Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-26 00:00:00

Представник позивача [PERSON] звернувся до суду 24.11.2023 із указаним позовом та просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньок [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дітей у розмірі від усіх видів її доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до дня повноліття дітей. В обґрунтування позову вказав, що він та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких мають трьох спільних дітей: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які проживають з позивачем у справі. Відповідач в родині не проживає, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та матеріальному забезпеченні дітей. Із жовтня 2023 року лише батько та бабуся займаються вихованням доньок, їх розвитком та забезпеченням. Відповідач ніде не працює, має неналежні умови для проживання дітей, їх життям, розвитком та станом здоров`я не цікавиться, а тому, позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 06.02.2024 позовну заяву залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 16.04.2024 ухвалу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 06.02.2024 скасовано, а справу направлено для продовження розгляду. Ухвалою суду від 03.05.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 04.06.2024 зобов`язано третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: виконком Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області в особі органу опіки та піклування, надати письмовий висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Від третьої особи служби у справах дітей виконкому Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області 18.07.2024 надано рішення комісії з питань захисту прав дитини від 09.07.2024 № 6/4 та висновок органу опіки і піклування Глеюватської сільської ради про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] (а.с.123-126). Ухвалою суду від 23.07.2024 підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду по суті, викликано для допиту в присутності представника органу опіки та піклування Глеюватської сільської ради неповнолітню [PERSON] та малолітніх [PERSON] , [PERSON] . У судовому засіданні 13.09.2024 ухвалою, постановленою на місці, визнано обов`язковою явку представника третьої особи: служби у справах дітей Глеюватської сільської ради, зобов`язано надати акт обстеження житлових умов [PERSON] та [PERSON] , а також характеристику на [PERSON] . У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, на їх задоволенні наполягав. Відповідач до суду не з`явилася, надала заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, відзиву не подано (а.с.116). Представник третьої особи: служби у справах дітей Криворізького РДА Стрельцова А.В. у судовому засіданні при вирішенні справи покладалася на розсуд суду. Надала усні пояснення по суті позовних вимог та вказала, що мати дітей, [PERSON] періодично відсутня у житті дівчат, їх вихованням та утриманням займається батько, [PERSON] , якому допомога його мати, бабуся дітей, [PERSON] , оскільки сам батько є особою з інвалідністю І групи. [PERSON] власного житла не має, постійно змінює місце проживання. На даний час проживає на території Глеюватської сільської ради з двома малолітніми дітьми від іншого чоловіка. Із [PERSON] неодноразово проводилися профілактично-роз`яснювальні бесіди щодо виконання нею батьківських обов`язків, проте, батьківський потенціал у останньої дуже низький. Представник третіх осіб: органу опіки та піклування, служби у справах дітей Глеюватської сільської ради [PERSON] , у судовому засіданні 08.08.2024 надала пояснення про те, що вказана сім`я перебуває на контролі служби в справах дітей майже 3 роки. [PERSON] та [PERSON] спочатку проживали разом, від вказаних стосунків у них народилося троє дівчат. Потім мати дітей залишила сім`ю та намагалася влаштувати своє особисте життя з іншим чоловіком, від якого народила ще двох дітей, однак і з ним відносини не склалися. Діти [PERSON], [PERSON] та [PERSON] спочатку вирішили проживати з матір`ю і все було добре. [PERSON] дійсно має низький батьківський потенціал, заробляла на життя тимчасовими заробітками, працювала по найму, дохід мала незначний, але в будинку завжди було чисто, у наявності приготовлена їжа. Грошей на одяг та взуття не вистачало, однак, у вирішенні цього питання допомагала служба у справах дітей. Діти були залучені до навчального процесу, проте у навчанні відставали, оскільки мати вказаний процес не могла в повному обсязі контролювати, так як сама не вміє читати і писати. Через деякий час дівчата почали спілкуватися з батьком, [PERSON] . За взаємною згодою батьків, діти залишилися проживати з батьком. [PERSON] має власне житло, хоча і є особою з інвалідністю 1 групи, пересувається виключно у візочку, його