Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-24 00:00:00

03 липня 2024 року [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивував тим, що 26 серпня 2009 року між сторонами було зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу вони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є те, що спільне життя у позивача з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки. За час перебування у шлюбі сторонам не вдалося створити міцну сім`ю, вони мають різні погляди на життя та несумісні характери. Шлюбні відносини фактично припинені та носять формальний характер, спільне господарство не ведеться. Подальше збереження шлюбу та примирення є неможливим. Ухвалою суду від 26 серпня 2024 року після усунення недоліків позовну заяву прийнято до розгляду,\~ відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, з призначенням судового розгляду на 17 вересня 2024 року. 17 вересня 2024 року справу було знято з розгляду в зв`язку з перебування судді на навчанні та відкладено судовий розгляд на 25 вересня 2024 року. В позовній заяві позивач [PERSON] просив розглядати справу за його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував. 09 вересня 2024 року відповідач [PERSON] звернулася до суду з заявою, в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги визнала у повному обсязі. Відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 26 серпня 2009 року сторони уклали шлюб між собою (а.с.13). За час перебування у шлюбі у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] .(а.с.12). Шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини першої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України). Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони разом не проживають, сімейні стосунки не підтримують, шлюб існує формально. За таких обставин суд вважає, що наявні підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (ч.3 ст.115 СК України). Частиною 1 ст.142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи зміст наведених правових норм, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, тобто 605,60 грн. сплаченого при поданні позову у розмірі 1211,20 грн., а іншу частину судового збору в розмірі 605,60 грн. стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved