Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-25 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач, [PERSON] ), у якому просить визнати квартиру [ADDRESS] , земельну ділянку, загальною площею 0,4998 га, з цільовим призначенням «Для ведення особистого селянського господарства», кадастровий номер 3221487801:01:040:0028, яка розташована в с. Тростинка Васильківського району Київської області та майнові права на однокімнатну квартиру [ADDRESS] об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнати за позивачем право власності на 1/2 частину вказаного нерухомого майна. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 14.09.2011 року сторони зареєстрували шлюб. У період шлюбу сторонами придбано наступне майно: -28.11.2013 року сторонами отримано свідоцтво про право власності на однокімнатну квартиру [ADDRESS] . Право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна було зареєстровано за позивачем; -28.12.2017 року сторонами придбано на підставі договору купівлі-продажу земельну ділянку, загальною площею 0,4998 га, з цільовим призначенням «Для ведення особистого селянського господарства», кадастровий номер 3221487801:01:040:0028, яка розташована в с. Тростинка Васильківського району Київської області. Право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна було зареєстровано за позивачем; -14.02.2017 року між Житлово-будівельним кооперативом «Меліоратор-1» та відповідачем [PERSON] укладено договір про пайову участь у кооперативі №М.М.7-27 від 14.02.2017 року, згідно якого придбано майнові права на однокімнатну квартиру [ADDRESS] . Майнові права за вказаним договором про пайову участь належать відповідачу. Посилаючись на вказані обставини, та на те, що відповідач добровільно здійснити поділ вказаної квартири відмовляється, на підставі ст.ст. 355, 368, 372\~Цивільного кодексу\~України (далі - ЦК України), ст.ст. 60, 61, 63, 68-71\~Сімейного кодексу\~України (далі СК - України) позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 16.07.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 12.09.2024 року. 23.09.2024 року від відповідача [PERSON] на електронну адресу суду надійшла заява про визнання позову та про прийняття рішення у справі у підготовчому засіданні, а також проведення розгляду справи без її участі. Позивач у підготовче засідання не з`явився, від його представника надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, просив прийняти рішення суду в підготовчому судовому засіданні. У зв`язку з неявкою сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Оскільки, відповідач [PERSON] , не заперечує щодо задоволення позовної заяви про поділ майна подружжя, подала до суду заяву про визнання позову, а тому суд дійшов висновку про можливість ухвалення рішення суду в підготовчому засіданні. У відповідності до ч. 3 ст.\~200\~ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що 14.09.2011 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 2514. Згідно з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.07.2024 року №386552827 [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] , виданого 28.11.2013 року Реєстраційною службою Обухівського міськрайонного управління юстиції Київської області. Також [PERSON] є власником земельної ділянки, загальною площею 0,4998 га, з цільовим призначенням «Для ведення особистого селянського господарства», кадастровий номер 3221487801:01:040:0028, яка розташована в с. Тростинка Васильківського району Київської області, на підставі договору купівлі-продажу №2104 від 28.12.2017 року посвідченого приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Соломатіною О.П. Крім того, 14.02.2017 року між Житлово-будівельним кооперативом «Меліоратор-1» та відповідачем [PERSON] було укладено договір про пайову участь у кооперативі №М.М.7-27 від 14.02.2017 року, згідно якого було придбано майнові права на однокімнатну квартиру [ADDRESS] . Майнові права за вказаним договором про пайову участь належать відповідачу. Відповідно до копії довідки Голови правління ЖБК «Меліоратор-1» від 04.07.2024 року №4/07 покупець [PERSON] внесла суму 357630 грн. 00 коп. згідно договору про пайову участь у кооперативі №М.М.7-27. Згідно з ч. 3 ст.\~368\~ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.\~60\~СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому конструкція норми ст.\~60\~СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24.05.2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06.02.2018 року у справі№ 235/9895/15-ц,від 05.04.2018 року у справі № 404/1515/16-ц,постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 року у справі № 372/504/17. У ч. 1 ст. 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно зі ст.\~63\~СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (ч. 1 ст.\~69 СК України). Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.\~70\~СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. У п.п. 22-24 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~21.12.2007\~року №\~11\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» судам роз`яснено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (ч. 4 ст.\~65\~СК України). Отже, спільне майно подружжя за відсутності домовленості між ними, слід ділити порівну, з урахуванням обставин, що мають значення у справі, призначення речей, їх фактичного перебування у володінні одного з подружжя та намірів щодо володіння та використання майна кожним з подружжя. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст.\~69-72\~СК України та ст. 372 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст.\~372\~ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно зі ст.\~71\~СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою. Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~21.12.2007\~року №\~11\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 14.09.2011 року по даний час. Також встановлено, що спірне нерухоме майно придбане сторонами за час шлюбу, подружжя мало спільний бюджет на час придбання спірного майна, домовленості про відступлення від рівності часток у спільній власності між ними не було. Згідно з ч. 1 ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Оскільки позивачем доведено обставини на які він посилається як на підставу для задоволення позову, відповідач позов визнала повністю, та визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за можливе позов задовольнити. Враховуючи викладене,

Outcome: approved