Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-01 00:00:00

До Козелецького районного суду з позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно за заповітом до суду звернулись [PERSON] , [PERSON] до Деснянської селищної ради, Чернігівського району, Чернігівської області. Позов мотивований тим, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видано 01 грудня 2008 року, актовий запис про смерть № 3481. Після його смерті [INFO] відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою [ADDRESS] , що відноситься до категорії службового двору. За життя [PERSON] розпорядилася своїм майном, склавши заповіт, що посвідчено 03 серпня 1992 року секретарем виконавчого комітету Морівської сільської ради, Козелецького району,Чернігівської області, зареєстрований у реєстрі за №30, яким належне на день смерті майно він заповідав позивачам у справі, дітям [PERSON] та [PERSON] . Для позивачів у справі померлий є батьком. Ступінь родинного зв`язку підтверджується свідоцтвами про народження. Як спадкоємці за заповітом на дану спадщину після смерті [PERSON] , батька, позивачі у справі, прийняли спадщину, в силу вимог ст. 1269 ЦК України, звернулися з заявою про прийняття спадщини до Остерської районної державної нотаріальної контори, однак мають перешкоди в оформленні спадкових у нотаріальному порядку, через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, бо він за життя спадкодавцем він отриманий не був. Позивачі не можуть оформити спадкових прав не інакше як звернутися до суду для захисту свого права шляхом його визнання. Не маючи можливості для отримання свідоцтва про право на спадщину подати нотаріусу оригінал правовстановлюючого документу через його втрату, позивачі змушені звернутись до суду. Позивачі та їх представник в судове засідання не з`явились, надавши до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Представник відповідача Деснянської селищної ради, Чернігівського району, Чернігівської області у судове засідання не з`явився, надавши до суду письмову заяву у якій просить розгляд справи провести без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд дослідивши матеріали справи та розглянувши справу у відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав: [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видано 01 грудня 2008 року , актовий запис про смерть № 3481. Після його смерті [INFO] відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою [ADDRESS] , що відноситься до категорії службового двору. За життя [PERSON] розпорядилася своїм майном, склавши заповіт, що посвідчено 03 серпня 1992 року секретарем виконавчого комітету Морівської сільської ради, Козелецького району,Чернігівської області, зареєстрований у реєстрі за №30, яким належне на день смерті майно він заповідав позивачам у справі, дітям [PERSON] та [PERSON] . Для позивачів у справі померлий є батьком. Ступінь родинного зв`язку підтверджується свідоцтвами про народження. Як спадкоємці за заповітом на дану спадщину після смерті [PERSON] , батька, позивачі у справі, прийняли спадщину, в силу вимог ст. 1269 ЦК України, звернулися з заявою про прийняття спадщини до Остерської районної державної нотаріальної контори, однак мають перешкоди в оформленні спадкових у нотаріальному порядку, через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, бо він за життя спадкодавцем він отриманий не був. Позивачі не можуть оформити спадкових прав не інакше як звернутися до суду для захисту свого права шляхом його визнання. Доказом відсутності правовстановлюючого документу на житловий будинок довідка КП «Ніжинське МБТІ». Не маючи можливості для отримання свідоцтва про право на спадщину подати нотаріусу оригінал правовстановлюючого документу через його відсутність, позивачі змушені звернутись до суду. Підстава звернення до суду за захистом права захист права шляхом його визнання в зв`язку з неможливістю надати оригінал правовстановлюючого документу для оформлення спадкових прав відповідно пункту 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за № 296/5. Лист роз`яснення нотаріуса. Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належним є доказ, який містить інформацію щодо предмета доказування, а предметом доказування нормами ч.2 ст. 77 ЦПК визначено, що це є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Крім того, нормами ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування та згідно ст. 79 ЦПК України визначено, що достовірним є доказ, на підставі якого можна встановити дійсні обставини справи. Доказ вважається достатнім, якщо у своїй сукупності дає змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, які входять до предмету доказування. Даний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] відноситься до категорії службових дворів До складу даного службового двору станом на 15.04.1991 року входив померлий [PERSON] , тому він має право на дане домоволодіння, на цілу частку. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5 (далі - Вказівки № 112/5), а згодом - аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69 (далі - Вказівки № 69). Згідно зі змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до абзацу 2 пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників. Беззаперечною є обставина, що спадкодавець [PERSON] був учасником службового двору, котрий не втратив право на частку у його майні. Вказаний доказ є належним, він містить інформацію щодо предмету доказування належного спадкового права на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, як предмет доказування в даній справі є право на спадкування, позивачам у справі, пропорційно до кількості спадкоємців, кожному на частку, що підтверджується матеріалами спадкової справи, інших спадкоємців , які прийняли спадщину не має, а спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині не має. Щодо врегулювання спору у позасудовий порядок: такі дії проводилися через сукупність норм, якими позивачам надано право захистити свої права у судовому порядку через неможливість реалізувати свої права у позасудовий спосіб, це виключає можливість оформити належне право у нотаріальному порядку, та не інакше як звернутися до суду, і це полягає у наступному: п.1 ч.4 КПК України зазначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 1296 ЦК України - спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, та має звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак, відповідно до пункту 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання право встановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві. Відповідно до п 3.1 Листа № 24/753/0/4-13 ВИЩОГО СПЕЦІАЛІЗОВАНОГО СУДУ УКРАЇНИ З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ « Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» - Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Згідно ст. 25 ч. 4 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється у момент її смерті. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). \~ \~ \~ \~ Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки ,що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1225 ЦК України - право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. На підставі вище зазначеного та у відповідності до ст. ст. 25, 1216-1218, 1223,1225, 1266, 1268 ЦК України

Outcome: approved