Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-24 00:00:00

До Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області надійшов вищевказаний позов про звільнення майна з-під арешту, у якому позивач просить зняти арешт накладений на квартиру за адресою - [ADDRESS] , яка належить на праві власності АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВУ КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" (код ЄДРПОУ 14360570), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1413194371225, шляхом скасування у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна обтяження № 11614444 від 16.09.2011, яке було зареєстроване на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження №28698324 від 14.09.2011 відділом державної виконавчої служби Корсунь-Шевченківського районного управління юстиції, правонаступником якого є Корсунь-Шевченківський відділ державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Свій позов позивач обґрунтовує тим, що 06.02.2008 між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір іпотеки, за умовами якого відповідач надав позивачу в іпотеку належне йому майно за адресою [ADDRESS] . 16.09.2011 відділом державної виконавчої служби Корсунь-Шевченківського районного управління юстиції на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження № 28698324 від 14.09.2011 накладено арешт на указану квартиру. 08.11.2017 право власності на цю квартиру було зареєстровано за позивачем на підставі Договору іпотеки. На сьогодні позивач, як власник квартири, позбавлений можливості реалізувати право власності через наявність арешту, зазначає, що арешт накладений на майно порушує право власності позивача, а тому ці обтяження підлягають скасуванню. Позивач ввважає, що належним та ефективним способом судового захисту позивача є зняття арешту шляхом скасування відповідних записів про обтяження, що відповідає способу захисту передбаченому у ч. З ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Саме задоволення таких вимог призведе до поновлення порушеного права Позивача. Ухвалою суддді від 06.05.2024 відкрито провадження у справі, вирішено її розгляд проводити за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та витребувано за клопотанням позивача у Корсунь-Шевченківського відділу державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м. Київ) інформацію про арешт, накладений відділом державної виконавчої служби Корсунь-Шевченківського районного управління юстиції на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження №28698324 від 14.09.2011 (номер запису про обтяження 11614444 від 16.09.2011), зокрема, інформацію про стягувача у виконавчому провадженні, про виконавчі документи, на підставі яких було відкрито виконавче провадження та про стан цього виконавчого провадження. У судове засідання позивач свого представника не направив, звернувся до суду із заявою, у якій просив судове засідання проводити без участі його представника. Відповідач,будучи належним чином повідомленим, у судове засідання не з`явився без повідомлення причин своєї неявки, заяв, клопотань до суду не подавав. Третя особа Корсунь-Шевченківський відділ державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністрества юстиції у своїй письмовій заяві просила проводити розгляд справи без її представника. Відповідно до вимог ч. 14 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснюється. Дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності, на підставі повного, об`єктивного та всебічного дослідження, суд встановив такі обставини. Згідно з наявною у матеріалах справи копією договору іпотеки 06.02.2008 [PERSON] , як Іпотекодавець, та ЗАКРИТЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК", правонаступником якого є ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК", а в подальшому АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" уклали договір іпотеки, за умовами якого Іпотекодавець надав в іпотеку належне йому майно за адресою [ADDRESS] . 16.09.2011 відділом державної виконавчої служби Корсунь-Шевченківського районного управління юстиції, правонаступником якого є Корсунь-Шевченківський відділ державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження № 28698324 від 14.09.2011 накладено арешт на квартиру за адресою [ADDRESS] (номер запису про обтяження 11614444 від 16.09.2011) Це підтверджується інформацією з Єдиного реєстру заборон відчуження об 'єктів нерухомого майна, № довідки 366498125 від 20.02.2024. 08.11.2017 право власності на Майно було зареєстровано за Банком на підставі Договору іпотеки (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстру речових прав на нерухоме майно: 1413194371225, номер запису про право власності 23467399 від 08.11.2017), що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об 'єктів нерухомого майна, № довідки 366498125 від 20.02.2024. Убачається, що реєстрація права власності відбулась на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер: 2105 від 08.11.2017, видавник: приватний нотаріус Корсунь-Шевченківського районного нотаріального округу Черкаської області Грищенко С.Г. Корсунь-Шевченківський відділ державної виконавчої служби у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м. Київ) на виконання ухвали суддді від 06.05.2024 повідомив, що на примусовому виконанні в Корсунь-Шевченківському відділі ДВС перебувало виконавче провадження №28698324, яке завершене. Більш детальну інформацію не можуть надати у зв`язку із передачею завершеного виконавчого провадження до архіву та його подальшим знищенням. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Спір, що розглядається, стосується захисту права власності, тому справа підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, що узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 12.02.2020 у справі № 813/1341/15 за позовом юридичної особи-іпотекодержателя до органу державної виконавчої служби про визнання протиправною та скасування постанови відповідача у частині накладення арешту на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, та зобов`язання відповідача звільнити майно з-під арешту. Велика Палата Верховного Суду, враховуючи характер спірних правовідносин, які стосувалися порушення права позивача на задоволення його вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами боржника, виснувала, що спір є цивільно-правовим. Тому залежно від суб`єктного складу його слід вирішувати за правилами цивільного або господарського судочинства. Стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України). Нормою ч. 4 ст. 334 ЦК України встановлено те, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно з частинами першою, другою статті 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІУ від 21.04.1999, який був чинний на момент накладення арештів, арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя (ч. 1 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІУ від 21.04.1999). Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз`яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна (ч. 4 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІУ від 21.04.1999). Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІУ від 21.04.1999). Аналогічна норма міститься у ч. 1 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016. Підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини визначені у ч. 4 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч. 5 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" №1404-VIII від 02.06.2016). Згідно норми ст. 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Із ч. 5 ст. З Закону України «Про іпотеку» вбачається, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки (ч. 6 ст. З Закону України "Про іпотеку"). Відповідно до приписів ч. 7 ст. З Закону України "Про іпотеку" пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації. У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (ч. 5 ст. 33 Закону України "Про іпотеку"). Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку», сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, якии може бути укладеним одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України "Про іпотеку". Згідно ст. 37 Закону України "Про іпотеку", іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Частиною 3 статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначено, що у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення держвної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, шдшшідш права чи обтяження припиняються. Аналізуючи положення Закону України "Про іпотеку", Верховний Суд у постанові від 10.04.2018 року у справі №910/4772/17 зазначив, що в разі коли належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд має звільнити з-під арешту іпотечне майно. Також, Верховний суд у своїй постанові від 15,05.2019 року у справі №335/12353/17-ц вказав, що виходячи з системного тлумачення статей 16, 572, 589 ЦК України, статті 60 Закону України "Про виконавче провадження", статті 1 Закону України "Про іпотеку" і роз`яснень пункту 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна", позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Враховуючи вищевикладене, іпотека, як правовий інститут, виконує забезпечувальну функцію виконання боржником основного зобов`язання, тобто гарантує кредитору -іпотекодержателю право на задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна за наявності в боржника заборгованості перед кредитором. Право власності позивача на квартиру [ADDRESS] виникло на підставі Договору іпотеки в порядку пріоритетності прав, оскільки іпотека була зареєстрована раніше за накладений арешт. Суд приходить до висновку, що арешт накладений на майно (квартиру) порушує право власності позивача, а тому ці обтяження підлягають скасуванню. З огляду на наведене, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, на користь позивача підлягають відшкодуванню судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 3028,00 грн, який було сплачено позивачем при подачі позовної заяви.

Outcome: approved