органу місцевого самоврядування, який прийняв рішення про видачу оспорюваного акту на право власності на землю. Водночас, особу [PERSON] , якому було видано акт, до участі у справі позивач не залучила, а суд неуповноважений на власний розсуд порушувати вирішення такого роду процесуальних питань. За таких обставин пред`явлення позовних вимог до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмові у задоволенні позовних вимог. Отже, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про те, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed