Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб з [PERSON] , який був зареєстрований Сарненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Сарненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції, про що зроблений відповідний актовий запис №193. Крім цього, позивач просить позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог позивачем в позовній заяві вказано, що сторони по справі перебувають між собою у шлюбі, зареєстрованому 09 червня 2021 року. Від шлюбу подружжя має сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до змісту позовної заяви стосунки між сторонами по справі не склалися, і з січня 2022 року вони стали проживати окремо один від одного. Їхня сім`я остаточно розпалася і подальше збереження шлюбу, примирення та спільне проживання неможливі. Також, згідно із змістом позовної заяви сторони на даний час проживають окремо, однак, позивач зазначає, що мати дитини неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки по вихованню і утриманню сина. З липня по листопад 2022 року син проживав з позивачем в с.Тріскині Сарненського району . В один із днів листопада 2022 року дружина забрала сина і він з нею проживав по березень 2023 року, після чого вона привезла сина до нього і з березня 2023 року дитина проживала з ним. 22 грудня 2023 року дружина забрала сина і після чого він не знає де знаходиться його син. Йому телефонували жителя м.Сарни і повідомляли що його син знаходиться в одній із квартир в районі станції Сарни і перебуває в жахливих умовах. Він почав пошуки сина, однак пошуки сина позитивних результатів не дали, в зв`язку з чим 05 лютого 2023 року він звертався до Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області з письмовою заявою, в якій просив встановити місце проживання відповідачки разом із сином. Також він звернувся з заявою до Сарненської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки щодо їхнього сина [PERSON] , однак дане питання про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки не розглядалося. Позивач вказує, що він усвідомлює свою відповідальність за виховання і піклування про дитину, для нього створені всі необхідні умови для проживання і виховання. Вважає, що є всі підстави для позбавлення батьківських прав відповідачку щодо сина [PERSON] . В судове засідання позивач подав письмову заяву, якою підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просив справу розглянути у його відсутність. Представник третьої особи органу опіки та піклування Дехтяр Л.М. у судове засідання подала письмову заяву, якою просить справу розглянути у її відсутність, подання про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав підтримують. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про розгляд справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Суд вважає, що наявних в матеріалах справи доказів достатньо для ухвалення заочного рішення відповідно до ст. 280 ЦПК України у відсутності відповідача, який не з`явився в судове засідання. Дослідивши письмові матеріали по справі суд встановив. Правовідносини між сторонами виникли із сімейних відносин, пов`язаних із розірванням шлюбу, а також з приводу виховання та спілкування батьків з неповнолітньою дитино. Вказані правовідносини регулюються нормами СК України. Згідно із ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Факт реєстрації шлюбу між сторонами по справі доводиться наявним в матеріалах справи повторним свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 28 вересня 2023 року, згідно із яким 09 червня 2021 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що Сарненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Сарненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління юстиції складено актовий запис №193. Відповідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, інші обставини життя подружжя. Із позовної заяви встановлено, що між подружжям систематично виникали непорозуміння, через що сімейні стосунки припинені з січня 2022 року. Згідно із ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Із позовної заяви вбачається, що подружжя має неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , (ксерокопія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28 вересня 2023 року) . Крім цього, жодна із сторін не клопотала про надання строку на примирення. Частиною 2 статті 112 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач вказує на те, що підставою для звернення із цим позовом до суду стали непорозуміння між подружжям та відсутність взаєморозуміння. Таким чином, враховуючи наведене вище, зазначені позивачем у позовній заяві обставини, тривалість часу, протягом якого у подружжя існують непорозуміння, а також з урахуванням відсутності бажання до примирення як у позивача, так і у відповідача, суд вважає, що позов [PERSON] в частині розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Також, позивачем заявлено вимогу про позбавлення батьківських прав [PERSON] . Відповідно до ст. 164 СК України - мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Судом встановлено із оглянутої під час