Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-01 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовом до [PERSON] відповідно до якого просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №885731 від 20.01.2019 року укладеного між [PERSON] та ТОВ «Авентус Україна» у розмірі 37370 грн. та стягнути з відповідача судовий збір та витрати на правничу допомогу. Вимоги позову обґрунтовує тим, що 20.01.2019 року, між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено Договір про надання фінансового кредиту №885731, за яким ТОВ «Авентус Україна», надав Відповідачу позику у сумі 7000 грн. строком на 30 днів. ТОВ «Авентус Україна» виконав умови Договору про надання фінансового кредиту №885731 від 17.05.2019 року та перерахував на рахунок Відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 7000 грн., а в свою чергу Позичальник, не виконав умови Договору про надання фінансового кредиту щодо повернення наданих коштів і внаслідок чого виникла заборгованість. Кредитний Договір №. 885731 від 17.05.2019 року був укладений з Відповідачем у електронній формі відповідно до ЗУ «Про електронну комерцію». При укладенні Договору №885731 від 17.05.2019 року на фінансовий номер телефону Відповідача був відправлений одноразовий ідентифікатор (зазначений у довідці про ідентифікацію), який був використаний для прийняття та підтвердження умов вищезазначеного договору. Також на сайті ТОВ «Авентус Україна» була зазначена процедура верифікації особистості та підтвердження заявки. Для цього необхідно підписати договір за допомогою одноразового паролю, який надходить Позичальнику в СМС-повідомленні. З метою укладення Договору про надання фінансового кредиту №885731 від 17.05.2019 року. 885731 від 17.05.2019 року та отримання коштів, Відповідач надав ТОВ «Авентус Україна» свої особисті дані, а саме: номер та серія паспорта, ідентифікаційний номер, місце проживання. В свою чергу ТОВ «Авентус Україна» була надана Довідка про ідентифікацію Позичальника, де зазначаються особисті дані Відповідача, його фінансовий номер телефону, а також одноразовий ідентифікатор який був відправлений на фінансовий номер телефону Відповідача із зазначенням дати банківського переказу 12.04.2018 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено Договір факторингу №1, на підставі чого відбулося відступлення права вимоги в тому числі за Договір про надання фінансового кредиту №. 885731 від 17.05.2019 року за яким ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло прав кредитора стосовно Відповідача. Заборгованість відповідача за кредитним договором № 885731 від 17.05.2019 року - 24 850,0041 грн. Сума збитків з урахуванням 3% річних 2 239,87 грн. Сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань - 10 280,13 грн. Разом заборгованість становить - 37 370,00 грн. Ухвалою від 10.05.2024 року суддя прийняла позовну заяву до свого провадження у справі, а також відповідно до\~ст. 274 ЦПК України\~вирішила розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, в матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача на підставі наявних доказів, не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Місце проживання відповідача знаходиться на тимчасово окупованій території, повідомлення про судове засідання через засоби поштового зв`язку неможливо здійснити, виклик відповідача здійснювався через оголошення на сайті Комунарського районного суду м. Запоріжжя Відповідач [PERSON] повідомлена судом належним чином про дату, час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явилась та не повідомила суд про причини неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.1 ст.280 Цивільно-процесуального кодексу України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до висновку, що позов необґрунтований та не підлягає задоволенню виходячи з такого. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач посилається на те, що 17.05.2019 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладено договір позики № 885731 у формі електронного документу з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором (ОТП паролем), за яким відповідачу надані кредитні кошти в сумі 7000 грн. строком на 30 днів, зі зниженою процентною ставкою 1,35 % від суми позики за кожен день користування позикою (492,75%) у межах строку надання позики зазначеного в п.1.2. цього Договору. Вказує, що позика надається шляхом перерахування Товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок, наданий Клієнтом. Також зазначає, що [PERSON] ознайомлена із графіком платежів (Додаток №1 до Договору позики №885731 від 17.05.2019 р.) відповідно до якої загальна вартість кредиту становить 9835 грн., з яких 7000 грн. сума кредиту, 2835 проценти за користування кредитом. На підтвердження своїх позовних вимог позивач надає договір №885731 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 17.05.2019 року з додатком №1 «Графік платежів» з друкованим написом «Клієнт (підписано електронним підписом 17.05.2019 р. о 23:27:10). Також надана «Довідка про ідентифікацію» за підписом директором ТОВ «Авентус Україна» в якій зазначено прізвище, ім`я по батькові позичальника, адресу її проживання, номер ідентифікаційного номеру, серія та номер паспорту, сума отриманих кредитних коштів, річна процентна ставка, «Otp-пароль», дата та час подання кредитної заявки, номер телефону на який відправлено «Otp-пароль» та дата банківського переказу. Також позивачем наданий розрахунок заборгованості станом на дату відступлення прав вимоги за підписом директора ТОВ «Авентус Україна» та результати розрахунку без найменування та підпису особи, яка його склала. Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Згідно частин першої та другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). У статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно п. 1.5 Договору №885731 від 17.05.2019 позика надається шляхом перерахування Товариством грошових коштів на банківський картковий рахунок, наданий Клієнтом. Але позивач не зазначає та не надає доказів того, що ТОВ «Авентус Україна» перерахувала грошові кошти в сумі 7000 грн. на банківський картковий рахунок відповідача. Взагалі відсутні відомості, який саме банківський картковий рахунок відповідача нею був повідомлений для перерахування кредитних коштів. Відсутня інформація щодо платіжного провайдера, який здійснював перерахування коштів та докази того, що він має відповідну Ліцензію Національного банку України на здійснення переказів коштів у національній валюті без відкриття рахунків (та внесений в Державний реєстр фінансових установ. ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» не надало суду жодних доказів вчинення [PERSON] таких дій, як:\~надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір. ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» не надало суду доказів проведення ідентифікації\~ [PERSON] при вході в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки товариством правильності введення коду, направленого товариством на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. Відсутні копії паспорту та ідентифікаційного коду відповідачки, яка б мала їх надати у випадку укладання договору позики. ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» мало надати суду відповідні докази, як особа, в розпорядження якої мають перебувати такі докази, та особа, яка мала вчинити активні дії щодо проведення ідентифікації особи відповідача та перерахування на його рахунок коштів. Крім того, судом враховано, що позивач ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» звертаючись до суду із цим позовом зазначає, що він набув права вимоги до [PERSON] внаслідок укладання 12.04.2018 між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» договору факторингу №1, у відповідності до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» зобов`язується відступити ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» зобов`язується їх прийняти та передати кошти в розпорядження ТОВ «Авентус Україна» за плату на умовах, визначених цим Договором. Статтею 1077 ЦК України\~встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до\~ст. 514 ЦК України\~до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання. Суд, вирішуючи питання про перехід до нового кредитора права грошової вимоги оцінює достовірність поданих на підтвердження факту правонаступництва матеріалів, зокрема договорів, інших правочинів тощо, в тому числі на предмет їх нікчемності та звертає увагу на відсутність доказів, що підтверджують здійснення повної оплати за договором відступлення прав вимоги ТОВ «Довіра та гарантія» на час або після його укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання позивачем своїх зобов`язань за договором. Про необхідність перевірки цих обставин зазначає Верховний Суд у своїх Постановах від 26 січня 2022 року по справі 637/590/16-ц та від 03 листопада 2021 року у справі № 301/2368/14-ц. Суд звертає увагу, що Договір позики №885731 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] був укладений 17.05.2019, тоді як договір факторингу №1 про відступлення права вимоги укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» було укладено 12.04.2018 року, тобто на момент укладання договору про відступлення права вимоги, договір позики між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] укладений ще не був. У постанові Верховного Суду від 24 квітня 2018 року по справі №914/868/17 зроблено висновок, що відповідно до положень статей\~512,\~514 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відступлення права вимоги щодо майбутніх вимог можливе тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Отже, відповідно до вимог чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися лише стосовно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. За таких обставин, станом на день укладення договору про відступлення прав вимоги між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» відповідач не був боржником ТОВ «Авентус Україна» та не мав перед ним будь-яких зобов`язань, оскільки договір позики був укладений після укладення договору факторингу (відступлення права вимоги). Аналогічний висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року, справа №755/18920/18. Умовами договору факторингу №1 від 12.04.2018 не передбачає передання права вимоги щодо майбутніх вимог. Жодних реєстрів прав вимоги матеріали справи не містять. Будь-яких додаткових угод суду не надано, про їх існування в позові не зазначено. До матеріалів справи не надано жодних доказів виконання умов Договору Факторингу, дотримання умов договору факторингу, також враховуючи ту обставину, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження перерахування кредитних коштів [PERSON] як то передбачено умовами Договору позики №885731 від 17.05.2019 р. (п. 1.5 Договору). Позивач надав суду лише розрахунок заборгованості, у якому вказано про наявність такої заборгованості в розмірі 24850 грн., з яких основна сума: 7000 грн., заборгованість за відсотками: 3780 грн., та прострочені проценти 10710 грн., а відтак суд позбавлений можливості встановити дату надання коштів позичальнику, їх розмір, дати сплати позичальником кредиту, суми таких сплат, порядок нарахування процентів. Окрім цього сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13 травня 2020 року, справа № 219/1704/17, провадження № 611211св19. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «Довіра та Гарантія» задоволенню не підлягають. Позивачем при поданні позову сплачений судовий збір, оскільки у задоволенні позову відмовлено, то судові витрати компенсації не підлягають.

Outcome: dismissed