Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом та просить суд стягнути матеріальну шкоду в сумі 168850,58грн. (зі страхової компанії 50000,00грн та із [PERSON] 118850,58грн.); стягнути із [PERSON] моральну шкодув сумі 45000,00грн.; із ПрАТ СК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" пеню за прострочення виплат та судові витрати по справі. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що є власником автомобіля марки «Renault Fluence» д.н.з. [NUMBER] , який під керуванням [PERSON] потрапив у ДТП 26.10.2015р. у м.Червоноград Львівської області. Іншим учасником та винуватцем дорожньо-транспортної пригоди був автомобіль марки «ВАЗ 2107» д.н.з. [NUMBER] під\~ керуванням [PERSON] , цивільно правова відповідальність авто була застрахована у ПрАТ СК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" (ліміт відповідальності 50000,00грн.). В процесі досудового розслідування за даним фактом була проведено судово-товарознавча експертиза та згідно висновку №2497 від 06.09.2018р. вартість матеріального збитку пошкодженого автомобіля позивача становить 168850,58грн. Позивачем було здійснено відновлюваний ремонт автомобіля, вартість якого склала 140666,00грн., яку відповідачі відмовляються компенсувати в добровільному порядку. Таким чином він змушений звернутися до суду із позовом про відшкодування суми матеріальних збитків із відповідачів зі страхової компанії в межах суми ліміту за страховим полісом та із [PERSON] різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Окрім того позивач заявив вимогу до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, оскільки після даної пригоди він майже три роки він не мав можливості користуватися автомобілем, порушився нормальний уклад його життя, що завдало йому та його родині хвилювання, емоційних та душевних страждань. У відзиві на позовну заяву представник відповідача ПрАТ СК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" адвокат Бондарук І.Ю. просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зазначає, що згідно ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати авто у такому стані у якому воно знаходилося після ДТП до тих пір поки його не огляне призначений страховиком представник після чого особа має право на отримання відшкодування. Однак на сьогоднішній день позивачем так і не було представлено для огляду пошкоджений автомобіль марки «Renault Fluence» д.н.з. [NUMBER] , що унеможливлює встановити розмір завданої шкоди. Так 23.02.2016р. страховою компанією направлявся лист на адресу позивача з метою надати авто для огляду та необхідні документи, однак вже в квітні 2019 року надійшла заява від [PERSON] із вимогою виплатити суму страхового відшкодування. Також на сьогоднішній день позивачем не надано постанови суду про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності як винної особи, не надано всіх необхідних документів що унеможливлює стверджувати про настання страхового випадку в даній ситуації, тому відсутні підстави для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування. Щодо нарахування пені за прострочення виплати страхового відшкодування\~ представник відповідача зазначає, що повідомлення про ДТП [PERSON] направила 26.10.2015р. а заява про виплату страхового відшкодування надійшла після 3,5 роки від події (хоча в Законі встановлено\~ рік), а перебіг прийняття рішення про виплату страхового відшкодування згідно Закону складає 90 днів та ще триває, тому відсутні підстави для стягнення пені оскільки прострочення виплати відбулося не з вини страхової компанії. Також згідно вимог чинного законодавства підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж року. Таким чином у даному випадку позивачем створено умови які перешкоджають встановити обставини події та розмір страхової шкоди, що є самостійною підставою для відмови у виплаті. Згідно ухвали суду від 05.11.2019р. розгляд даної справи було зупинено до вирішення кримінальної справи про обвинувачення [PERSON] за ч.1 ст.286 КК України. 21.08.2023р. провадження у даній справі було відновлено. Представники відповідача [PERSON] адвокат Бацик Р.Я. та адвокат Галич П.О. надали суду письмові пояснення та доводи по справі у яких просили суд відмовити у позові в частині стягнення з відповідачки матеріальної та моральної шкоди у зв`язку з їх безпідставністю. Посилання позивача на висновок експерта №2497 від 06.09.2018р. судової автотоварознавчої експертизи суперечить посиланню про вартість відновлювального ремонту, оскільки у висновку така сума зазначена в розмірі 168850,58грн. а понесені витрати позивача (як від сам зазначає) становить 140666,0грн. Більше того, такі витрати на відновлювальний ремонт не підтверджені фіскальними чеками а фактура від 02.10.2018р. не є належним доказом понесених витрат (у ній зазначено, що рахунок дійсний до оплати до 02.10.2018р.). Також важливим є той факт, що транспортний засіб марки «Renault Fluence» д.н.з. [NUMBER] відчужено позивачем у 2022 році, тому у даній ситуації відсутні підстави для відшкодування збитків. Така поведінка позивача є недобросовісною, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог. В судове засідання позивач не прибув, його представник адвокат Бордюк М.Й. надав суду заяву про розгляд справи у їхній відсутності, позов та подані клопотання підтримує повністю, докази понесених судових витрат на правничу допомогу надасть у встановлені терміни. Представник відповідача ПрАТ СК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" в судове засідання не прибув, попередньо просив проводити розгляд справи у відсутності їхнього представника, проти позову заперечує. Відповідач [PERSON] та її представники\~ в судове засідання не прибули, попередньо суду надано заяви про розгляд справи у їхній відсутності, просили відмовити у позовних вимогах повністю. Третя особа на стороні позивача: [PERSON] в судове засідання не прибула, причини неявки суду не повідомила. Оскільки сторони в судове засідання не прибули, Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи та надані суду пояснення, суд приходить до наступного висновку. Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON] є власником автомобіля «Renault Fluence» д.н.з. [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . Згідно вироку Червоноградського міського суду Львівської області від 28.12.2022р. [PERSON] визнано винною за ч.1 ст.286 КК України, призначено їй покарання у вигляді штрафу та звільнено від призначеного покарання у зв`язку закінченням строків давності. Вказаний вирок було оскаржено та згідно ухвали Львівського апеляційного суду\~ від13.07.2023р. скасовано в частині вирішення цивільного позову, призначивши його новий розгляд в порядку цивільного судочинства. Згідно Постанови Верховного Суду від 11.03.2024р. залишено без зміни рішення попередніх інстанцій. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14, при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Так згідно з вироком [PERSON] 26 жовтня 2015 року, приблизно о 11.15 год., керуючи належним їй технічно справним автомобілем «ВАЗ-2107» д.н.з. [NUMBER] , рухаючись по проїжджій частині вулиці Винниченка у місті Червоноград Львівської області, яка є другорядною дорогою, наближаючись до перехрестя з вулицею Чорновола, яка є головною дорогою, проявила неуважність й неналежно оцінила дорожню обстановку, проігнорувала вимоги дорожнього знаку 2.2. розділу 33 ПДР України, порушила вимоги п.1.3, п.1.5, п.1.10, п.2.3 б), д), п.16.11 ПДР України, не дала дорогу автомобілю «Renault Fluence» д.н.з. [NUMBER] , який мав перевагу при проїзді вказаного перехрестя, в результаті чого на перехресті вулиці Чорновола з вулицею Винниченка у місті Червоноград відбулось зіткнення вказаних автомобілей. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водію автомобіля «Renault Fluence» [PERSON] спричинено тілесні ушкодження середньої тяжкості. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія наземного колісного транспортного засобу «ВАЗ-2107» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] \~ була застрахована у ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» згідно полісу № АЕ-4461941. Згідно висновку експерта №2497 від 06.09.2018р. судової автотоварознавчої експертизи по кримінальному провадженню щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику автомобіля марки «Renault Fluence» д.н.з. [NUMBER] , на момент ДТП становить 168850,58грн. 02.10.2018р. [PERSON] отримав рахунок фактуру №СПД-000355 на суму 140666,00грн. на оплату вартості відновлювального ремонту автомобіля марки «Renault Fluence» д.н.з. [NUMBER] . Попередньо в жовтні 2015 року ПрАТ СК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" отримала від учасників дорожньо-транспортної пригоди письмові\~ пояснення щодо події із схематичним зображенням випадку та переліком пошкоджень. 29.03.2019 року власник автомобіля «Renault Fluence» д.н.з. [NUMBER] [PERSON] звернувся із заявою про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) чи рішення про відмову про здійснення такої. 08.04.2019р. ПрАТ СК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" направила [PERSON] повідомлення про те, що власником не представлено для огляду пошкоджений транспортний засіб марки «Renault Fluence» д.н.з. [NUMBER] , що унеможливлює встановлення заподіяної\~ шкоди; не надано всіх необхідних документів що підтверджує настання страхової події та настання цивільно-правової відповідальності для [PERSON] та страховика. Відповідно до п.34.2 ст.34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон), протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 6 Закону України № 1961-IV від 01.07.2004 року). У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (п. 22.1ст. 22 Закону України № 1961-IV від 01.07.2004 року). Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування п. 35.1ст. 35 Закону України № 1961-IV від 01.07.2004 року). У п.36.2. ст.36 Закону України №961-IV передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати)та виплатити його. Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом «а» пункту 41.1статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків (п. 36.4.ст. 36 Закону України № 1961-IV від 01.07.2004 року). Пленум Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснив судам, що «розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 440, 450ЦК України (ст.ст. 1166, 1187 ЦК України) шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Стаття 1166 ЦК України визначає загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, ч.1 якої передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц зробила висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) підвередила вищезазначений висновок, вказавши, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ). Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, в такому випадку в цій справі відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника. Іншої норми, яка визначала б особливості відповідальності осіб, що застрахували свою цивільну відповідальність, у главі 82ЦК України немає. Тому частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Таким чином в ході розгляду даної справи між сторонами виник спір щодо страхової виплати потерпілому -\~ власнику пошкодженого автомобіля [PERSON] . Сторона відповідача (як представник ПрАТ СК "Княжа Вієнна Іншуранс Груп" так і [PERSON] і її представники) заперечує розмір заподіяної шкоди. Сторона позивача посилається на доказ, (щодо характеру пошкоджень автомобіля марки «Renault Fluence» д.н.