судового провадження копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , що його батьками є сторони по справі : [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] станом на 06 вересня 2023 року, син [PERSON] , [INFO] проживає з квітня 2023 року з батьком по [ADDRESS] , без реєстрації. Для [PERSON] створені усі умови для проживання та виховання, відносини у сім`ї дружні, доброзичливі. Зазначені вище докази доводять ті обставини, що сторони по справі дійсно мають неповнолітню дитину, яка проживає із сторонами по справі. Однак, за змістом ст. 164 СК України - мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, виключно, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Отже, сторона, яка звернулась до суду із позовом, має довести перед судом, що відповідач не мала перешкод для виконання батьківських обов`язків і свідомо ухилялася від їх виконання. Таким чином, при вирішенні питання можливості позбавлення батьківських прав одного із батьків дитини суд має з`ясувати - чи дійсно остання мала можливість виконувати свої батьківські обов`язки та ухилялася від їх виконання. На доведення обставин, на які позивач посилається в обґрунтування заявлених вимог, суду надані заява [PERSON] до т.в.о начальника Сарненського РВП ГУНП в Рівненській області, в якій позивач просить встановити місце проживання його дружини та сина, оскільки дружина відмовляється вказати конкретне місце її знаходження та заяву від 15 лютого 2024 року до голови Сарненської міської ради про розгляд питання про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Крім цього, відповідно до висновку Сарненської міської ради №364 від 23 травня 2024 року, який долучений позивачем до матеріалів справи відповідно до заяви від 03 червня 2024 року - позивач двічі звертався до органу опіки та піклування з метою вирішення питання позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON] . Вперше питання про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Сарненської міської ради 29 лютого 2024 року за участі батьків дитини, відповідно на засіданні комісії було встановлено недостатньо підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON] 17 травня 2024 року повторно розглядалось питання про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно дитини [PERSON] . Врахувавши думку заявника та вивчивши надані ним документи, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Згідно з ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд не бере до уваги висновок про доцільність позбавлення батьківських прав №364 від 23 травня 2024 року, оскільки він не містить однозначних обставин, які б вказували на наявність підстав невиконання матір`ю її батьківських обов`язків щодо сина і були б законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, що найкраще відповідатиме інтересам дитини. Судом приймається до уваги, що при вирішенні вказаного питання органом опіки та піклування було враховано виключно ту обставину, що мати дитини не має зареєстрованого місця проживання, виїхала за кордон, матеріально дитині не допомагає, з нею не спілкується, при чому причини такої поведінки матері жодним чином не з`ясовувались. Крім того, як зазначив сам позивач в позовній заяві з 22 грудня 2023 року дитина проживає з матір`ю. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2024 року у справі № 715/1337/23 зазначено, що відповідно до статті 19 СК України - при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Однак, такий висновок носить рекомендаційний характер, який має досліджуватись у комплексі із іншими доказами. Верховний Суд вказує, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 січня 2024 року у справі № 735/308/21). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При вирішенні питання позбавлення матері батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, слід враховувати, що такий захід є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого має бути доведено позивачем. В даному випадку суд враховує, що відповідачка не є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дитину, а тому розрив з нею сімейних відносин не відповідає інтересам неповнолітньої дитини. Наданий суду позивачем висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав, який носить рекомендаційний характер, не містить однозначних обставин, які б вказували на наявність підстав для застосування відносно відповідачки такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав. Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак позивачем, всупереч приписів ст. 12, 81 ЦПК України, не надано належних, допустимих та достатніх доказів на підставі яких можна дійти до беззаперечного висновку про те, що [PERSON] не виконувала свої батьківські обов`язки та злісно ухиляється від їх виконання. Винної поведінки [PERSON] та свідомого нехтування останньою своїми батьківськими обов`язками щодо дитини - [PERSON] судом не встановлено. Таким чином, суд вважає, що позов про позбавлення батьківських прав є безпідставним, а тому до задоволення не підлягає. На підставі ст.ст. 105, 110-112, 164, 165 СК України,

Outcome: partial