Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-23 00:00:00

[PERSON] , звернувся до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про припинення права спільної часткової власності та виділення у власність частки житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами. В обгрунтування своїх позовних вимог зазначав, що він є власником 5/9 часток житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] (далі - житловий будинок), що підтверджується договором дарування. [PERSON] та [PERSON] є власниками 7/36 часток, кожен із них, а [PERSON] власником 2/36 часток вищезазначеного житлового будинку, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті П`ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є її доньки: [PERSON] та [PERSON] . Свідоцтва про право на спадщину на 2/36 житлового будинку після смерті [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не отримали та поки не планують отримувати. Житловий будинок, що перебуває у власності сторін має загальну площу 127,3 кв.м та житлову 86,9 кв.м, крім цього до складу будинковолодіння входять господарські будівлі та споруди: сарай «Б», сарай «В», сарай «Д», погріб «Г», погріб «під Д», сарай «Е», вбиральня, огорожа, замощення, згідно з технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок. За усною домовленістю між позивачем та відповідачами, позивач завжди використовував, як окреме будинковолодіння загальною площею: 69,4 кв.м., житловою площею: 42,6 кв.м.; дані кімнати: 2-1 коридор 8,8 кв.м.; 2-2 їдальня 10,7 кв.м.; 2-3 комора 6,2 кв.м.; 3-1 кухня 11,8 кв.м.; 3-2 житлова 14,2 кв.м.; 3-3 житлова 17,7 кв.м.; господарські будівлі та споруди: сарай літ. Б, погріб літ. Г, огорожа №1. Відповідачі в свою чергу завжди використовували, як окреме будинковолодіння загальною площею: 57,9 кв.м, житловою площею: 44,3 кв.м, дані кімнати:1-1 кухня 13,6 кв.м, 1-2 житлово 11,5 кв.м, 1-3 житлова 8,3 кв.м, 1-4 житлова 24,5 кв.м; господарські будівлі та споруди: сарай літ. В, сарай літ. Д, огорожа №1. Згідно з Висновком щодо технічної можливості поділу об?єкта нерухомого майна №15/120001, виданого 18 грудня 2023 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Тоскор» житловий будинок може бути поділено по фактичному користуванню сторін та використовуватись як два окремих індивідуально визначених житлових будинка з господарськими будівлями та спорудами. Посилаючись на викладене, позивач просив припинити право спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом його поділу в натурі: виділити у його власність належні йому 5/9 часток житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, як окреме індивідуально визначене нерухоме майно - житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами: загальною площею 69,4 кв.м, житловою площею 42,6 кв.м, дані кімнати: 2-1 коридор 8,8 кв.м, 2-2 їдальня 10,7 кв.м, 2-3 комора 6,2 кв.м, 3-1 кухня 11,8 кв.м, 3-2 житлова 14,2 кв.м, 3-3 житлова 17,7 кв.м; господарські будівлі та споруди: сарай літ. Б, погріб літ. Г, огорожа №1. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 січня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання, витребувано відповідні докази, визначено відповідачам строк для подання відзивів на позовну заяву та встановлено позивачу строку для подання відповіді на відзив, а відповідачам подання заперечення (а.с.56-58). 15 квітня 2024 року від [PERSON] до суду надійшло клопотання, в якому останній зазначав, що позов визнає повністю та не заперечує щодо припинення права спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , шляхом його поділу в натурі з виділенням у власність [PERSON] належних йому 5/9 часток зазначеного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, просив дану справу розглядати без участі сторін (а.с.75). Цього ж дня від [PERSON] до суду надійшло клопотання, в якому остання зазначала, що позов визнає повністю та підтверджує, що за усною домовленістю між позивачем та всіма відповідачами, позивач завжди використовував, як окреме будинковолодіння загальною площею 69,4 кв.м, житловою площею 42,6 кв.м, дані кімнати: 2-1 коридор 8,8 кв.м, 2-2 їдальня 10,7 кв.м, 2-3 комора 6,2 кв.м, 3-1 кухня 11,8 кв.м, 3-2 житлова 14,2 кв.м, 3-3 житлова 17,7 кв.м; господарські будівлі та споруди: сарай літ. Б, погріб літ. Г, огорожа №1, тому вона не заперечує проти позову, просила розглядати дану справу без участі сторін, за доказами, що містяться в матеріалах справи (а.с.77). 15 квітня 2024 року від [PERSON] та [PERSON] до суду надійшли клопотання, в яких останні зазначали, що наразі вони проживають за кордоном, після смерті їхньої матері вони прийняли всю спадщину, проте на 2/36 часток зазначеного житлового будинку свідоцтва про право на спадщину за законом не отримували і поки не планують отримувати, факти викладені позивачем у позові вони підтверджують, проти задоволення позову вони не заперечують, просили розглядати справу без участі сторін (а.с.79-82). 