Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-30 00:00:00

Представником позивача адвокатом Токар О.М., повноваження якої підтверджено ордером від 15.06.2023 року серії СА № 1064400, подано до суду цивільний позов за змістом якого просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебували в шлюбі, який розірвано рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 11.02.2013 року, та є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу спільний син сторін залишився проживати разом з матір`ю та фактично перебуває на повному її утриманні, так як відповідач виявляє повну байдужість до його життєвих потреб, не виконує свої батьківські обов`язки, взагалі не сплачує аліменти на утримання сина, як наслідок, заборгованість станом на 01.12.2023 року становить 151 984 грн. Більш того, відповідач ніколи не проявляв своєї зацікавленості сином, зокрема його розвитком, успіхами, станом здоров`я. Враховуючи пасивну позицію [PERSON] позивач має складнощі у вирішенні соціально-побутових питань відносно їх спільного сина, зокрема під час зміни місця проживання та навчального закладу, оздоровлення та відпочинку дитини, оскільки здебільшого у кожному з цих випадків необхідна письмова заява батька про згоду. Також вказано, що позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON] в повній мірі відповідає інтересам самої дитини, яка ніколи не відчувала батьківської турботи та підтримки. У судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, та просила їх задовольнити. Додатково зазначила, що не знає, де на даний час проживає [PERSON] , оскільки після розірвання шлюбу вони припинили спілкування. З того часу, [PERSON] не бачив їх спільного сина та не проявляв жодного інтересу щодо нього. Батьки [PERSON] , які проживають у м. Ватутіне, знають про наявність в них внука [PERSON] , але теж не виявляють прихильності до нього, а також не цікавляться його життям. Також вказала, що з метою забезпечення потреб дитини в 2013 році вона звернулася до суду про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання їх спільного сина, однак відповідач відповідне судове рішення взагалі не виконує. Також вказала, що ніколи не чинила перешкод у спілкуванні [PERSON] чи його батьків з сином [PERSON] . Представник позивача адвокат Токар О.М. у судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимог та просила їх задовольнити, що зумовлено багаторічним свідомим проявом байдужості відповідача до сина, та відсутність обставин, які б виправдовували таку його поведінку. Представник виконавчого комітету Уманської міської ради в судове засідання не з`явився, міський голова Уманського міської ради Плетньова І.Г. надіслала до суду заяву за змістом якої підтримує заявлені [PERSON] позовні вимоги, під час ухвалення рішення просить врахувати думку дитини, її права та інтереси. Враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей, ст. 171 Сімейного кодексу України, судом з дотриманням вимог ст. 232 ЦПК України, з`ясовано думку неповнолітнього [PERSON] щодо позбавлення його батька [PERSON] батьківських прав відносно нього. Неповнолітній [PERSON] , допитаний з дотриманням вимог ч. 1 ст. 232 ЦПК України, надав суду показання за змістом яких він не пам`ятає свого біологічного батька та взагалі його ніколи особисто не бачив, а лиш на фото, ніколи не спілкувався з ним, ніколи не отримував від нього будь-яких подарунків та взагалі ніколи не відчував, що в нього є тато, в зв`язку з цим не відчуває жодної спорідненості з ним. Водночас сказав, що йому було б цікаво поспілкуватися з біологічним батьком та дізнатися причини такої його поведінки відносно нього. Також пояснив, що мама ніколи не налаштовувала його проти батька та не забороняла шукати його в соціальних мережах, та навіть з її ініціативи декілька років тому він ходив на різдвяні свята в гості до своїх дідуся й бабусі, батьків свого батька, та приніс їм торта, але потім коли хотів прийти до них ще раз, то їх не було дома, тож після цього вони більше не спілкувались. Відповідач, будучи належним чином повідомленим, у розумінні п. 4 ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, що узгоджується з висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 25.04.2018 року в справі № 800/547/17, а також постановах Верховного Суду від 27.11.2019 року в справі № 913/879/17, від 21.05.2020 року в справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 року в справі № 24/260-23/52-б, від 21.01.2021 року в справі № 910/16249/19, від 18.03.2021 року в справі № 911/3142/19, від 19.05.2021 року в справі № 910/16033/20, від 07.02.2024 року в справі № 904/853/23, про місце, дату та час розгляду справи, відзив на позовну заяву не надав, у судові засідання неодноразово не з`явився, поважність причин неявки не повідомив, заяв та клопотань від його імені про відкладення розгляду справи чи з інших процесуальних питань до суду не надходило. За результатами вжитих судом заходів факту перебування [PERSON] в складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан, не встановлено. З огляду на вказане, судом 01.10.2024 року постановлено ухвалу про проведення розгляду даної справи в заочному порядку за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України наявні підстави для вирішення судом справи за наявними матеріалами. З урахуванням положень ч. 4 ст. 223 ЦПК України та наявності підстав, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши доводи учасників справи, а також думку неповнолітнього [PERSON] , повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з`ясувавши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони з 05.08.2011 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 11.02.2013 року в справі № 690/6/13-ц, в зв`язку з чим позивач змінила своє прізвище з [PERSON] на [PERSON] , та є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про її народження серії [NUMBER] , виданого 27.10.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ватутінського міського управління юстиції у Черкаській області. Позивач 29.03.2012 року змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] , виданого 29.03.