Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-06 00:00:00

Короткий виклад обставин справи. [PERSON] 08.08.2024 (вх.№10334/24-Вх) через свого представника, адвоката Зіменко О.В., звернувся до Вільнянського районного суду Запорізької області із письмовою заявою, у якій просить суд встановити факт належності правовстановлюючих документів, а саме свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 07 травня 2004 року за реєстровим №1578 та витягу про реєстрацію права власності Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації за номером витягу №6311685 від 25.01.2005 року. Заява обґрунтована, зокрема тим, що [PERSON] , народився [INFO] у м.Вільнянськ Запорізької області, та відповідно до паспорту громадянина України, виданого 17.06.2012 року, ПІБ заявника вказано, як « [PERSON] », на арк.2 паспорту на російській мові вказано як « [PERSON] ». Реєстраційний номер облікової картки платника податків присвоєно як « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про народження, складеного 13.11.970 року, на російській мові « [PERSON] » народився [INFO] у м.Вільнянськ, його батьками зазначено « [PERSON] », матір`ю « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про народження, виданого повторно 20.06.2012 року відділом ДРАЦС реєстраційної служби Вільнянського РУЮ Запорізької області, складеного на українській мові: [PERSON] народився [INFO] , його батьками зазначено [PERSON] , матір`ю [PERSON] . Відповідно до військового квитка, виданого 30.06.2023 року ВЧ [NUMBER] , прізвище, ім`я та по-батькові заявника зазначено, як « [PERSON] ». Відповідно до військового квитка, виданого 27.10.1988 року Вільнянським районним військкоматом, ПІБ заявника на російській мові вказано, як « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про смерть батька заявника, виданого 05.03.2002 року відділом ДРАЦС Вільнянського РУЮ, « [PERSON] » помер [INFO] . Відповідно до свідоцтва про смерть матері заявника, « [PERSON] » померла [INFO] . Відповідно до свідоцтва про одруження батьків заявника, складеного 27.11.1965 року на російській мові: « [PERSON] » одружився із « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу батьків заявника, виданого 09.01.1997 року: « [PERSON] » та « [PERSON] » розірвали шлюб. Бабусі заявника - [PERSON] рішенням Вільнянської міської ради народних депутатів від 14.04.1992 №64 надано дозвіл на будівництво на належній їй земельній ділянці гаражу. Рішенням Вільнянського районного суду від 10 января (мовою оригіналу) 1961 року №2-84, по справі за позовом « [PERSON] к [PERSON] о признании права собственности на домовладение» (мовою оригіналу), за позивачем визнано право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Також, записи про родину заявника з прізвищем « [PERSON] » містяться у домовій книзі. 07 травня 2004 року заявник отримав у спадок, після смерті батька [PERSON] , житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого Вільнянською державною нотаріальною конторою Запорізької області, який належав [PERSON] Проте, у свідоцтві про право на спадщину за законом прізвище заявника зазначено, як « [PERSON] ». Таке пояснюється тим, що при первинному отриманні паспорту громадянина України, прізвище заявника було вказано, як « [PERSON] ». Разом із тим, на аркуші 7 у паспорті громадянина України заявника міститься відмітка про зміну паспорту 24.12.2015 року. Таким чином, при отриманні первинно паспорту громадянина України прізвище заявника до 24.12.2015 року було вказано як « [PERSON] », а після зміни паспорту та приведенням у відповідність прізвище заявника вказано, як «ПЛЕТЕНЬ». При зверненні, на початку 2024 року, до нотаріуса для укладення правочину дарування, приватним нотаріусом Чепець О.С. на ім`я заявника [PERSON] надано відповідь на звернення від 01.02.2024 року за №98/01-16, та роз`яснено необхідність звернення до суду для встановлення факту належності правовстановлюючого документу, а саме: «…для посвідчення договору дарування частки у праві власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , необхідні документи: паспорт громадянина України, РНОКПП та інші. Проте, документом, що посвідчує право власності на частки у праві власності на житловий будинок [ADDRESS] є свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Вільнянською держнотконторою 07 травня 2004 року, витяг про реєстрацію права власності ОП ЗМБТІ, видані на ім`я « [PERSON] ». Документом, що посвідчує особу заявника є паспорт громадянина України, виданого на ім`я « [PERSON] », у зв`язку із чим вбачаються розбіжності. За наведених обставин, просить суд задовольнити заяву у повному обсязі. Рух справи в суді. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.08.2024 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Швець О.В.(а.с. 51). Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 20.08.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити у порядку окремого провадження. Призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні (а.с. 52). Позиція сторін по справі. Заявник, будучи належним чином повідомлений про час та місце судового засідання, у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив. Однак, 07.10.2024 (вх.№ 13784/24-Вх)\~від представника заявника, адвоката Зіменко О.В., надійшла письмова заява, у якій остання просить проводити розгляд даної справи за відсутності заявника та представника заявника, на задоволенні позовних вимог наполягають. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з`явилась. Однак, 24.09.2024 (вх.