28 травня 2024 року від П`ятнадцятої київської державної нотаріальної контори на виконання ухвали суду від 29 січня 2024 року до суду надійшли матеріали спадкової справи №1187/2002, заведеної після померлої [INFO] [PERSON] (а.с.102-113). Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 червня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті (а.с.138-139). Представник позивача адвокат Больботенко А.Р. подала до суду клопотання, в якому просила розгляд справи проводити без участі сторін, за наявними у матеріалах справи доказами, вимоги викладені в позовній заяві підтримує у повному обсязі, просить позов задовольнити (а.с.147). У судове засідання сторони не з?явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином (а.с.140-144). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, в межах заявлених позовних вимог, враховуючи клопотання відповідачів, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що згідно з копією договору дарування частки житлового будинку від 04 серпня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Смоліною І.В., зареєстрованого в реєстрі за №1273, [PERSON] на праві спільної часткової приватної власності належить 5/9 часток житлового будинку з відповідною часткою господарсько-побутових надвірних будівель, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.8-9). Відповідно до копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.08.2021 [PERSON] , на підставі договору дарування від 04.08.2021, є власником 5/9 часток, у праві спільної часткової приватної власності , житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). Згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 липня 2006 року, посвідченого державним нотаріусом Васильківської міської державної нотаріальної контори Нещасною Т.М., зареєстрованого в реєстрі за №2-1537 [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 5/36 часток домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , право власності зареєстровано в Васильківському міжрайонному бюро технічної інвентаризації 02.08.2006 (а.с.11). Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 липня 2006 року, посвідченого державним нотаріусом Васильківської міської державної нотаріальної контори Нещасною Т.М., зареєстрованого в реєстрі за №2-1535 [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 5/36 часток домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , право власності зареєстровано в Васильківському міжрайонному бюро технічної інвентаризації 02.08.2006 (а.с.13). Згідно з копією свідоцтва про право на спадщину по закону від 28 березня 1987 року, посвідченого державним нотаріусом Васильківської державної нотаріальної контори Тарасовою Л.Г., зареєстрованого в реєстрі № 791, [PERSON] на праві власності належить 2/36 часток житлового будинку з відповідними надвірними будівлями, що розташований в [ADDRESS] (а.с.12,14). [INFO] [PERSON] померла, про що в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис №4300, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.38, 105 на зворот). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. З матеріалів спадкової справи №1187/2002, заведеної П`ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою, щодо майна померлої [INFO] [PERSON] вбачається, що спадкоємцями за законом є її доньки: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які прийняли спадщину після смерті своєї матері [PERSON] , померлої [INFO] (а.с.102-113). [PERSON] уклавши шлюб з [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] , а [PERSON] після укладення шлюбу з [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтв про шлюб Серії [NUMBER] від 18 листопада 2006 року та Серії [NUMBER] від 14 грудня 2011 року (а.с.40-41). [PERSON] та [PERSON] свідоцтво про право на спадщину на 2/36 часток житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] , не отримали. У поданих до суду клопотаннях, [PERSON] та [PERSON] зазначили, що вони не отримувати свідоцтва про право на спадщину на 2/36 часток житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за вказаною адресою та поки не планують їх отримувати (а.с.79-82). Згідно з копіями матеріалів інвентаризаційної справи №1520 КП КОР «Київське обласне бюро технічної інвентаризації» у 1969 рік житловий будинок [ADDRESS] був поділений на дві окремі квартири: [ADDRESS] , [ADDRESS] , станом на 04.12.1986 рік на три окремі квартири: [ADDRESS] , [ADDRESS] , [ADDRESS] як окремі самостійні об?єкти з ізольованими жилими і підсобними приміщеннями та самостійними виходами (а.с.116-135). Відповідно до копії технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] , виготовленого Комунальним підприємством Київської обласної ради «Західне бюро технічної інвентаризації» станом на 2006 рік зазначений житловий будинок під літ. «А» має загальну площу 127,3 кв.м, житлову площу 86,9 кв. м, поділений на три окремі квартири: [ADDRESS] загальною площею 57,9 кв.м; №2 загальною площею 25,7 кв.м; № 3 загальною площею 43,7 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами: сарай під літ. «Б», сарай під літ. «В», погріб під літ. «Г», сарай під літ. «Д», вбиральня, огорожа, замощення, як окремі самостійні об?