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ватутінського міського управління юстиції у Черкаській області. Згідно змісту копій довідок Ватутінського дошкільного навчального закладу № 8 «Зірочка» загального розвитку Ватутінської міської ради Черкаської області від 16.11.2017 року № 80/01-19-03 від 03.04.2018 року № 44/01-16, Уманського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 7 - колегіум» Уманської міської ради Черкаської області від 21.11.2019 року № 01-21/178, від 19.10.2020 року № 01-21/157, від 13.10.2021 року № 01-21/143, від 27.04.2023 року № 01-21/53, [PERSON] навчальні заклади, де навчався його син [PERSON] , ніколи не відвідував та не цікавився ні успішністю дитини. За змістом шкільної характеристики, виданої Уманської гімназією № 7 Уманської міської ради Черкаської області неповнолітній [PERSON] характеризується позитивно, спокійний, урівноважений, ввічливий, зарекомендував себе дисциплінованим та старанним учнем, його навчанням та шкільним життям займається матір, а батько контакту з навчальним закладом не підтримує. Відповідно до висновку виконавчого комітету Ватутінської міської ради від 16.01.2024 року № 313/01/01-35 та рішення комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Уманської міської ради від 16.01.2024 року доцільним є позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до розрахунку Звенигородського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області від 18.12.2023 року № 61855 заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів на користь [PERSON] станом на 01.12.2023 року становить 151 984 грн., що відповідає розміру нарахованих до сплати аліментів, тобто [PERSON] жодного разу коштів у якості аліментів на утримання сина на користь позивача не сплатив. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Декларацією прав дитини від 20.11.1959 року, Конвенцією про права дитини 20.11.1989 року, Європейською конвенцією про здійснення прав дітей від 25.01.1996 року, Сімейним кодексом України (далі - СК України) та Законом України «Про охорону дитинства». Положеннями ч. 1 ст. 32, ч. 3 ст. 52 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч.ч. 7-9 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно з ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Одним із принципів Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своїми батьками. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. За змістом ч. 1 ст. 164 СК України батьки можуть позбавлятися батьківських прав, крім іншого, якщо ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно змісту роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками, та способом захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 26.12.2018 року в справі № 404/6391/16-ц, від 06.05.2020 року в справі № 753/2025/19, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо і лише за наявності вини у їхніх діях. Питання щодо сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Водночас посилання представника позивача на висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 26.01.2022 року в справі № 203/3505/19, суд вважає не релевантними до обставин, встановлених у даній справі. Згідно позиції Європейського суду з прав людини, яка відповідно до змісту ст.ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» судами може застосовуватися як джерело права, викладеної в Рішенні від 18.12.2008 року в справі «Савіни проти України», національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Також Європейським судом з прав людини в Рішенні від 16.07.2015 року в справі «Мамчур проти України» вказано, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагає від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Суд вважає доведеним, що [PERSON] , будучи батьком неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо його виховання та матеріального забезпечення його потреб, оскільки вже упродовж 10 років не бачиться та не спілкується з ним, не цікавиться його життям, здоров`ям, проблемами, не дбає про нормальне самоусвідомлення дитини, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, захоплень, духовних цінностей, не забезпечує належний рівень матеріального утримання, тобто проявляє байдужість до його потреб упродовж тривалого періоду часу, що свідчить про відсутність передумов до виправлення його поведінки в кращий бік по відношенню до сина в майбутньому. Докази щодо існування об`єктивних та непереборних перешкод, які б перешкоджали чи суттєво унеможливлювали як спілкування [PERSON] із сином, так і можливість прояву його турботи та любові до нього, відсутні. При цьому, суд враховує, що свідома довготривала пасивна поведінка відповідача фактично вже призвела до втрати спорідненості неповнолітнього [PERSON] з ним, оскільки [PERSON] зазначив, що відповідач хоча і є його біологічним батьком, але є зовсім чужою людиною для нього. Враховуючи вищевказане, з урахуванням позиції неповнолітнього [PERSON] , суд вважає, що наявні достатні підстави для задоволення заявлених позовних вимог, та вказане не порушуватиме ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки виправдовує таке серйозне втручання в сімейне життя відповідача, та відповідає інтересам неповнолітнього [PERSON] . При цьому, задоволення судом позовних вимог [PERSON] не перешкоджає позивачу в подальшому поновити свої батьківські права та побачитись особисто зі своїм неповнолітнім сином [PERSON] , шляхом звернення до суду як із заявою про надання йому права на побачення з дитиною, так і з позовом про поновлення батьківських прав, в порядку та строки, визначені ст.ст. 169, 168 СК України, відповідно. Одночасно суд вважає за необхідне вказати, що відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, ч. 4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати у вигляді витрат на сплату судового збору за подачу позовної заяви в розмірі 1 211 грн. 20 коп., що підтверджується квитанцією АТ КБ «ПриватБанк» від 22.02.2024 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved