Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-08 00:00:00

08.02.2022 року [PERSON] (далі по тексту позивачка) звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовною заявою (з подальшим уточненням) до [PERSON] (далі по тексту відповідач) про поділ спільного\~сумісного майна\~подружжя(т.1 а.с.1-3, 97-98). Так, позивачка просить суд ( з урахуванням уточнених позовних вимог) визнати за нею та за відповідачем право власності по 1/2\~частині кожному на наступне майно: - трикімнатної квартири [ADDRESS] ; - земельної ділянки площею 0,0024 га для будівництва індивідуальних гаражів, кадастровий номер: 5110300000:009:0506, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; - транспортного засобу «AUDI A6», 1998 року випуску, д.н.з. [NUMBER] ; - коштів, які знаходяться на рахунку № [NUMBER] відкритому у відділенні банку «Альфа-Банк». Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за час перебування у шлюбі за спільні кошти [PERSON] та [PERSON] було набуто спільне майно, а саме: трикімнатну квартиру [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,0024 га для будівництва індивідуальних гаражів, кадастровий номер: 5110300000:009:0506, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ; транспортний засіб марки AUDI А6 загальний легковий седан, номер шасі [NUMBER] , об`єм двигуна 2393 куб.см, реєстраційний номер [NUMBER] , 1998 року випуску. Крім того, на ім`я [PERSON] у відділені банку «Альфа-Банк» було відкрито рахунок № [NUMBER] на якому накопичено кошти. Від спільного шлюбу у сторін [INFO] народився син [PERSON] . На даний час шлюбні відносини між сторонами припинені і спільне господарство не ведеться, у зв`язку з чим позивачка має намір поділити спільно набуте під час шлюбу майно. 29.06.2022 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Чумаченка С.О. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив відмовити [PERSON] у задоволенні позовної заяви про поділ спільного майна подружжя, в частині позовної вимоги про визнання за [PERSON] права власності на транспортний засіб «AUDI A6», 1998 року випуску, д.н.з. [NUMBER] (т.1 а.с.68-69). 05.09.2022 року від позивачки [PERSON] надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої вона зазначила, що оскільки відповідач не визнає умови поділу, викладені в позовній заяві то вона наполягає на поділі усього майна подружжя в рівних частках (т.1 а.с.76-77). 12.09.2022\~року представник\~відповідача [PERSON] \~ адвокат\~Кокарєв А.П. звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до позивачки [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, відповідно до якої просив в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя (транспортного засобу марки AUDI А6 загальний легковий седан, номер шасі [NUMBER] , об`єм двигуна 2393 куб.см, реєстраційний номер [NUMBER] , 1998 року випуску) стягнути з [PERSON] грошові кошти у сумі 58\~719, 50 грн. З метою визначення вартості вказаного автомобілю станом на 2022 рік, була проведена незалежна оцінка вартості колісного транспортного засобу, за результатами якої вартість транспортного засобу становить 117\~439,00 грн. (т.1 а.с.78-82). 12.09.2022 року від позивачки [PERSON] надійшла заява про уточнення позовних вимог, відповідно до якої вона просить суд поділити все набуте майно в рівних частках (т.1 а.с.97-98). Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.03.2024 року, у зв`язку із відстороненням від здійснення правосуддя судді Боярського О.О., цивільна справа № 495/812/22 передана на розгляд судді Мишку В.В. (т.2 а.с.5). Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 08.03.2024 року цивільну справу № 495/812/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя, прийнято до свого провадження. По справі призначено судове засідання в порядку загального позовного провадження (т.2 а.с.7-8). 24.04.2023 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Кокарєва А.П. до суду надійшли додаткові пояснення, відповідно до яких він зазначає, що кошти в розмірі 18\~400 доларів США надійшли на рахунок відповідача після припинення фактичних шлюбних відносин сторін та є особистою приватною власністю останнього, у зв`язку з чим не підлягають поділу між сторонами (т.1 а.с.160-161). 24.03.2024\~року від\~представника позивачки\~ [PERSON] \~ адвоката\~Царенка О.О.\~надійшла до\~суду заява\~про остаточне визначення предмету спору, відповідно до якої він просить визнати за позивачкою право власності на 1/2 частину спільно нажитого майна, а саме: трикімнатної квартири, земельної ділянки, транспортного засобу та грошових коштів у сумі 9 200 доларів США (т.2 а.с.16-17). Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24.05.2024 року закрито підготовче провадження по цивільній справі № 495/812/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя. Справу призначено до судового розгяду (т.2 а.