Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-23 00:00:00

позивач ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» (надалі - ТОВ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ»), через свого представника [PERSON] , звернулось до суду із позовом до [PERSON] , у якому просить поновити строк позовної давності для подання позову та стягнути на його користь суму заборгованості за кредитним договором №443201 від 27.11.2018 року у загальному розмірі 39452,75 грн., яка складається: сума заборгованості - 26510 грн., сума інфляційних втрат 10559,89 грн., суми 3% річних 2382,86 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 27.11.2018 року, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (надалі ТОВ «Авентус Україна») та громадянином [PERSON] було укладено Договір про надання фінансового кредиту № 443201 (надалі також кредитний договір). Відповідно до індивідуальної частини договору № 443201 про надання фінансового кредиту, ТОВ «Авентус Україна», надав відповідачу позику у сумі 7000 грн. строком до 27.12.2018 року. ТОВ «Авентус Україна» виконав умови Договору про надання фінансового кредиту №443201 від 27.11.2018 року та перерахував на рахунок Відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 7000 грн., а в свою чергу Позичальник, не виконав умови Договору про надання фінансового кредиту щодо повернення наданих коштів і внаслідок чого виникла заборгованість. Всупереч умов\~індивідуальної частини\~Договору про\~надання фінансового\~кредиту №\~443201 та вимог закону, Відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо повернення суми позики та сплати пені і комісії, внаслідок чого у нього виникла заборгованість перед новим кредитором ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія». Відповідно до розрахунку заборгованості (наявний у додатках), що був складений на дату укладення Договору відступлення права вимоги № 1 від 12.04.2018, загальна сума заборгованості Відповідача перед новим кредитором складає 26510,00 грн., а саме : · сума основного боргу 7000,00 грн. · сума процентів 3780,00 грн. · сума прострочених процентів 0,00 грн. · сума пені 15330,00 грн. · сума штрафів 400,00 грн. Відповідно до індивідуальних умов договору про надання фінансового кредиту, а саме п. 7.3, Позичальник погоджується, що Товариство має право передати персональні дані Клієнта третім особам для захисту своїх законних прав та інтересів, стягнення заборгованості за Договором, договірної неустойки, збитків та інших засобів правового захисту. 12.04.2018 року між ТОВ\~«Авентус Україна»\~та ТОВ\~«Фінансова компанія\~«Довіра та\~Гарантія» (надалі\~ТОВ «ФК\~«Довіра та\~Гарантія»)\~укладено Договір\~факторингу №\~1,\~на підставі\~чого відбулося\~відступлення права\~вимоги в\~тому числі\~за Договір\~про надання\~фінансового кредиту\~№.\~443201\~від 27.11.2018\~року за\~яким ТОВ\~«ФК «Довіра\~та Гарантія»\~набуло прав\~кредитора стосовно\~Відповідача.\~ Договір\~про надання\~фінансового кредиту\~№.\~443201\~від 27.11.2018\~року був\~укладений з\~відповідачем у\~електронній формі\~відповідно до\~ЗУ «Про електронну комерцію». При укладенні кредитного договору 443201 від 27.11.2018 року на фінансовий номер телефону відповідача був відправлений одноразовий ідентифікатор (зазначений у довідці про ідентифікацію), який був використаний для прийняття та підтвердження умов вищезазначеного договору Також на сайті ТОВ «Авентус Україна» була зазначена процедура верифікації особистості та підтвердження заявки. Для цього необхідно підписати договір за допомогою одноразового паролю, який надходить Позичальнику в СМС-повідомленні. З метою укладення Договору про надання фінансового кредиту № 443201 від 27.11.2018 року та отримання коштів, Відповідач надав ТОВ «Авентус Україна» свої особисті дані, а саме: номер та серія паспорта, ідентифікаційний номер, місце проживання. В свою чергу ТОВ «Авентус Україна» була надана Довідка про ідентифікацію позичальника, де зазначаються особисті дані Відповідача, його фінансовий номер телефону, а також одноразовий ідентифікатор який був відправлений на фінансовий номер телефону Відповідача із зазначенням дати банківського переказу. Нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Заборгованість відповідача за кредитним договором № 443201 від 27.11.2018 року становить 26510,00 грн., з яких сума збитків з урахуванням 3% річних 2 382,86 грн., сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань - 10 559,89 грн., а разом заборгованість становить - 39 452,75 грн. Враховуючи практику застосування норм права Верховним судом, в силу приписів, зокрема, ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», строк на звернення до суду із позовною заявою, який настав під час дії обмежень карантинного характеру, має бути продовженим, а отже заява про застосування строків позовної давності має бути визнаною як передчасна та в її задоволені має бути відмовлено. Крім цього, до об`єктивних причин звернення до суду із захистом своїх прав та інтересів, є введення воєнного стану на території країни. Попри зазначену норму статті 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», де зазначається, що скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства в умовах воєнного стану забороняється, існує низка рішень рекомендаційного характеру, які були видані Радою Суддів України. Зокрема, 2 березня 2022 року РСУ опублікувала рекомендації щодо роботи судів в умовах воєнного стану, де зазначила, що процесуальні строки по можливості продовжуються щонайменше до закінчення воєнного стану. Тому введення в Україні режиму воєнного стану 24 лютого 2022 року на підставі Указу Президента України від 24 лютого 2022 р. № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та подальше продовження режиму воєнного стану є об`єктивною та поважною причиною пропуску процесуальних строків, встановлених законом та судом. Окрім того, згідно розділу «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 19, за змістом якого, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Ухвалою суду від 15 липня 2024 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторони в судове засідання не з`явилися. Представник позивача ТОВ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», [PERSON] , яка діє на підставі договору №33 від 22 березня 2024 року, у позовній заяві просить суд розглянути справу за своєї відсутності у судовому засіданні, погоджується на ухвалення судом заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом у відповідності до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Також, на останню відому адресу місця його проживання було надіслано повідомлення про розгляд справи, що підтверджується відповідним поштовим конвертом, який повернувся до суд без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Таким чином, суд вважає, що відповідач був належним чином повідомлений про розгляд справи, від якого не надійшло відзиву на позов, або заяви про розгляд справи за його відсутності, або заяви про визнання позову, а так само не повідомив суд про причини своєї неявки в судове засідання. