Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-24 00:00:00

Представник позивача звернувся з позовом до суду і просить розірвати шлюб, зареєстрований між сторонами 28 травня 2018 року, місце реєстрації: Апарат акіма Медеуського району м. Алмати, відділ реєстрації актів цивільного стану, запис № 50-559-18-0000611. Судові витрати просить залишити за позивачем. Посилається на те, що сімейне життя сторін не склалося, що призвело до розпаду сім`ї. Обидві сторони мають протилежні погляди на шлюб, що призвело до припинення спільного проживання з лютого 2024 року. Спільних дітей сторони не мають, сумісне господарство не ведуть, майнового спору також не мають, проживають окремо. Вирішити питання розірвання шлюбу за взаємною згодою через органи РАЦС немає можливості. 11 червня 2024 року було відкрито провадження по даній справі і, зважаючи на норми ч. 10 ст. 187 ЦПК України, справу ухвалено розглядати в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження для забезпечення можливості повідомлення відповідача про день і час розгляду справи у всі передбачені ЦПК України порядок та способи, в тому числі й шляхом оголошення на веб сайті судової влади. Позивач та його представник до суду не з`явилися, просили проводити розгляд справи у їх відсутність, позов задовольнити. Проти проведення заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач до суду не з`явилася, повідомлена належним чином у встановлений ЦПК України спосіб, будь-яких заяв чи клопотань, відзиву на позов не направила. Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи та вирішити її на підставі наявних доказів. \~ \~ \~ \~Судом встановлено наступне. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Сторони по справі перебувають у шлюбі, зареєстрованому 28 травня 2018 року, місце реєстрації: Апарат акіма Медеуського району м. Алмати, відділ реєстрації актів цивільного стану, запис № 50-559-18-0000611, від шлюбу дітей не мають. Оригінал свідоцтва про укладення шлюбу надано суду. Позивачем зазначено, а відповідачем не спростовано, що з лютого 2024 року сторони проживають окремо, спільного господарства та бюджету не ведуть. Зважаючи на те, що правовідносини, що виникли між сторонами по справі, регулюються нормами глав 3, 11 Розділу ІІ Сімейного кодексу України та, в даному випадку і нормами Закону України «Про міжнародне приватне право», суд дійшов висновку про необхідність їх застосування. У відповідності до ст. 1 Закону України «Про міжнародне приватне право», іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: зокрема, хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави. В силу ст. 13цього Закону, документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Положеннями статей 60, 63 Закону встановлено, що припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є (частина перша статті 16 Закону). Позивач та відповідач є громадянами України. Позивач [PERSON] зареєстрований на території України. Останнє відоме місце реєстрації та проживання відповідача [PERSON] Україна, м. Переяслав-Хмельницький (на зараз - Переяслав), Київська область. Відповідно до вимог абз. 3 п.3 Постанови ПВС України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», розірвання шлюбу судом відбувається: за наявності в подружжя спільних неповнолітніх дітей; за відсутності згоди одного з подружжя на розірвання шлюбу, крім випадків, передбачених ст. 107 СК; за спільною заявою подружжя, яке має дітей, відповідно до ст. 109 СК; за позовом одного з подружжя відповідно до ст. 110 СК. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Як слідує із ст.ст. 3, 24 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Частиною 3 статі 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. У відповідності із ст.ст. 104, 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали справи, враховуючи чітку позицію позивача щодо необхідності розірвання шлюбу, відсутності заперечень проти позову зі сторони відповідача, суд дійшов висновку про задоволення позову. На підставі викладеного, відповідно до Закону України «Про міжнародне приватне право», ст.ст. 24, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved