Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд з даним позовом, в якому просить позбавити [PERSON] , батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Позов обгрунтовує тим, що 28.12.2021 року між ним та відповідачем рішенням Бершадського районного суду у справі № 126/2021/21 розірвано їхній шлюб. Судом було досліджено, що їхній син [PERSON] , [INFO] року, проживає з ним та знаходиться на його утриманні. З часу набрання рішення суду законної сили і до теперішнього часу син проживає з ним та перебуває на повному його утриманні та вихованні, а відповідач - мати їхнього сина жодної участі у вихованні та піклуванні дитини не бере. З двох років сина, а саме з липня 2019 року на даний час мати не приймає жодної участі у житті сина, не займається його вихованням, не піклується про його здоров`я. Відповідно до довідки ЛКК від 30.05.2024 року [PERSON] часто хворіюча дитина та відповідно до довідки № 3 від 29.05.2024 року, за станом здоров`я потребує постійного домашнього догляду. Доглядає за сином він - батько дитини. Син до того, як пішов до школи, відвідував дошкільний навчальний заклад «Веселка». Відповідно до довідки закладу дошкільної освіти № 60 від 29.05.2024 року він приводив та забирав сина із садочка « Веселка » сам, мати контакту із закладом не підтримувала та не приймала ніякої участі у житті дитини та групи. Незважаючи на те, що син постійно хворіє, дитина за його підтримки, окрім освітнього процесу навчання в Джулинському ліцеї, бере участь в різних конкурсах, а саме: в конкурсах малюнку «Стежками Каменяра», «Охорона праці очима дітей», в творчому конкурсі «Новорічна композиція», онлайн -конкурсах «Дивосвіт весняних квітів», «Я і мій домашній улюбленець» та отримував дипломи, грамоти. Мати при цьому взагалі не цікавиться навчанням та вихованням [PERSON] , не спілкується з вчителями, не відвідує класні батьківські збори. Згідно Акту обстеження умов проживання від 29.05.2024 року встановлено, що житлово-побутові умови сина задовільні, догляд та нагляд за дитиною здійснює лише батько без участі матері. Відповідно до Характеристики виданої виконкомом Джулинської сільської ради він проживає разом з сином, виховує його самостійно, постійно турбується про дитину, а мати життям сина взагалі не цікавиться. Він усіляко намагався щоб у сина було обоє батьків, возив сина до бабусі його матері, його колишньої дружини, однак вона могла навіть не зустрітися з сином. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини матір`ю, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. Утримання дитини, надання їй матеріальної допомоги є природним обов`язком батьків, що випливає зі змісту положення ст. 180 Сімейного кодексу України, яке зобов`язує батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. А тому з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини вважає за необхідне вирішити питання про позбавлення відповідача батьківських прав. Ухвалою суду від 17.06.2024 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, а також встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 18.07.2024 представник відповідача - адвокат Пригуза С.Д. подав відзив, в якому позов не визнав. Свою позицію мотивував тим, що відповідач не погоджується з доводами позивача і з обставинами викладеними у позовній заяві. Крім того, 07.08.2024 представник відповідача - адвокат Пригуза С.Д. подав клопотання про долучення доказів та клопотання про виклик свідків. У судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник - адвокат Янчук О.В. позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити повністю. Пояснили, що позивач жодним чином не перешкоджає відповідачу у спілкуванні з дитиною та не налаштовує сина проти матері, однак саме відповідач не виявляє до сина належної батьківської любові та турботи. Вважають, що такі дії відповідача чинять сину психологічну травму, а тому позбавлення батьківських прав відповідача сприятиме захисту інтересів дитини. Відповідач [PERSON] відмовившись від раніше заявлених її представником клопотань, надала письмову заяву в якій просила справу слухати у її відсутність. Позовні вимоги визнала, не заперечувала щодо їх задоволення. Представник позивача Служби у справах дітей Джулинської сільської ради - Паламарчук Л.І. в судове засідання не явилася, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала, просить справу слухати у її відсутність. У судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] надали майже аналогічні покази та розповіли, що живуть з позивачем [PERSON] по сусідству. [PERSON] самостійно виховує сина [PERSON] , забезпечує дитині належні умови проживання, турбується про нього, дає йому все необхідне для навчання та розвитку. [PERSON] дуже гарний батько. Вони не раз бачили як він відводив [PERSON] до дитячого садочка, а як хлопчик вже підріс, то водив до школи і забирав з відти. Хлопчик дуже гарно вихований, ввічливий, привітний, доброзичливий, завжди охайний. Що ж до матері [PERSON] , то вони багато років не бачили [PERSON] , та взагалі ніколи не відвідує сина, зовсім не цікавиться життям [PERSON] , не спілкується з ним, взагалі не бере жодної участі в його житті. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов слідуючих висновків. Відповідно положень до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст. 4 ЦПК України). Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої ст. 81 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Судом, встановлено, що батьками дитини [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини Серія [NUMBER] . Відповідно до рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 28.12.2021 шлюб сторін розірваний, син залишився проживати з батьком. Позивач стверджує, що з двох років сина, а саме з липня 2019 року по теперішній час мати не приймає жодної участі у житті дитини, не займається його вихованням, не піклується про його здоров`я, не проявляє заінтересованості в його подальшій долі, не цікавиться успіхами дитини, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовкою до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, що негативно впливає на фізичний розвиток сина, як складову виховання. Суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні сімейні правовідносини щодо здійснення батьківських прав та обов`язків відповідача відносно її сина. Згідно довідки Джулинської сільської ради Гайсинського району Вінницької області № 664 від 