з. [NUMBER] та порядку визначення розміру заподіяної шкоди) на висновок експерта №2497 від 06.09.2018р. судової автотоварознавчої експертизи по кримінальному провадженню згідно якого\~ вартість матеріального збитку, з технічної точки зору станом на момент ДТП становить 168850,58грн. не може вважатися безперечним і належним доказом для визначення розміру заподіяних збитків, хоча і проведена спеціалізованою установою якій дозволена практична оціночна діяльність з такого напрямку оцінки майна як оцінка об`єктів у матеріальній формі, однак у даній справі містить протиріччя оскільки сума матеріального збитку перевищує суму реальної вартості проведеного відновлювального ремонту автомобіля. Разом з тим, як зазначає позивач, ним було витрачено на відновлювальний ремонт належного йому транспортного засобу кошти у загальному розмірі 140666,00грн., однак, ні до позовної заяви, ні під час розгляду справи стороною позивача не було надано доказів на підтвердження обставин щодо проведення нею ремонту (в т.ч. і часткового) пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу, зокрема, - здійснення фактичної оплати вартості робіт, запчастин, матеріалів тощо. Як зауважує КЦС ВС що у висновку експерта щодо визначення розміру завданого збитку повинно бути зазначено, що він виконується для суду і що експерт повідомлений про кримінальну відповідальність. Інакше висновок експерта буде розцінений як неналежний доказ (Постанова КЦС ВС від 16.11.2022 року № 335/2566/18). Згідно із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 02 вересня 2019 року у справі № 545/425/17 та від 11 березня 2020 року у справі № 754/5129/15-ц розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу. Згідно з ч. 1 ст.1192ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно ст.1194ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст.29Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Тобто, відповідно до положень ст.ст. 22, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 1192, 1194ЦК України страховик несе обмежену відповідальність, та відшкодовує оцінену шкоду з урахування коефіцієнта фізичного зносу та франшизи. У відповідності до п. 4 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин правовий висновок Верховного Суду України від 02.12.2015 року, викладений у справі № 6-691цс15 про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі ст. 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14.02.2018 року у справі № 754/1114/15, від 30.10.2019 року у справі № 753/4696/16-ц , від 21.02.2020 року у справі № 755/5374/18 та від 22.04.2020 року у справі № 756/2632/17. Хоча судовим рішенням і встановлено вину [PERSON] у заподіянні шкоди, однак стороною позивача в порушення вимог ст. 81 ЦПК України не надано належних і допустимих доказів визначення розміру шкоди. Суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета спору. А тому в задоволені позову слід відмовити за недоведеність розміру заподіяних збитків. Відповідно до ч. 7 ст.81ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. За змістом ст.ст. 12, 13ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідачів матеріальної шкоди. Доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші, зазначені сторонами у заявах по суті справи доводи, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування. Щодо позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до ч. 2 цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. За загальним правилом особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права, тому поряд із компенсацією матеріальної шкоди позивач має право на компенсацію за заподіяну моральну шкоду. Під моральною шкодою маються на увазі душевні страждання, пов`язані із заподіянням як фізичної, так і майнової шкоди, а також душевні страждання, не пов`язані ні з тією, ні з іншою. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України відповідальність за моральну шкоду, завдану фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю покладається на особу, яка її завдала, за загальним правилом за наявності її вини. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини в справах «Гольм проти Швеції» від 25.10.1993, «Мельниченко проти України» від 19.10.2004, вчинення неправомірних дій вже є підтвердженням завдання особі моральної шкоди. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування матеріальної шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілих. Пунктом 3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. В пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Пунктом 9 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на винних осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16.04.2020 року, справа № 638/1983/17-ц (провадження № 61-10684св19). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.12.2020 р. у справі №752/17832/14-ц дійшла висновку про те, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Так, позивачем визначено моральну шкоду в розмірі 45000 гривень, разом з тим, з огляду на встановлені обставини справи, приймаючи до уваги принципи, які повинні враховуватись при стягненні моральної шкоди, суд не погоджується з вказаним розміром моральної шкоди, враховуючи також, те, що розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді, при цьому, відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу. Визначаючи розмір моральної шкоди, завданої позивачу неправомірними діями відповідачки, суд враховує характер і обсяг душевних страждань позивача, яких він зазнав у зв`язку із пошкодженням належного йому транспортного засобу, тяжкість вимушених змін у його житті, оскільки автомобіль є необхідною річчю, якою він та його родина користувались та він був позбавлений такої можливості, що спричинило порушення його нормальних життєвих зв`язків. Отже, виходячи із засад розумності і справедливості, моральну шкоду, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд визначає в розмірі 15000 гривень. У відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідачів не\~ підлягають стягненню понесені позивачем\~ судові витрати, оскільки суд прийшов до переконання про часткову відмову в задоволенні позовних вимог, позивач не надав доказів понесення таких, а тому відсутні підстави для стягнення таких. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, з огляду на викладене вище, виходячи із фактичних обставин справи, умов чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial