Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просив встановити факт, що [PERSON] , яка померла [INFO] , прийняла спадщину після померлої [INFO] [PERSON] , оскільки вчинила дії які свідчать про прийняття спадщини, визнати за ним право на земельну частку (пай) розміром 4,01 в умовних кадастрових гектарах, що належало померлій [INFO] [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ПЛ №0077240 виданого 24.12.1996 року Миргородською районною державною адміністрацією. В позові\~зазначив,\~що в [ADDRESS] проживали його прабаби [PERSON] та [PERSON] , які між собою були рідними сестрами. [INFO] [PERSON] померла . [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті він, як єдиний спадкоємець, отримав в якості спадщини земельну ділянку площею 3.5631 га , що розташована на території Остапівської сільської ради . В 2023 році в речах , що належали [PERSON] випадково виявив сертифікат на право на земельну частку (пай) розміром 4.01 умовних кадастрових гектарів, у землі яка перебувала у колективній власності колишнього КСП Ульянова (с.Остапівка Миргородського району) виданий на ім`я [PERSON] . В листопаді 2023 року звернувся до Миргородської державної нотаріальної контори для консультації з приводу оформлення спадщини після померлої [PERSON] . Нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії мотивуючи тим що: відсутні докази родинних зв`язків між [PERSON] та [PERSON] ; відсутній факт належності правовстановлюючого документа, так як в свідоцтві про смерть зазначено [PERSON] , а в сертифікаті [PERSON] ; відсутність факту місця відкриття спадщини. Рішенням Миргородського міськрайонного суду від 20.12.2023 року (справа 541/3972/23) було встановлено факт, що [PERSON] є рідною сестрою [PERSON] та те що [PERSON] є його прабабою , окрім цього було встановлено належність правовстановлюючого документа. 15 червня 2024 року він знову звернувся до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай). Нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії мотивуючи тим , що [PERSON] не вчинила дій , що засвідчують прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] . Він отримав у Комишнянській селищній раді довідку № 01.5-08/1087 від 27.06.2024 року та акт комісії від 27.06.2024 року які засвідчують вчинення дій [PERSON] направлених на прийнятій спадщини і 02.07.2024 року надав їх до нотаріальної контори, але нотаріус відмовився видавати Свідоцтво про право на спадщину та в усному порядку пояснив, що оскільки вже винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, її не можливо скасувати, тому необхідно звернутися з позовом до суду про встановлення факту прийняття спадщини [PERSON] після смерті її сестри [PERSON] . Прабаба [PERSON] за життя прийняла спадщину , що відкрилася після смерті її рідної сестри [PERSON] так як вступила у володіння майном, тому вважав що має право на земельну частку (пай), що за життя належала [PERSON] . Оскільки без доведення факту, що має юридичне значення, вирішити питання щодо прийняття спадщини не можливо, він вимушений звернутися до суду з відповідною позовною заявою. В судовому засіданні позивач та його представник, адвокат Яковенко Г.М., позовну заяву підтримали, просили її задовольнити. Представник відповідача - Комишнянська селищна рада надала заяву в якій просила провести розгляд справи за відсутності їх представника (а.с.36). Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, заслухавши свідка, дослідивши матеріали справи, докази по справі кожен окремо та в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане Остапівською сільською радою Миргородського району Полтавської області 12 березня 2003 року. [INFO] померла [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Миргороду реєстраційної служби Миргородського міськрайонного управління юстиції у Полтавській області 14 грудня 2013 року. [PERSON] , яка померла [INFO] , проживала в [ADDRESS] з [PERSON] , що проживала за цією ж адресою без реєстрації та здійснювала постійний догляд за останньою (а.с.11-12). Після смерті [PERSON] її рідна сестра [PERSON] фактично вступила в управління та володіння житловим будинком по [ADDRESS] , який належав [PERSON] , а саме проживала за вказаною адресою без реєстрації, доглядала за будинком та прибудинковою територією (а.с.9, 10). Державний нотаріус Миргородської державної нотаріальної контори Бобир О.Ю. постановою від 15.06.2024 року про відмову у вчиненні нотаріальних дій відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) що належав померлій [INFO] [PERSON] на підставі Сертифікату на земельну частку (пай) розміром 4,01 в умовних кадастрових гектарах, що знаходиться на території с.Остапівка Миргородського району Полтавської області колишнє КПС ім.Ульянова, який виданий 24 грудня 1996 року Миргородською районною державною адміністрацією, зареєстрованого 13 грудня 1999 року у Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай) за № 163, після померлої [INFO] [PERSON] (а.с.7-8). З роз`яснень, викладених в п. 2 та\~п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування"\~слідує, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору; розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо. Згідно з ч. 2\~ст. 315 ЦПК України\~у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. З роз`яснень п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду Україні № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" слідує, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила\~Цивільного кодексу\~Української PCP. Згідно ст. ст.\~524,\~525,\~526,\~529 ЦК\~Української PCP (1963 року), який діяв на той час спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 нього Кодексу. Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, місцезнаходження майна або його основної частини. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до ч 2\~ст. 548 ЦК Української РСР\~(1963 року) прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК Української РСР\~(1963 року) визнавалось, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно ч. 1\~ст. 551 ЦК Української РСР, якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти у встановлений строк, право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила, що за життя знала померлих [PERSON] та [PERSON] і їй достовірно відомо, що [PERSON] прийняла спадщину після смерті своєї сестри [PERSON] , користувалася будинком, садила город. За викладених обставин, суд приходить до переконання, що за життя [PERSON] прийняла спадщину після померлої сестри [PERSON] шляхом вступу в управління майном і відповідно мала право на земельну частку (пай) розміром 4,01 в умовних кадастрових гектарах, після смерті [PERSON] , яке також може успадковуватися. Згідно з нормами\~ст. 25 Закону України "Про сільськогосподарську кооперацію"\~та\~ст. 3 Указу Президента України "Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва"\~право на земельну частку (пай) може бути об`єктом спадкування. Згідно п.1 ч. 2\~ст. 16 ЦК України\~одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Статтею 17 Загальної декларації прав людини, передбачено - ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно\~ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~та практику суду як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття власності чи «майна» за ст. 1 Першого протоколу Конвенції тлумачиться дуже широко, охоплює цілу низку інтересів економічного характеру. За рішеннями Європейського суду з прав людини «майном» в розумінні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне і обґрунтоване очікування набуття майна або майнового права. На підставі вищевикладеного, суд дійшов до висновків, що позивач є спадкоємцем на спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON] . Оформити право через нотаріальну контору позивач не має можливості, так як відсутні дані про те, що за життя [PERSON] вчинила дії що свідчать про прийняття спадщини після смерті [PERSON] .. Таким чином, в судовому засіданні позивачем були доведений факт прийняття спадщини шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном відповідно до ст. 549 ЦК УРСР 1963 року. Також, позивачем підтверджено його право на спадкування земельної ділянки на підставі закону. Оскільки недоведеність даного факту перешкоджала позивачу оформити право на спадщину в позасудовому порядку, суд вважає за необхідне визнати також за ним право на вищезазначену земельну частку(пай). В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд,

Outcome: approved