Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-03 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав. Позов мотивує тим, що 16.09.2016 року він та відповідачка [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) зареєстрували шлюб, про що складено актовий запис №907. В якому у них народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 26.12.2023 року шлюб між ними був розірваний. Мололітній син зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Однак згідно Договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, місце проживання дитини визначено з ним за адресою: [ADDRESS] . де він проживає на підставі договору оренди житлового приміщення від 11.07.2022 року. Відповідачка жодної участі у вихованні сина не приймає, дитиною не цікавиться, всі питання щодо виховання сина вирішуються ним самостійно без участі та підтримки відповідачки. Дитина знаходиться на його повному матеріальному утриманні. У відповідачки відсутнє почуття батьківського обов`язку відносно дитини, оскільки об`єктивних перешкод у спілкуванні з дитиною немає. Згідно заяви матері [PERSON] вона не заперечує проти позбавлення її материнських прав щодо малолітнього [PERSON] .. Дитина відвідує дошкільний навчальний заклад та здоровий. Він обіймає посаду директора ТОВ «Адамант ПРО» та має постійний заробіток, медичні проти покази по догляду за дитиною відсутні. На підставі викладеного, позивач просить суд позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Буринського районного суду Сумської області від 22.04.2024 року було відкрито провадження у даній справі, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Буринського районного суду Сумської області від 04.07.2024 року було закрито підготовче провадження у даній справі та призначено її до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] , будучи неодноразово належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судові засідання жодного разу не з`явились та про причини неявки не повідомили. Відповідачка також не скористалася правом на подачу відзиву на позовну заяву. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав з викладених у ньому підстав та просив його задовольнити, а також не заперечував проти розгляду справи за відсутності позивача [PERSON] та інших учасників справи. Крім того, представник позивача пояснив, що відповідачка з січня 2024 року повністю припинила спілкування з їх спільною з позивачем дитиною, не приймає жодної участі у її вихованні та не надає будь-якої матеріальної допомоги на утримання дитини, а тому вважає висновок органу опіки та піклування щодо недоцільності позбавлення її батьківських прав необґрунтованим та таким, що не відповідає обставинам справи. Від третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації надійшла заява про розгляд справи за відсутності їхнього представника. З врахуванням положень ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності учасників справ, які не з`явились в судове засідання. Заслухавши пояснення представника позивача, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що вбачається з копій свідоцтв про шлюб та про народження (а.с.5, 6). Рішенням Тростянецького районного суду Сумської області від 26.12.2023 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 16.09.2016 у Ковпаківському районному у м. Суми ВДРАЦС ГТУЮ у Сумській області, актовий запис №907 (а.с.7-8). Згідно Витягу з реєстру Буринськох територіальної громади №2024/001844960 від 22.02.2024 [PERSON] , [INFO] з 01.06.2020 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). За вказаною адресою зареєстрована і відповідачка [PERSON] З відомостей про ТОВ «АДАМАНТ ПРО», 17.03.2021 року взятого на облік платника податків, вбачаться, що керівником даного підприємства є [PERSON] (а.с.15-16). З характеристики з місця роботи [PERSON] від 26.03.2024, вбачається, що особливістю останнього, як керівника і втому числі роботодавця, є висока культура спілкування, дотримання етики поведінки та повага до підлеглих. З співробітниками поводиться коректно, вимагає від них чіткого виконання поставлених задач, самодисципліни. Користується повагою та авторитетом в колективі. Відмінною рисою [PERSON] є його здатність почути людей та прислухатись до раціональних пропозицій, враховувати їх у прийнятті управлінських рішень. Критику на свою адресу сприймає конструктивно, недоліки в роботі прагне виправляти швидко. За увесь час роботи проявив високу компетентність, цілеспрямованість та толерантне ставлення до підлеглих (а.с.17). Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого [PERSON] , [INFO] від 04.04.2024 в останнього відсутні медичні проти покази до догляду за дитиною (а.с.18) Відповідно до договору оренди житлового приміщення від 11.07.2022 р. укладеного між орендодавцем [PERSON] та орендарем [PERSON] , орендодавець передав , а орендар прийняв в оренду квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (кол. [PERSON] ) (а.с.11). З договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дитини, посвідченого 23.10.2023 року [PERSON] , приватним нотаріусом Конотопського районного нотаріального округу Сумської області та зареєстрованого в реєстрі за №31666, укладеного між [PERSON] та [PERSON] вбачається, що місцем проживання дитини батьки визначили місце проживання батька: [ADDRESS] (а.