Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-06 00:00:00

У лютому 2024 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про поділ майна, що є у спільній частковій власності. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що житловий будинок, розташований по [ADDRESS] загальною площею 116,1 кв.м, житловою площею 78.7 кв.м., з присадибними забудовами, за заявами співвласників - [PERSON] та [PERSON] 19.12.1986 року було розділено на дві відокремлені квартири. 19.12.1986 року Рішенням виконкому Млинівської селищної ради затверджено розподіл вказаного вище житлового будинку на відокремлені квартири та зареєстровано право власності за [PERSON] - 53/100 частки житлового будинку та [PERSON] - 47/100 частки житлового будинку. Згідно актів приймання в експлуатації закінченого будівництва житлового будинку і господарських будівель індивідуального забудовника , затверджених рішенням виконкому Млинівської селищної ради 19.12.1986 р., у володіння [PERSON] перейшла квартира [ADDRESS] загальною (корисною) площею 63,9 кв.м., житловою площею 31,6 кв.м. , а у володіння [PERSON] перейшла квартира [ADDRESS] загальною (корисною) площею 52,2 кв.м., житловою площею 47,1 кв.м. [INFO] [PERSON] померла. Відповідач по справі - [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] , виданого 27.07.1998 р. Млинівською державною нотаріальною конторою, отримав у власність 47/100 житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] . 18.09.2003 року [PERSON] склав договір дарування житлового будинку, відповідно до якого, [PERSON] , отримала у власність 53/100 частки житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] загальною площею 116,1 кв.м, житловою площею 78.7 кв.м., з присадибними забудовами. 13.12.2016 року, на підставі договору дарування, складеного його матір`ю - [PERSON] , він отримав у власність 53/100 частки житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] загальною площею 116,1 кв.м, житловою площею 78.7 кв.м., з присадибними забудовами : прибудова - а, ганок - а1, огорожа №1. Договір дарування нотаріально посвідчений та зареєстрований в реєстрі №546. 22.12.2016 року Млинівською селищною радою Рівненської області прийняте рішення №410, на підставі якого перейменовано вулиці в [ADDRESS] . Вказаний спірний будинок являє собою одноповерхову цегляну споруду, яка розподілена на дві окремі частини, кожна з яких являє собою відокремлені квартири з окремими самостійними виходами. Впродовж тривалого часу, він та відповідач по справі користуються кожен своєю частиною житлового будинку, господарськими будівлями та земельними ділянками, відповідно до своїх часток, мають окремо встановлені лічильники споживання газу та електроенергії, а також кожна квартира обладнана водопостачанням та каналізацією. Маючи на меті здійснити перепланування та добудови до своєї частки майна, він вирішив виділити в натурі належне йому майно, тобто виділити частку із майна, що є у спільній частковій власності. В усному порядку неодноразово звертався до [PERSON] з пропозицією укласти договір про виділ частки кожного із співвласників у окремі. Однак [PERSON] не бажає робити цього, пояснюючи свою відмову небажанням виготовляти документи на свою частку майна. Просить суд здійснити поділ в натурі житлового будинку, що розташований по [ADDRESS] та визнати за ним - [PERSON] право власності, як на самостійний об`єкт нерухомого майна (що відповідає 53/100 частки) у житловому будинку по [ADDRESS] : коридор під №1-1 площею 4,6 кв.м., ванну під №1-2 площею 3,9 кв.м., котельню під №1-3 площею 3,6 кв.м., передпокій під №1-4 площею 14,0 кв.м., житлова під №1-5 площею 9,8 кв.м., житлова під №1-6 площею 21,8 кв.м., кухня під №1-7 площею 6,2 кв.м., (всього загальна площа 63,9 кв.м., житлова площа 31,6 кв.м., допоміжна площа 32,3 кв.м). Визнати за [PERSON] право власності, як на самостійний об`єкт нерухомого майна (що відповідає 47/100 частки) у житловому будинку по [ADDRESS] : коридор під №2-1 площею 5,1 кв.м., житлова під №2-2 площею 7,2 кв.м, житлова під №2-3 площею 12,5 кв.м, житлова під №2-4 площею 13,5 кв.м, житлова під №2-5 площею 13,9 кв.м, (всього загальна площа 52,2 кв.м, житлова площа 47,1 кв.м, допоміжна площа 5,1 кв.м) 22 лютого 2024 року ухвалою Млинівського районного суду відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 14 серпня 2024 року представник позивача - адвокат Панчина П.Є. звернувся до суду з клопотанням про уточнення позовних вимог, просив виділити в натурі [PERSON] , [INFO] , з садибного (індивідуального) будинку, що розташований по [ADDRESS] , коридор під №1-1, площею 4,6 кв.м, ванну під №1-2, площею 3,9 кв.м, котельню під №1-3 площею 3,6 кв.м, передпокій під №1-4 площею 14,0 кв.м, житлова під №1-5, площею 9,8 кв.м, житлова під №1-6, площею 21,8 кв.м., кухня під №1-7, площею 6,2 кв.м., (всього загальна площа 63,9 кв.м, житлова площа 31,6 кв.м., допоміжна площа 32,3 кв.м.) 27 серпня 2024 року ухвалою Млинівського районного суду закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання представник позивача не з`явився, звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. (а.с.86) Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. (а.с.84) Відповідач, будучи належним чином повідомленим про строк подання відзиву, у встановлений в ухвалі про відкриття провадження строк для подання відзиву на позовну заяву, відзив до суду не подав, тому суд у відповідності до ч.5 ст.289 ЦПК України розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Судом, у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, ухвалено провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, сторонам на праві спільної часткової власності належить житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №75735700 від 14.12.2016 року позивач [PERSON] є власником 53/100 частини будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . (а.с.11) Як вбачається з технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою [ADDRESS] розмір часток власності на житловий будинок становить: [PERSON] - 47/100, [PERSON] - 53/100. (а.с.12-13) Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №928335236 від 25.07.2017 року [PERSON] на підставі рішення Млинівської селищної ради №487 від 14.07.2017 року передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,0590 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: [ADDRESS] . (а.с.15) Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно №1479601 від 15.09.2003 [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину реєстраційний номер 961 від 27.07.1998 року належить 47/100 частки у житловому будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] . (а.с.23) Згідно рішення Млинівської селищної ради №410 від 22.12.2016 року вулицю 30-років Перемоги перейменовано на вулицю Євгена Коновальця. (а.с.24) Судом встановлено, що між співвласниками існує спір з приводу виділу частки власності в натурі та повноцінного користування будинком, зокрема, перепланування та добудови до житлового будинку. У добровільному порядку вирішити дане питання неможливо через відмову відповідача [PERSON] укласти договір про виділ часток в натурі. Одним із засобів юридичного захисту прав чи інтересів співвласників майна є його поділ чи виділ в натурі. При цьому, поділ майна означає припинення права спільної власності й виникнення на його основі права власності кожного з колишніх співвласників на окреме майно, тобто після такого поділу кожна зі сторін стає одноособовим власником певного майна, відносини права спільної власності припиняються. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Зміст права власності полягає у праві володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, що визначено у ст.317 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч.1 ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Поняття спільної часткової власності визначено в ч.1 ст.356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Спільна часткова власність є специфічною конструкцією шляхом існування: (а) множинності суб`єктів. Спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів; (б) єдність об`єкта. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й запускаються відповідними відсотками від цілого чи у дробовому вираженні. Відповідно до ч.3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тією частиною спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Частинами 1-2 ст.364 ЦК України визначено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Згідно зі ст.367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. В п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз`яснено, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що виділ частки можливий, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику частка, якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своєї частки в ньому, то здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яке відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Як роз`яснено в п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» /зі змінами/, у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Відповідно до п.6 вищенаведеної Постанови при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Приймаючи до уваги, що 53/100 частин домоволодіння, що розташоване по [ADDRESS] належить позивачу на праві спільної часткової власності та існує технічна можливість для виділу його частки даного нерухомого майна в натурі, сторони не досягли домовленості про виділ частки в договірному позасудовому порядку, суд приходить до висновку, що позивач має право на виділ своєї частки нерухомого майна в натурі, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі наведеного, ст. ст.. 355, 356, 358, 364, 367 ЦК України,

Outcome: approved