№ 12734/24-Вх)\~від неї надійшла письмова заява, у які остання просить проводити розгляд даної справи за її відсутності, не заперечує проти задоволення заявлених вимог [PERSON] . Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд дійшов наступного висновку. Так, згідно ч. 1 ст.223 ЦПК України,\~неявка осіб, належним чином повідомлених про час та місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви, тому за таких обставин суд вважає за можливе розглянути заяву у їх відсутність, оскільки у матеріалах справи є достатньо необхідних доказів про права та обов`язки сторін, їх взаємовідносини для постановлення судом законного та об`єктивного рішення. Відповідно до ч. 2\~ст.247 ЦПК України,\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Так, відповідно до ч. 1 ст.293 ЦПК України,\~окреме провадження\~ це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з ч. 3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Згідно ст.2 ЦПК України,\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 12 ЦПК України передбачає, зокрема те, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Як передбачено ст.13 ЦПК України,\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Положеннями ст.15, 16 ЦК України, ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з п. 5 ч. 2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Встановлені судом фактичні обставини справи. Згідно копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , який 17.08.2012 виданий громадянину України [PERSON] , [INFO] (а.с. 9-14). Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом, за реєстровим № 1578, виданого 07 травня 2004 року, державним нотаріусом Вільнянської державної нотаріальної контори, Вільнянського району, Запорізької області, стверджується, що спадкоємцем майна гр. [PERSON] , померлого [INFO] є « [PERSON] » син, [INFO] , ідентиф.№ 2588013017, що мешкає [ADDRESS] \~(а.с.39). Згідно копії витягу про реєстрацію права власності Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації за номером витягу №6311685 від 25.01.2005, в якому зазначено, що право власності на об`єкт нерухомого майна - будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] станом на 25.01.2005 року зареєстровано за « [PERSON] » на підставі свідоцтва про право на спадщину №1578 від 07.05.2004, виданого Вільнянською нотаріальною конторою (а.с. 40). Мотиви прийняття рішення та висновки суду. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Пунктом 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Як зазначено у постанові Верховного Суду № 320/948/18 від 10.04.2019 року у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Суд враховує у якості консультативних роз`яснення, викладені у п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року\~«Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», за змістом якого при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені унаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Також суд приймає до уваги роз`яснення, викладені у листі Верховного Суду України 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», де зазначено, що громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа у відповідності до п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що у судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Відповідно до ч. 1 ст. 28 ЦК України фізична особа набуває прав та обов`язків і здійснює їх під своїм ім`ям. Ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить. Так, вбачається, що помилка у написанні прізвища у свідоцтві про право на спадщину за законом, виданого 07 травня 2004 року за реєстровим №1578 та витязі про реєстрацію права власності Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації за номером витягу №6311685 від 25.01.2005 року («Плєтєнь» замість вірного - « [PERSON] ») є результатом технічної помилки при оформленні тексту документу, виданого 07 травня 2004 року, державним нотаріусом Вільнянської державної нотаріальної контори, Вільнянського району, Запорізької області, за реєстровим № 1578. Згідно з ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Отже суд зазначає, що факт належності вказаних правовстановлюючих документів заявнику стверджується співпадінням інших особистих даних, зазначених у інших документах, наданих заявником, а саме паспорті громадянина України, ідентифікаційному коді, які додані до матеріалів справи та у яких збігається прізвище, ім`я та по батькові, проте у свідоцтві про право на спадщину за законом, виданого 07 травня 2004 року за реєстровим №1578 та витязі про реєстрацію права власності Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації за номером витягу №6311685 від 25.01.2005 року не вірно зазначено прізвище (« [PERSON] » - у свідоцтві та витягу, «Плетень» - у паспорті громадянки України), що у свою чергу дає суду підстави вважати, що вказані докази є належними та містять достатню інформацію для встановлення обставин, що обґрунтовують вимоги заявника. Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. При цьому, суд враховує, що метою встановлення заявленого факту є реалізація заявником права власності на житлового будинку, при цьому у іншому порядку встановити факт належності правовстановлюючого документа заявник не має можливості, остільки вирішення питання приведення його у відповідність можливе лише у судовому порядку. З врахуванням наведеного, а саме встановлення та підтвердження належними доказами факту належності заявнику зазначеного документа, заява підлягає задоволенню. Судові витрати по справі. Згідно ч. 7 ст.294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі наведеного та

Outcome: approved