Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-08 00:00:00

І. Суть спору 17.07.2024 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачки про розірвання шлюбу, покликаючись на те, що від шлюбу мають троє дітей, однак за час спільного життя вони так і не змогли знайти спільну мову, постійно сперечались, сварились, не могли дійти спільної думки у вирішенні важливих питань, що негативно впливало на здоров`я позивача, здоров`я та розвиток та дітей. Неодноразові спроби зберегти сім`ю виявилися марними. Тривалий час подружні стосунки між сторонами припинено, спільного господарства не ведуть та мають абсолютно різні погляди на життя. Позивач вважає, що шлюб є формальним, а тому падальше спільне життя і збереження сім`ї вважає неможливим. З огляду на такі обставини, позивач просить суд розірвати шлюб, укладений між ним та відповідачкою. ІІ. Позиція учасників справи У судове засідання позивач не з`явивився. У позовній заяві міститься клопотання позивача про здійснення розгляду справи без участі позивача. Крім того, 09.10.2024 року від представника позивача адвоката Середи О.В. надійшла заява про здійснення розгляду справи без її участі та участі позивача, підтримання позовних вимог у повному обсязі та відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи. Відповідачка в судове засідання також не з`явився. 09.10.2024 року від представника відповідачки адвоката Адамович Н.Є. надійшла заява про розгляд справи без участі відповідачки та продовження терміну на примирення строком на 3 місяці. ІІІ. Процесуальні дії у справі Ухвалою від 16.05.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цій справі, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судове засідання призначене на 13.06.2024 року, однак розгляд справи відкладено у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи та задоволенням клопотання відповідачки про відкладення розгляду справи для надання їй можливості скористатися правничою допомогою. В судове засідання 04.07.2024 року належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, учасники справи не прибули. Ухвалою суду від 04.07.2024 року заяву представника відповідачки [PERSON] - [PERSON] задоволено та надано подружжю [PERSON] та [PERSON] тримісячний строк для примирення, зупинено провадження у справі до часу закінчення строку для примирення, визначеного судом. У зв`язку із спливом терміну для примирення сторін ухвалою суду від 07.10.2024 року поновлено провадження у справі № 165/1778/24 та призначено судове засідання на 11:30 год 09 жовтня 2024 року. 09.10.2024 року належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, учасники справи не прибули. 09.10.2024 року від представника відповідачки адвоката Адамович Н.Є. надійшла заява про розгляд справи без участі відповідачки та продовження терміну на примирення строком на 3 місяці. Заява мотивована тим, що за наданий подружжю судом час для примирення можливості помиритись сторони не мали, оскільки позивач перебував на службі у ЗСУ, а відповідачка змушена їздити на заробітки в Республіку Польща, де вона перебуває на даний час і не має можливості прибути в судове засідання. Тому, відповідачка [PERSON] категорично заперечує проти розрівання шлюбу. 09.10.2024 року від представника позивача адвоката Середи О.В. надійшла заява про здійснення розгляду справи без її участі та участі позивача, підтримання позовних вимог у повному обсязі та відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи. У заяві від 09.10.2024 року представник відповідачки адвокат Адамович Н.Є. просила здійснювати розгляд справи без участі відповідачки. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Сторони скористалися наданим їм правом та, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявили клопотання про розгляд справи без їхньої участі. Відтак, підстави для відкладення розгляду справи відсутні. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. ІV. Обставини справи, встановлені судом [INFO] у сторін народився син [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження [NUMBER] від 07.10.2003 року (а.с.6). З 30.10.2003 року сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований виконавчим комітетом Мовниківської сільської ради Іваничівського району Волинської області за актовим записом № 5, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим повторно 09.04.2024 року (а.с.4). [INFO] у подружжя народилася дочка [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим повторно 09.04.2024 року (а.с.8). [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим повторно 09.04.2024 року (а.с.7). Як слідує із викладених у позовній заяві пояснень позивача, за час спільного життя вони так і не змогли знайти спільну мову, постійно сперечались, сварились, не могли дійти спільної думки у вирішенні важливих питань, що негативно впливало на здоров`я позивача, здоров`я та розвиток та дітей. Неодноразові спроби зберегти сім`ю виявилися марними. Тривалий час подружні стосунки між сторонами припинено, спільного господарства не ведуть та мають абсолютно різні погляди на життя. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, примирення з відповідачкою не бажає. Відповідачка не визнає позов у повному обсязі та заперечує проти розірвання шлюбу, мотивуючи бажанням помиритися, однак відсутністю фактичної можливості для цього. V. Застосоване судом законодавство Відповідно до ст. 51 Конституції Українита ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України, вирішуючи спір про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. При вирішенні даного спору, суд виходить із того, що добровільність шлюбу це одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Європейський суд з правлюдини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006року у справі "Проніна проти України"). VI. Висновки суду Щодо заяви представника відповідачки адвоката Адамович Н.Є. про продовження сторонам терміну на примирення строком на 3 місяці, суд вважає за необхідне вказати, що така заява є безпідставною та необґрунтованою, оскільки не містить відомостей про вчиненя стронами реальних дій щодо відновлення подружніх та сімейних стосунків протягом строку на примирення, який вже надавався судом. Навпаки, така заява підтверджує бездіяльність подружжя протягом відведеного судом на примирення часу, та підтверджує те, що сторони живуть кожен своїм життям, оскільки позивач перебував на службі у ЗСУ, а відповідачка перебувала на заробітках в Республіці Польща. При цьому лише сам факт перебування позивача на службі у ЗСУ, а відповідачки за кордоном не є об`єктивною причиною неможливості налагодження стосунків між подружжям. Будь-яких доказів причин, які б об`єктивно унеможливили примирення сторін протягом відведеного їм на примирення часу, стороною відповідачки не надано. На переконання суду, повторно призначати подружжю строк на примирення недоцільно, оскільки протягом вже наданого судом подружжю строку на примирення, ні позивач, ні відповідачка не вжили будь-яких заходів щодо примирення та відновлення подружніх і сімейних стосунків, що свідчить про фактичну відсутність у подружжя зацікавленості у збереженні сім`ї, а тому продовження судом часу на примирення на строк ще три місяці, на переконання суду, не дасть позитивного результату та буде затягуванням розгляду справи, що суперечить інтересам сторін. Заразом слід наголосити, що призначення строку на примирення є правом, а не обов`язком суду. У зв`язку із викладеним, у задоволенні клопотання представника відповідачки адвоката Адамович Н.Є. слід відмовити. Відповідно до частини 2 статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. При вирішенні позову про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу є однією з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Враховуючи, що сторони не підтримують шлюбних стосунків протягом тривалого часу та не відновлюють сімейних відносин, не мають спільної згоди щодо примирення, позивач наполягає на розірванні шлюбу, заходи, а вжиті судом щодо примирення сторін, результатів не дали, тому суд дійшов висновку про наявність підстав, що свідчать про стійкий розлад подружніх стосунків. Позивач наполягає на розірванні шлюбу, миритися з відповідачкою не бажає, тому відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. З урахуванням приписів Сімейного Кодексу України щодо вільності шлюбу, встановлених судом обставин щодо фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами та припинення сторонами ведення спільного господарства, категоричної позиції позивача, суд дійшов переконання, що сім`я розпалась остаточно і зберегти її неможливо, а, оскільки, шлюб між сторонами існує формально, то згідно з ст.112 Сімейного кодексу України наявні всі підстави для розірвання такого.

Outcome: approved