єкти (а.с.15-17). Згідно з Висновком №15/20001, виготовленим 18.12.2023 р. Товариством з обмеженою відповідальністю «Тоскор» житловий будинок садибного типу за адресою: [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами, що складаються з житлового будинку літ «А», загальною площею 127,3 кв.м, житловою площею 86,9 кв.м та господарських будівель і споруд: сарай літ. «Б», сарай літ. «В» сарай літ. «Д», погріб, вбиральня, огорожа, вимощення може бути поділено на два окремих індивідуально визначених житлових будинка з господарськими будівлями та спорудами. Зокрема: [PERSON] 7/36 часток, [PERSON] 7/36 часток, [PERSON] 2/36 часток житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами літ. «А» загальною площею 57,9 кв.м, житловою площею 44,3 кв.м, сарай літ. В, сарай літ.Д, огорожа №1; [PERSON] 5/9 часток житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 69,4 кв.м, житловою площею 42,6 кв.м, сарай літ.Б, погріб літ. Г, огорожа №1 (а.с. 20-37). Правовий режим спільної власності визначається нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК України) з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження спільною власністю здійснюється за згодою всіх її власників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов?язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (ч.4 ст. 355 ЦК України). Згідно зі ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Співвласникам, як і кожному окремому власнику речі, належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, що належить їм на праві спільної часткової власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох і більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися, розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. Частинами 1-3 ст. 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року в справі № 6-12цс13 зроблено висновок, що «у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється зі спільної власності, у разі поділу спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників (стаття 367 ЦК України). Виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку зі самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин, поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників». Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 03 березня 2021 року в справі № 295/451/16-ц. У постанові Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 р. №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян за жилий будинок» роз?яснено, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом. Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. У спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. При поділі жилого будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику. Як встановлено судом, і вбачається з матеріалів інвентаризаційної справи та технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] співвласники будинковолодіння, що знаходиться у їхній спільній частковій власності, поділили його між собою на окремі самостійні об?єкти з відокремленими жилими і підсобними приміщеннями з самостійними виходами та будівлями і спорудами будинковолодіння. Таким чином, існує технічна можливість виділення сторонам самостійних і відособлених об`єктів нерухомості, на виділ яких вони мають право відповідно до норм чинного законодавства. Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] просив припинити право спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та виділити йому в натурі у власність належні 5/9 часток житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, як окреме індивідуально визначене нерухоме майно - житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами: загальною площею - 69,4 кв.м., житловою площею 42,6 кв.м., дані кімнати: 2-1, коридор 8,8 кв.м., 2-2 їдальня 10,7 кв.м., 2-3 комора 6,2 кв.м., 3-1 кухня 11,8 кв.м., 3-2 житлова 14,2 кв.м., 3-3 житлова 17,7 кв.м.; господарські будівлі та споруди: сарай літ. Б, погріб літ. Г, огорожа №1. При цьому, позивач у позові зазначав, що за усною домовленістю між ним та відповідачами, він завжди використовував вищезазначені приміщення житлового будинку, господарські будівлі та споруди як окреме будинковолодіння. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] факти викладені позивачем у позові підтвердили, проти задоволення позову не заперечували, [PERSON] , [PERSON] позов визнали, про що подали суду відповідні клопотання (75, 77, 79-82). Відповідно до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009р. № 2 «Про застосування норм цивільного законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином суд, дослідивши усі обставини справи, вивчивши та оцінивши всі наявні в матеріалах справи докази, доводи, якими сторони обґрунтовують свої вимоги, з огляду на вищезазначені норми матеріального права та з урахуванням норм процесуального права, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову [PERSON] . На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved