Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-03 00:00:00

Позивач 25.07.2024 звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь 7500 доларів США основного боргу, 226 доларів США 3 % річних та судові витрати, що складаються з 3064,52 грн зі сплати судового збору і 15000 грн витрат на професійну правничу допомогу. Заявлений позов обґрунтовував тим, що 20.05.2020 між ним та відповідачем укладений письмовий договір позики, згідно якого він передав у власність відповідача грошові кошти в розмірі 13500 доларів США, а останній зобов`язався повернути йому таку ж суму грошових коштів до 20.05.2023 зі сплатою щомісячно, до 25 числа кожного місяця, по 375 доларів США. Відповідач повернув йому 6000 доларів США. Решту боргу в розмірі 7500 доларів США відповідач до цього часу не повернув та ухиляється від виконання боргового зобов`язання. Згідно п. 7 договору позики у випадку прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання останній зобов`язаний буде сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми. За період з 21.05.2023 до 21.05.2024 (367 днів) сума 3 % річних становить 226 доларів США. Представник позивача адвокат Федорович В. Б. у поданому до суду клопотанні просив справу розглянути без участі сторони, позов підтримав і просив його задоволити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином за адресою місця проживання, зареєстрованою в установленому законом порядку, не повідомив суду про причини неявки, не подав відзиву. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав. Установлено, що сторони позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] 20.05.2020 уклали письмовий договір позики, згідно якого позивач позикодавець передав у власність відповідача позичальника грошові кошти в розмірі 13500 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути позивачу таку ж суму грошових коштів до 20.05.2023 зі сплатою щомісячно, до 25 числа кожного місяця, по 375 доларів США. Підписання цього договору сторонами є підтвердженням передачі грошових коштів позикодавцем та їх прийняття позичальником (п. 2 договору позики). Факт повернення позичальником повної суми позики повинен бути підтверджений заявою позикодавця про отримання всієї суми позики. Підпис позикодавця на цій заяві засвідчується нотаріально. Сума позики вважається повернутою з моменту нотаріального засвідчення підпису позикодавця на вищевказаній заяві (п. 3 договору позики). Оригінал договору позики долучений представником позивача до матеріалів справи та підшитий на а.с.31. Відповідач повернув позивачу 6000 доларів США. Решту боргу в розмірі 7500 доларів США відповідач до цього часу не повернув і ухиляється від виконання боргового зобов`язання. Згідно вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути\~позикодавцеві таку\~ж суму\~грошових коштів\~(суму\~позики)\~або таку\~ж кількість\~речей того\~ж роду\~та такої\~ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Суд згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України враховує правовий висновок, що міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 723/304/16-ц, відповідно до якого суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті. При цьому з огляду на положення частини першої ст. 1046 ЦК України, а також частини першої ст. 1049 ЦК України належним виконанням зобовязання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. З урахуванням викладеного обґрунтованою є позовна вимога про стягнення 7500 доларів США основного боргу. Згідно п. 7 договору позики у випадку прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання останній зобов`язаний буде сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 (три) проценти річних від простроченої суми. У відповідності з вимогами ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки відповідач, починаючи з 21.05.2023, прострочив виконання грошового зобов`язання про повернення позивачу 7500 доларів США, суд стягує з відповідача на користь позивача 226 доларів США 3 % річних, виходячи з розрахунку: 7500 х 3 % = 225 : 366 = 0,615 х 367 днів = 225,71 доларів США. З урахуванням вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд стягує з відповідача на користь позивача витрати у розмірі 3064,52 грн зі сплати судового збору (а.с.3). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, Частина 8 ст. 141 ЦПК України передбачає, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Суд установив, що позивач протягом 10 днів після ухвалення судом першої інстанції рішення по справі сплачує 15000 грн витрат на правничу допомогу, що підтверджуються належними і допустими доказами, а саме: засвідченими копіями договору про надання правової допомоги від 14.05.2024 (а.с.32-33), додаткової угоди № 1 до договору про надання правової допомоги від 04.10.2024 (а.с.34), акта від 04.10.2024 щодо надання юридичних послуг у розмірі 15000 грн, які складаються з 3000 грн за консультації, 10000 грн за підготовку та подання позову з додатками, 2000 грн за участь у судових засіданнях (а.с.35). Суд ураховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, що міститься у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, відповідно до якого ЦПК України передбачає такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. З огляду на викладене, враховуючи, що судове засідання в справі не проводилося, суд стягує з відповідача на користь позивача 13000 грн витрат на правничу допомогу. Загальна сума судових витрат, що підлягають стягненню з відповідача, становить 16064,52 грн. На підставі наведеного, відповідно до ст. 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: approved