підтримує мати, [PERSON] , яка проживає по сусідству. Дівчата завжди доглянуті, підтягнулися в навчанні. Батько дівчат допомагає їм у виконанні домашнього завдання, постійно в телефонному режимі спілкується з вчителем, наймає репетиторів, щоб діти не відставали у навчанні, готує їжу. У житловому будинку батьком створені усі необхідні та належні умови для дітей. Окрім того, на думку представника, до матері недоцільно застосувати крайній засіб у вигляді позбавлення батьківських прав, оскільки матір, [PERSON] , не дивлячись на її низький батьківський потенціал, відсутність постійної роботи та заробітку, намагалася забезпечити дітей усім необхідним, створити належні умови для їх розвитку, навчання. У подальшому представник до суду не прибула, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності та при вирішенні спору покладалася на розсуд суду (а.с.123, 160-163). Суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, що не суперечить ст. 223 ЦПК України. Вислухавши позицію учасників справи, допитавши свідків, врахувавши думку неповнолітньої [PERSON] та малолітніх [PERSON] , [PERSON] , дослідивши письмові докази в справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] - батько та [PERSON] - мати, що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] , [NUMBER] , [NUMBER] , відповідно (а.с.10, 11, 12). Позивач [PERSON] є особою з інвалідністю І групи з дитинства з ураженням ОРА, отримує соціальну допомогу від Управління соціального захисту населення, проживає з батьками, які мають велике домашнє господарство, підтримують його фізично та матеріально допомагають (а.с.17, 164). Неповнолітня [PERSON] та малолітні [PERSON] та [PERSON] навчаються у Червонозабійницькому ліцеї Глеюватської сільської ради Криворізькому районі Дніпропетровської області, проживають з татом та бабусею (а.с.13, 14, 15). Старостою Глеюватської сільської ради надано характеристику на [PERSON] , де останній характеризується позитивно. Зазначено, що в родині панує здоровий психологічний клімат, існує взаєморозуміння. Батько належним чином виконує свої батьківські обов`язки щодо виховання та утримання дітей. Діти завжди охайні, добре вдягнені, відвідують школу, зайняття не пропускають (а.с.164). Комісією у складі начальника служби у справах дітей та керуючою справами Глеюватської сільської ради, завідувача відділу БКЗ «ЗННІ», обстежено умови проживання [PERSON] , про що складено акт від 18.08.2024, де вказано, що умови проживання у задовільному стані, у будинку зроблено ремонт, придбано сучасні меблі, нову постільну білизну. Продукти харчування в достатній кількості, наявна приготовлена їжа. Діти забезпечені усім необхідним, а саме: сезонним одягом, речами першої необхідності, шкільними приладдями. У родині панує здоровий мікроклімат (а.с.162). Щодо [PERSON] , старостою Глеюватської сільської ради складено характеристику, згідно з якою, відповідач у зареєстрованому шлюбі ніколи не проживала, має п`ятеро дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . [PERSON] власного житла не має, працює разнорабочою в ТОВ «АФ «Красний Забойщик», періодично отримує гуманітарні набори у вигляді продуктових наборів та засобів гігієни. Зі слів сусідів, діти належного догляду не мають. Старші доньки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] виявили бажання проживати з батьком [PERSON] . [PERSON] займається вихованням менших [PERSON] та [PERSON] , але потребує сторонньої допомоги у зв`язку з низьким батьківським потенціалом (а.с.16, 163). За місцем фактичного проживання [PERSON] 18.09.2024 комісією у складі начальника служби у справах дітей, фахівця із соціальної роботи відділу надання соціальних послуг Глеюватської сільської ради, старости Червоненського старостинського округу проведено обстеження умов проживання та складено відповідний акт, згідно з яким, будинок потребує ремонту, але в будинку прибрано, охайно, в наявності приготовлена їжа, достатній запас продуктів. Діти мають окремі ліжка, постільну білизну, сезонний одяг. У родині здоровий мікроклімат (а.с.161). Відповідно до ч. 1 ст. 141, ст. 150 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний, моральний стан. Згідно з ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Як визначено ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України, у випадку ухилення матері, батька дитини від виконання своїх обов`язків по її вихованню, вони можуть бути позбавленні судом батьківських прав. При цьому, у розумінні п. 16 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 № 3, який узгоджується з нормами ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей, про що зазначено в п. 15 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 № 3. Таким чином, з аналізу зазначених вище положень закону та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України слідує, що позбавлення батьківських прав можливе лише у разі винної поведінки відповідачів, свідомого нехтування ними своїми обов`язками, при цьому докази, які б свідчили про ухилення відповідачів від виконання обов`язків щодо виховання дитини мають бути безспірними. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні № 39948/06 від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України» зазначив, що «… розірвання сімейних зв`язків між батьками та дитиною означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин, у зв`язку з чим рішення національних органів має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання…». Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України, Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 24.09.2008, при розгляді спорів, що виникають із сімейних відносин та стосуються, зокрема, позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування надає письмовий висновок. Органом опіки та піклування Глеюватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області на виконання ухвали від 04.06.2024 надано висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , де зазначено, що діти довгий час проживали з матір`ю, якою створено умови для проживання та виховання дітей, завжди чисто, в наявності продукти харчування, приготовлена їжа. За спільною згодою батьків та враховуючи думку дітей, вирішено, що діти проживатимуть з батьком [PERSON] . Мати спілкується з дітьми, хоча має низький виховний потенціал та не має постійного заробітку, але намагається піклуватися дітьми. Між батьками постійно виникають конфлікти, а тому діти часто змінюють думку щодо постійного проживання з матір`ю. [PERSON] має першу Б групу інвалідності та потребує стороннього догляду, тому не має можливості самостійно займатися вихованням та утриманням дітей, у зв`язку з чим, враховуючи інтереси дітей, орган опіки та піклування вважає недоцільним позбавляти [PERSON] батьківських прав відносно її дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.125). У контексті приписів ч. 6 ст. 19 СК України, рішення органу опіки та піклування не є для суду обов`язковим, а підлягає оцінці поряд з іншими доказами. Так, у судовому засіданні допитана свідок [PERSON] , яка надала показання про те, що позивач у справі, [PERSON] доводиться їй сином. Приблизно з 18 років, це майже 17 років потому, [PERSON] почав проживати з [PERSON] та у них народилося троє дітей, дівчата: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Через деякий час після народження найменшої доньки, [PERSON] , [PERSON] вирішила влаштовувати своє особисте життя та разом з дівчатами, поїхала до колишнього співмешканця в м. Суми, від якого у неї народилося ще двоє дітей, однак життя з цим чоловіком у [PERSON] також не склалося та вона разом з дітьми повернулася на територію села. Дівчата приїхали хворі, занедбані. На руках у старшої доньки, [PERSON] , були сліди від опіків, оскільки дитина, не майючи ще відповідних навиків та досвіду, змушена була самостійно готувати їжу. Дівчата на два роки відставали в навчанні. [PERSON] на той час не працювала, жила на кошти, що отримувала на дітей. Зі слів дітей, мати примушувала їх жебракувати та забороняла повертатися додому без яєць і цигарок, вигонила з дому, і в той час діти прибігали до неї та батька. У кінцевому рахунку, дівчата залишилися проживати з батьком, а [PERSON] проти цього не заперечувала. [PERSON] є особою з інвалідністю 1 групи, проте самостійно з доньками проживає в окремому будинку, поруч з нею, вона завжди допомагає йому з дівчатами, підтримує його. Також, ще в той час, як [PERSON] проживав із [PERSON] , вона завжди їм допомагала, оскільки [PERSON] скаржилася, що їй тяжко справлятися з дітьми та хворим чоловіком. За весь період проживання дітей з батьком, майже близько року, [PERSON] із дівчатами майже не спілкується, востаннє у березні по телефону вітала доньку [PERSON] з Днем народження, але повідомила дитині, що грошей на подарунок для неї не має. Проте, вже в серпні місяці, доньку [PERSON] з Днем народження не привітала. У той час, як [PERSON] та [PERSON] розійшлися, а дівчата залишилися з мамою, остання забрала у дівчат мобільні телефони та сережки і здала в ломбард, однак, на що вона витрачала гроші, невідомо. Життям дітей [PERSON] не цікавиться, матеріально їх не підтримує, тобто повністю самоусунулася від виконання батьківських обов`язків. Діти з мамою спілкуватися не бажають, при цьому, це їх самостійне свідоме рішення, будь-яких перешкод ні з її боку, ні з боку батька дітей, не чиниться. Згідно зі ст. 12 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, дитині має бути надана можливість бути безпосередньо заслуханою під час судового розгляду, що її стосується, у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Як