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідачів та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши представлені у справі докази, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 27.11.2018 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 443201, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 7000,00 грн, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами, виходячи з 1,71 % в день, та строком 30 днів. Згідно договору факторингу № 1 від 12 квітня 2018 року, укладеним між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ТОВ «Авентус Україна», ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» набуло право вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. Згідно Реєстру прав вимог №14 від 14.03.2019 року відповідач [PERSON] включений до списку боржників на виконання Договору факторингу №1. Згідно картки обліку договору заборгованість відповідача за кредитним договором № 443201 від 27.11.2018 року за період до 13.03.2019 року складає 7000,00 грн. основного боргу, 3780,00 грн. відсотки, 400 грн. штраф та 15330 грн. пеня, а всього в сумі 26510,00 грн. Наданий позивачем розрахунок відповідачем не оспорюється. Відповідно до ст.ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Частиною 1 ст.1049 ЦК України передбачено обов`язок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором. А тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума заборгованості за кредитним договором №443201 від 27.11.2018 року в розмірі 26510,00 грн., яка складається: 7000,00 грн. основного боргу, 3780,00 грн. нарахованих відсотків, 400 грн. штрафу та 15330 грн. пені. Що ж до індексу інфляції та трьох відсотків річних, суд виходить з наступного. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, після закінчення строку дії кредитного договору або у разі пред`явлення банком вимоги про дострокове повернення грошових коштів, змінюється правова природа зобов`язання. У такому випадку нарахування штрафних санкцій можливе не на підставі умов договору, а на підставі ст.625 ЦК України (3% річних), яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 та від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 зазначено, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ч.1 ст.1048 ЦК України і охоронна норма ч.2 ст.625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому, за період до прострочення з боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та ч.1 ст.1048 ЦК України, як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення - підлягають стягненню річні проценти відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання, що також узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою у постанові від 03.05.2022 (справа № 625/41/16ц). Правовий аналіз положень статей 526,599,611,625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст.625 цього Кодексу, за весь час прострочення. Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплати суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі №202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) висловлена наступна правова позиція: «ст.1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. За змістом частини другої ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічні висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18) та від 04.07.2018 (справа № 14-154цс18)». Відповідно до змісту здійсненого позивачем розрахунку інфляційних втрат та трьох відсотків річних, такий проведено з червня 2021 року по квітень 2024 року. Перевіряючи такий розрахунок, суд вважає за необхідне врахувати наступне. Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який триває по теперішній час. Відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Відтак, беручи до уваги норми Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, сума інфляційних збитків (інфляційного збільшення) підлягає стягненню з відповідача за період 01.06.2021 року по 23.02.2022 року, що становить: - 26 510,00 грн. (сума боргу) ? 101,600% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 26 510,00 грн. (сума боргу) = 424,16 грн., та 3% річних за період з 01.06.2021 року по 23.02.2022 року - 267 день [Проценти] = 26 510,00 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 267 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 193,40 грн. Згідно ч.2 ст.141 \~\~ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, серед іншого, витрати на професійну правничу допомогу (ч.2 ст.133 ЦПК України). Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу до позовної заяви додано договір про надання правової допомоги № 33 від 22 березня 2024 року, додаткова угода до договору №33 про надання правової допомоги від 22.03.2024 року, детальний опис робіт (надання послуг), виконаних АБ «Анастасії Міньковської», необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» щодо стягнення кредитної заборгованості. За умовами договору № 33 від 22.03.2024 року про надання правової допомоги, укладеного між ТОВ «ФК ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» та АБ «Анастасії Міньковської», клієнт доручає, а АБ бере на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором. В договорі №33 від 22.03.2024 року є тарифікація наданих послуг клієнту. З детального опису робіт (надання послуг, виконаних АБ склад та обсяг та види виконаних робіт (наданих послуг) адвокатом становить: складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості в сумі 3500 грн., направлення позовної заяви з додатками через підсистему «Електронний суд» в сумі 1500 грн., а всього 5000 грн. Враховуючи, що понесені позивачем витрат на професійну правничу допомогу у справі, яку розглядає суд, стягненню з відповідача підлягають 5000 грн. у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відсутні. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до статті 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 1689,38 грн. (27515,92 грн. х 2422,40 грн. : 39452,75 грн.)

Outcome: partial