с.52-53). Представник позивачки [PERSON] адвокат Царенко О.О., у судовому засіданні підтримав позовні вимоги з врахуванням всіх уточнень та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві (уточненнях до позовної заяви). Просив суд поділити порівну усе спільно набуте майно подружжя. Визнати за позивачкою право власності на половину трикімнатної квартири, земельної ділянки, автомобілю та грошових коштів на рахунку відповідача, так як вказане майно набуто сторонами під час спільного проживання та є спільною сумісною власністю подружжя. Представник відповідача [PERSON] адвокат Кокарєв А.П., у судовому засіданні не заперечував проти визначеного позивачкою поділу трикімнатної квартири та земельної ділянки. Відносно поділу автомобілю зареєстрованого на ім`я позивачки заперечував, так як це неподільний об`єкт спільної сумісної власності та просив стягнути з позивачки на користь відповідача половину ринкової вартості автомобіля, визначеної відповідно до висновку про вартість об`єкта незалежної оцінки, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] . Позовні вимоги позивачки в частині поділу грошових коштів на рахунку відповідача вважає безпідставними, оскільки таке майно є особистою приватною власністю відповідача, так як вказані кошти надійшли на його рахунок в період фактичного припинення шлюбних відносин. Крім того, зазначив, що заява позивачки представника позивачки про остаточне визначення предмету спору взагалі підлягає поверненню, як така, що подана із порушенням процесуальних норм. Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, вислухавши представників сторін, суд дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 25.11.2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який було розірвано рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04.07.2022 року (т.1 а.с.13, 161-163). Під час шлюбу, [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про його народження серії [NUMBER] (т.1 а.с.14). За твердженням позивачки, шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені, спільне господарство не ведеться, а відповідач чинить перешкоди щодо спільного проживання в їх квартирі та користування набутим у шлюбі майном, вчиняє сварки та спілкування завжди закінчується конфліктом, у зв`язку з чим вона з дитиною проживає окремо на орендованій квартирі. Позивачка зазначила, що за спільні кошти нею та відповідачем набуто спільне майно, а саме: трикімнатна квартира [ADDRESS] , про що свідчить договір купівлі-продажу серії ВТС № 312197 від 06.03.2013 року (т.1 а.с.16-17); земельна ділянка площею 0,0024 га для будівництва індивідуальних гаражів, кадастровий номер: 5110300000:009:0506, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить договір купівлі-продажу серії НАІ № 602479 від 01.07.2016 року (т.1 а.с.19-20) та транспортний засіб марки «AUDI А6», 1998 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , який зареєстрований за [PERSON] , відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (т.1 а.с.22). Також, позивачка вказала, що у період шлюбу на ім`я відповідача ( [PERSON] ) у відділенні банку «Альфа-Банк» було відкрито рахунок № [NUMBER] , на якому накопичено кошти, якими відповідач користується на власний розсуд без врахування потреб та інтересів родини. У відповідності до ч.3 ст.368\~Цивільного кодексу\~України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хворобою, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. Статтею 70\~Сімейного кодексу\~України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або шлюбним договором. Оскільки спільна сумісна власність не передбачає визначення часток учасників, а поширюється на усе майно, при здійсненні поділу такого майна слід виходити з презумпції рівності часток. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя. Тільки в разі встановлення цих фактів, визначення критеріїв та якщо набуття майна відповідає цим чинникам, норма статті 60 Сімейного кодексу України вважається застосованою правильно. У зв`язку з викладеним, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічна правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду України від 03.06.2015 року по справі № 6-38цс15, від 16.12.2015 року по справі № 6-2641цс15 та від 07.12.2016 року у справі № 6-1568цс16, за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування норм матеріального права. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої власності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.316 та ч.1 ст.317 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в ході судового розгляду, позивачка просить визнати за нею та за відповідачем право власності по 1/2\~частині кожному, на трикімнатну квартиру [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0024 га для будівництва індивідуальних гаражів, кадастровий номер: 5110300000:009:0506, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що відповідає встановленим законом порядку поділу спільного майна подружжя та не заперечується самим відповідачем. Також, позивачка просить визнати за нею та за відповідачем право власності по 1/2\~частині кожному на транспортний засіб «AUDI A6», 1998 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , розуміючи, що такий об`єкт спільного майна подружжя, є неподільним. В свою чергу, сторона відповідача звернулася із зустрічною позовною вимогою до позивачки щодо вирішення поділу неподільного об`єкту спільного майна подружжя (транспортний засіб «AUDI A6», 1998 року випуску, д.н.з. [NUMBER] ) шляхом стягнення з позивачки на користь відповідача половину вартості належної йому частки майна (автомобілю), яка визначена відповідним висновком про вартість об`єкта незалежної оцінки, з чим представник позивачки не погодився, оскільки вказана експертиза була проведена не на підставі ухвали суду, а самостійно стороною по справі, експерт не був приведений до присяги та попереджений про кримінальну відповідальність, що на його думку є неналежним доказом. Так,\~суд звертає\~увагу,\~що в матеріалах справи наявний Висновок про вартість об`єкта незалежної оцінки, складений суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 118/21 від 16.02.2021 року), яким визначена ринкова вартість транспортного засобу «AUDI A6», 1998 року випуску, д.н.з. [NUMBER] у сумі 117\~439 грн. (1/2 становить 58\~719,50 грн.), який відповідає вимогам чинного законодавства України та не викликає будь-яких сумнівів щодо його дійсності, законності та відповідності, у зв`язку з чим вказаний вище порядок поділу транспортного засобу, як неподільного об`єкту, є цілком законним. Крім цього, позивачка просить визнати за нею право власності на 1/2 частину коштів, які знаходяться на рахунку № [NUMBER] відкритому у відділенні банку «Альфа-Банк» на загальну суму 18\~400 доларів США (1/2 становить 9 200 доларів США), що заперечується відповідачем, який вважає такі кошти особистою приватною власністю, які були набуті під час фактичного припинення шлюбних відносин. Аналізуючи вищезазначене та ретельно дослідивши матеріали справи, суд погоджується з твердженням сторони відповідача щодо безпідставності поділу коштів, які знаходяться на рахунку № [NUMBER] відкритому у відділенні банку «Альфа-Банк» на загальну суму 18\~400 доларів США (1/2 становить 9 200 доларів США), виходячи з наступного. Відповідно до ч.6 ст.57 Сімейного кодексу України, суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Так, з матеріалів справи вбачається, що 08.02.2022 року позивачка звернулась до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу, вказуючи, що шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені більше шести місяців назад за спільним бажанням, однією сім`єю не проживають, що встановлено рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 04.07.2022 року, яким розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (т.1 а.с.161-163), у зв`язку з чим суд дійшов до висновку, що фактично шлюбні відносини між сторонами припинені з серпня 2021 року. З банківської виписки по рахунку АТ «Альфа Банк» № [NUMBER] вбачається, що відповідачу [PERSON] надходили грошові кошти від іноземних компаній, починаючи з 02.08.2021 року (т.1 а.с.189), тобто вже після фактичного припинення шлюбних відносин, тому суд визнає такі кошти особистою приватною власністю чоловіка (відповідача), в силу ч.6 ст.57 СК України. Таким чином, суд вважає, що позивачка [PERSON] , відповідно до ч.6 ст.57 Сімейного кодексу України, не має права на спірні грошові кошти, які є предметом її позовних вимог, оскільки таке майно взагалі не є спільною сумісною власністю подружжя. Виходячи з вищевикладеного, враховуючи рівність сторін перед судом, суд не вбачає ніяких порушень цивільних прав позивачки у разі відмови у задоволенні позовних вимог в частині поділу грошових коштів (рахунок АТ «Альфа Банк» № [NUMBER] ), так як подружжя має право на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із ст.2 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 76-77 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про часткову законність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя, у зв`язку з чим такий позов підлягає частковому задоволенню, а зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя суд вважає цілком доведеними, у зв`язку з чим такий зустрічний позов підлягає задоволенню.

Outcome: partial