29.05.2024 року та довідки - характеристики Джулинської сільської ради Гайсинського району Вінницької області № 665 від 29.05.2024 року, громадянин [PERSON] , зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , розлучений. Син [PERSON] , [INFO] , проживає разом з батьком, який є відповідальним та який постійно турбується про сина, що повністю знаходиться на його утриманні. Він є гарним батьком, виховує сина самостійно, оскільки мати життям сина не цікавиться. Відповідно до довідки ЛКК від 30.05.2024 року син сторін [PERSON] часто хворіюча дитина та відповідно до довідки № 3 від 29.05.2024 року, за станом здоров`я потребує постійного домашнього догляду. Позивач стверджує, а відповідач не спростувала, що догляд сину надає лише батько, мати жодного догляду за сином не здійснює, про здоров`я сина не дбає, не забезпечує сина необхідними ліками коли той хворіє. Відповідно до довідки закладу дошкільної освіти (ясла-садок) «Веселка» с. Джулинка № 60 від 29.05.2024 року, [PERSON] , [INFO] відвідував заклад з 05.11.2019 по 31.08.2023. Дитина систематично відвідувала ЗДО, хлопчик охайний, активний, добре розвинений. Батько хлопчика [PERSON] приводив та забирав сина із садочка «Веселка» сам, спілкувався з педагогами, цікавився успіхами сина, належно виконував свої батьківські обов`язки. Мати контакту із закладом не підтримувала та не брала участі у житті дитини та групи. Відповідно психоло-педагогічної характеристики Джулинського ліцею Джулинської сільської ради Гайсинського району Вінницької області № 210 від 29.05.2024, [PERSON] , [INFO] за підтримки батька, окрім освітнього процесу навчання в Джулинському ліцеї бере участь в різних конкурсах, а саме: в конкурсах малюнку «Стежками Каменяра», «Охорона праці очима дітей», в творчому конкурсі «Новорічна композиція», онлайн - конкурсах «Дивосвіт весняних квітів», «Я і мій домашній улюбленець» за участь в яких отримував дипломи, грамоти. Хлопчик життєрадісний, доброзичливий, справедливий, підтримує дружні стосунки з багатьма учнями. Батько [PERSON] систематично співпрацює з класним керівником, цікавиться навчанням і вихованням сина, сприяє його загальному розвитку. Мати [PERSON] не цікавиться навчанням та вихованням сина, не відвідує класні батьківські збори. Згідно Акту обстеження умов проживання Служби у справах дітей Джулинської сільської ради від 29.05.2024 року встановлено, що житлово-побутові умови [PERSON] , [INFO] задовільні, догляд та нагляд за дитиною здійснює батько [PERSON] без участі матері. Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. У відповідності з ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. У відповідності з ч. 4 ст. 155 СК України ухилення кого-небудь із батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтуванням ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Питання доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно сина [PERSON] , [INFO] , було предметом розгляду виконавчого комітету Джулинської сільської ради, за наслідками якого на підставі всебічного дослідження документів, обстеження умов проживання дитини, було складено висновок, який затверджений рішенням виконавчого комітету № 8/8 від 22.08.2024, відповідно до якого визнано за доцільне позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що відповідатиме найкращим інтересам дитини та її соціального захисту. Чинне законодавство зазначає, що позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Способи та методи ухилення від обов`язку з виховання та утримання дитини зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року в п.16: «Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності, треба розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». За змістом роз`яснень п.15, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Під час розгляду справи судом встановлено саме свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками та винну поведінку відповідача по відношенню до сина, яка проявляється в небажанні відповідачем виконувати свій батьківський обов`язок щодо утримання та виховання дитини, про що свідчить відсутність інтересу до її життя, здоров`я та розвитку, не забезпечення будь-якими продуктами харчування, одягом, засобами гігієни, ліками тощо. У діях відповідача проявляється саме винна та пасивна поведінка по відношенню до сина, не приймається будь-яких дій щодо спілкування та забезпечення сина всім необхідним. Суд, вважає за необхідне врахувати, що позбавлення судом особи батьківських прав в значенні пункту 2 статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод становить втручання у її право на повагу до до сімейного життя, яке гарантується пунктом 1 статті 8. Таке втручання не становитиме порушення статті 8 лише у тому разі, якщо воно здійснене «згідно з законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є «необхідним у демократичному суспільстві» для забезпечення цих цілей. Суд повно, всебічно та об`єктивно оцінивши обставини справи, аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності з точки зору належності та допустимості, дійшов висновку, що позивачем доведено обставини щодо самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків по відношенню до сина [PERSON] , 2017 року народження, оскільки з часу розлучення батьків остання не цікавиться життям дитини, не спілкується з хлопчиком, не впливає на його духовний розвиток, відтак суд вважає, що наявні достатні правові підстави для застосування крайнього заходу впливу до відповідача шляхом позбавлення її батьківських прав, що відповідатиме інтересам дитини, отож позов підлягає до задоволення. Враховуючи вище зазначене, суд не вбачає підстав для попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання сина, а лише вважає за доцільне, роз`яснити останній положення ст.169 СК України, що мати, батько, які були позбавлені батьківських прав мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо дитина була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом. Поновлення батьківських прав неможливе, якщо на час розгляду справи судом дитина досягла повноліття. При цьому, суд роз`яснює, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 166 СК України, особа позбавлена батьківських прав не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч. 5 ст. 265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача 1211 грн. 20 коп. судового збору за подання до суду позовної заяви.

Outcome: approved