с.10). Відповідно до довідки ТОВ «Сінгапурський медичний центр» від 27.02.2024 року виданої [PERSON] про стан здоров`я [PERSON] , [INFO] , на огляд дитину приводить батько. Діагноз клінічно здоровий (а.с.14). Згідно психологічної характеристики №5 від 26.03.2024 року виданої вихователем групи дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № [NUMBER] [PERSON] на вихованця молодшої групи [PERSON] , [INFO] який відвідує дошкільний навчальний заклад №533 з 01.09.2023 р. За цей час проявив себе як добра життєрадісна дитина. [PERSON] має фізичний розвиток відповідно свого віку, виявляє інтерес до занять, уміє концентрувати увагу на поставлені завдання, приймає активну участь на занятті. Дитина володіє словниковим запасом відповідно віку, гарно вимовляє слова, вміє висловити свою думку, доводить справу до кінця. [PERSON] спокійний. Допитливий, вміє ділитися іграшками проявляє співчуття по відношенню до своїх друзів. Соціально-побутові, культурно-гігієнічні навички і вміння в межах вікової групи. Дитина охайна. Чисто одягнута. На даний час приводять і забирають [PERSON] з садка тато [PERSON] та бабуся (а.с.13). Згідно заяви [PERSON] , посвідченої 02.04.2024 року [PERSON] , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу та зареєстрованої в реєстрі за №58 мати, [PERSON] не заперечує проти позбавлення її материнських прав щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який на сьогоднішній день проживає разом з батьком - [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Просить розглянути справу в суді без їх присутності, правові наслідки їй зрозумілі (а.с.12). Відповідно до ч.1 ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За змістом ст.150 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст.151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до ч.1 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У міжнародному та національному законодавстві (ст.3 Конвенції про права дитини 1989 року, ст.ст.51, 52 Конституції України, ст.ст.2-4, 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року) закріплено принципи пріоритету захисту прав та забезпечення інтересів дітей в усіх діях щодо них, у тому числі при вирішенні судових спорів. Відповідно до ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатися у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України»). Як зазначив Європейський суд з прав людини в рішенні від 16.07.2015 року у справі «Мамчур проти України», оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 6 травня 2020 року у справі №753/2025/19, від 29 квітня 2020 року у справі №522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі №760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі №638/16622/17, від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14. Відповідно до положень ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.81 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч.4-6 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. З аналізу вказаних правових норм слідує, що при складенні письмового висновку щодо розв`язання спору саме на орган опіки та піклування покладається обов`язок по збиранню відомостей, одержаних на підставі документів, які стосуються справи, та у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні. Службою у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації складено висновок про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітнього сина, [PERSON] , [INFO] №104-4753 від 12.06.2024, згідно якого відповідно акту обстеження умов проживання, від 14.05.2024 року, складеного службою у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, в квартирі де [PERSON] проживає разом з батьком, за адресою: [ADDRESS] створені належні умови проживання. Хлопчик займає окрему кімнату, забезпечену усім необхідним для повноцінного розвитку дитини. Під час обстеження в квартирі знаходились батько дитини, [PERSON] та бабуся по лінії матері дитини. Батько та бабуся зазначили, що останній раз мати бачилась з сином на його день народження ( [INFO] ) , місце її перебування їм невідоме. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Тому відмова матері від батьківських прав на дитину є нікчемною, оскільки відмовитися від батьківських прав особа добровільно не може. З метою надання відповідного висновку до суду, дане питання двічі виносилось на розгляд комісії з питань захисту прав дитини Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації. Під час телефонної розмови зі співробітником служби 21.05.2024 року мати поводилась дивно, не могла дати чіткі відповіді на запитання, не могла згадати коли в останнє бачила сина (хоча зі слів батька це було на день народження дитини) та відмовилась повідомити де проживає. На засіданні комісії від 06.06.2024 року, був присутній батько дитини, який підтвердив свій намір позбавити матір батьківських прав. Мати дитини на засідання не з`явилась, причину своєї відсутності не повідомила. З огляду на вищевикладене,

Outcome: dismissed