визначено у ч. 1 ст. 171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою, окрім інших, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Допитані в присутності представника органу опіки та піклування Глеюватської сільської ради неповнолітня [PERSON] , та малолітні [PERSON] і [PERSON] . суду надали показання про те, що після того, як батьки розійшлися, вони проживали з мамою, [PERSON] . Однак, мати їм належної уваги не приділяла, а намагалася влаштувати своє особисте життя. При цьому, у той час, як її співмешканці їх ображали (могли кричати, виражатися нецензурними словами), мати їх не захищала. Окрім того, часто мати змушувала їх ходити до сусідів та просити яйця і цигарки, а якщо не приносили, вигонила з дому, і тоді вони йшли до батька. Потім знову поверталися до мами, сподіваючись на те, що вона змінить до них своє відношення. Однак цього не сталося, мати і надалі проявляла до них байдужість, тому з 2023 року вони остаточно вирішили проживати з батьком, [PERSON] . Їх батько є особою з інвалідністю, пересувається у візочку, але йому допомагає [PERSON] , їх бабуся, яка проживає поруч. Вказували, що не бажають спілкуватися з [PERSON] , оскільки остання своєю поведінку неодноразово доводила, що вони їй не потрібні. За весь час, що вони проживають з батьком, мама жодного разу не поцікавилася їх життям, не приділяла їм уваги, не турбувалася про них, не намагалася поспілкуватися ні особисто, ні по телефону, не вітала зі святами, з Днем народження, не відвідує школу, батьківські збори. З огляду на таку поведінку [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] вважали за необхідне позбавити останню батьківських прав. Таким чином, враховуючи ставлення [PERSON] до дітей, яка їх вихованням та утриманням не займається, не цікавиться станом здоров`я, навчанням та дозвіллям, матеріально допомоги не надає, що судом розцінюється як втрата інтересу до участі у вихованні дітей, а тому в ході судового розгляду знайшов підтвердження факт неналежного виконання нею батьківських обов`язків щодо її доньок [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . При цьому, така поведінка відповідача є винною та свідомою. Байдуже ставлення відповідача до дітей є безпосереднім свідченням самоусунення від виконання нею батьківських обов`язків та відсутності інтересу до життя та майбутнього доньок. Застосування до відповідача крайніх заходів у виді позбавлення її батьківських прав, у даному випадку є доречними і достатніми з урахуванням обсягу наявних доказів, що узгоджується з правовими висновками Європейського суду з прав людини, викладеними в п.48 рішення від 18.12.2008 № 39948/06 у справі «Савіни проти України» та в п.65 рішення № 46544/99 у справі «Кутцнер проти Німеччини». Доказів, які б свідчили про чинення перешкод батьком дітей у спілкуванні та побаченні матері з дітьми, суду не надано. Поміж іншим, суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача на передбачене ст. 169 СК України право на поновлення батьківських прав у судовому порядку після зміни її поведінки, як особи, позбавленої батьківських прав та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Як слідує зі змісту ч. 1 ст. 183, ч. 1 ст. 191 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються від дня пред`явлення позову у частці від доходу її матері, батька і/або у твердій грошовій сумі, при цьому частка заробітку (доходу), яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % гарантованого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Як слідує з системного аналізу норм вищевказаного закону, на законодавчому рівні закріплений розмір аліментів, який повинен стягуватися на утримання дітей. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Судом встановлено, що домовленості про добровільну сплату аліментів на утримання дітей та їх розмір між сторонами не досягнуто. Оскільки відповідач є фізично здоровою особою в працездатному віці, зобов`язана утримувати своїх дітей, не дивлячись на фактичну відмову від них, доказів протилежного суду не надано, тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої [PERSON] та малолітніх [PERSON] , [PERSON] , у розмірі від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% гарантованого прожиткового мінімуму для дитину відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 24.11.2023 і до досягнення дітьми повноліття. З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Оскільки позивач на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 СК України звільнений від сплати судового збору, виходячи з результату вирішення спору, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, із [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1073,60 грн, за ставками судового збору, що діяли на момент звернення до суду.

Outcome: approved