Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-08 00:00:00

І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін. Позивач звернувся до суду із позовом до [PERSON] із вимогою про стягнення суми основного боргу у розмірі 150 000 грн, подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 153\~983,17 грн, 3 відсотки річних у розмірі 13\~508,25 грн, інфляційні втрати у розмірі 62\~053,07 грн та судовий збір в розмірі 3\~795,45 грн. В обґрунтування своїх вимог вказав на те, що 26.08.2020 року між сторонами було укладено договір позики грошових коштів у розмірі 150\~000 грн. Факт укладання договору позики, а також отримання від позивача визначеної грошової суми підтверджується розпискою від 26.08.2021 року. Згідно умов розписки, яка написана власноручно відповідачем, відповідач отримала у борг у позивача грошові кошти в розмірі 150\~000 грн, які зобов`язується повернути до 01.05.2021 року. У зв`язку із невиконанням відповідачем свого обов`язку із повернення суми позики, позивач звернувся до суду. II. Заяви, клопотання у справі. Позивач подав клопотання, у якому не заперечував проти винесення заочного рішення у справі. Відповідач в судові засідання, які було призначено на 17.06.2024 р., 12.08.2024 р., 13.08.2024 р., 18.09.2024 р., 09.10.2024 р. не прибула за невідомими суду причинами, про день, час та місце судового засідання повідомлялась належним чином у відповідності з п.2 ч.7\~ст.128 ЦПК України. Повідомлень щодо поважності причин її відсутності, заяви про слухання справи за її відсутністю та відзиву на позов, або зустрічного позову до суду не надходило. За даними Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської відповідач зареєстрована за адресою, зазначеною в позові, куди і надсилались судові повістки. Відповідно до вимог\~ст. 44 ЦПК України\~учасники судового розгляду повинні добросовісно користуватися своїми правами. Тому, суд вважає, що відповідач не з`явився в судове засідання без поважаних причин. Враховуючи наявність підстав, визначених частиною першою статті 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. III. Фактичні обставини встановлені судом 26.08.2020 року [PERSON] передав [PERSON] у позику грошові кошти у розмірі 150\~000 грн, а [PERSON] зобов`язалась повернути суму позики у строк до 01.05.2021 року. IV. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Положеннями ч. 2 ст. 1046 ЦК України передбачено, що договір позики є укладеним, зокрема і з моменту передання грошей. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що узгоджується з вимогами положення ч. 1 ст. 1047 ЦК України. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. В постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі N 6-79цс14 зазначено, що "відповідно до норм ст. ст. 1046,1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання". Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі N 6-63цс13 визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки". Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Відтак, суд, вирішуючи цей спір, керується саме вказаною презумпцією правомірності, укладеного між позивачем та відповідачем договору позики. Згідно із приписами статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підтвердження своїх вимог позивач надав суду оригінал боргової розписки відповідача, яка свідчить про наявність у позивача вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання, яке не було виконане відповідачем. Статтею 629 ЦК України закріплено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно із ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною другою ст. 615 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Всупереч положенням ст.1281 ЦПК України, відповідач не надав суду належні та допустимі докази на підтвердження того, що грошові кошти не були ним отримані від позивача, тоді як розписка відповідача є доказом не лише укладення договору,але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення основного боргу за розпискою від 26.08.2020 року у розмірі 150\~000,00 гривень, підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача на підставі ст.625 ЦК України у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання подвійної облікової ставки НБУ в розмірі 153\~983,17 грн., інфляційних втрат в розмірі 62 053,07 грн., та 3% річних в розмірі 13\~508,25 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з доданим розрахунком подвійна облікова ставка НБУ, інфляційні втрати та 3% річних нараховані позивачем за період з 01.05.2021 року по 30.04.2024 року. Разом з тим, відповідно до п.18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З 24.02.2022 року і по теперішній час в Україні діє воєнний стан. У зв`язку з цим, нарахування позивачем подвійної облікової ставки НБУ, інфляційних втрат та 3% річних у період дії воєнного стану, тобто з 24.02.2022 року та по 30.04.2024 року, є безпідставним, тому в цій частині їх стягнення до задоволення не підлягає. В іншій частині, а саме за період з 01.05.2021 року по 23.02.2022 року, вимоги позивача про стягнення з відповідача подвійної облікової ставки НБУ, інфляційних втрат та 3% річних за порушення грошового зобов`язання є законними та підлягають задоволенню. Розмір простроченого, невиконаного зобов`язання становить 150\~000,00 грн. Сума подвійної облікової ставки НБУ за вказаний період прострочення, яка підлягає до стягненню становить 20\~597,26 грн. Розмір 3% річних за вказаний період прострочення (299 днів) становить 3\~686,30 грн. із розрахунку: 150\~000,00 грн. х 3% х 299 днів /365 днів. Розрахунок інфляційних втрат здійснюється з урахуванням Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 року №1282-XII, Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 року №1078, і їх розмір становить 12\~094,50 грн. із розрахунку: 150\~000,00 грн. х 108,063 150\~000,00 грн., де 108,063 - сукупний індекс інфляції за вказаний період прострочення, визначений шляхом множення помісячних індексів за відповідний період, поділений на 100. Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають подвійна облікова ставка НБУ в сумі 20\~597,26 грн., 3% річних в сумі 3\~686,30 грн. та інфляційні втрати в сумі 12\~094,50 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно з ст. 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним вимогам. Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 3\~795,44 грн. та заявлено позовні вимоги про стягнення 379\~544,49 грн. Судом задоволено позовні вимоги на суму 186\~378,06 грн., отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1\~863,78 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial