Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-26 00:00:00

У березні 2024 року представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») Кудіна А.В. (довіреність, а.с.28) звернувся до суду із позовом до [PERSON] , у прохальній частині якого просить суд стягнути заборгованість за кредитним договором № 78461466 у розмірі 22 000,00 грн., а також судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 12 березня 2023 року між TOB «Фінансова компанія «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (далі - ТОВ «1 БАНК») та [PERSON] укладено договір позики № 78461466. Договір позики підписано електронним підписом позичальника. Вказано, що 14 червня 2021 року між TOB «1 БАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 14/06/21, відповідно до умов якого TOB «1 БАНК» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні TOB «1 БАНК» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників № 10 від 21 вересня 2023 року до договору факторингу № 14/06/21 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 22 000,00 грн., з яких: 5 500,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 16 500,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. Позивач вказує, що відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договором позики № 78461466 у розмірі 22 000,00 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 01 квітня 2024 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, без повідомлення сторін (а.с.34,35). Копії ухвали про відкриття провадження та позовної заяви з додатками направлено відповідачу за адресою його реєстрації, відповідно до інформації про задеклароване/зареєстроване місце проживання № 109866834 від 01 квітня 2024 року: [ADDRESS] , гуртожиток (а.с.33). Поштове відправлення суду відповідачем отримано (а.с.39). Відповідач не скористався правом подачі відзиву на позовну заяву. Справа розглядається судом за наявними матеріалами у відповідності з нормою ч. 5 ст. 279 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України . Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 12 березня 2023 року між TOB «1 БАНК» та [PERSON] укладено договір позики № 78461466. Договір позики підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом одноразового ідентифікатора (електронного підпису) - [NUMBER] (а.с.5,6). Згідно з п. 1 договору позики, за цим договором позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти (надалі «позику»), на погоджений умовами договору строк (надалі - «строк позики»), шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики, або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Підписанням цього договору позики відповідач підтверджує, що він ознайомився з Правила надання грошових коштів на сайті https://mycredit.ua/ru/documents-license/ , з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, що передбачена ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (п. 5 договору позики). Визначено суму позики - 5 500,00 грн., орієнтовану вартість позики у сумі 9 625,00 грн.; строк повернення позики - 30 днів, дата повернення позики - 11 квітня 2023 року; знижена процентна ставка - 2,5%; орієнтована реальна річна процентна ставка - 90465,53 (п.2). Крім того, 12 березня 2023 року укладено Додаток № 1 до договору позики № 78461466, який є таблицею обчислення кредитного договору, визначено загальну суму кредиту - 9 625,00 грн., реальна річна процентна ставка - 90465,53%. Додаток підписано електронним підписом відповідача, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора - [NUMBER] (а.с.7). Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі (аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19). Вищевказаний кредитний договір підписаний відповідачкою електронним підписом, а тому, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до положень ч.ч.1, 3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст.ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. 14 червня 2021 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (ТОВ «ФК ЄАПБ») та TOB «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» (ТОВ «1 БАНК) укладено договір факторингу № 14/06/21, згідно з яким фактор (ТОВ «ФК ЄАПБ») зобов`язався передати грошові кошти в розпорядження клієнта(ТОВ «1 БАНК) за плату (ціна продажу), а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання, проценту за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору (а.с.8,9). 28 липня 2021 року між ТОВ «ФК ЄАПБ» та TOB «1 БАНК» укладено додаткову угоду № 2 до договору № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, відповідно до якої клієнт (TOB «1 БАНК») зобов`язується протягом 10 днів повідомити боржника про відступлення права вимоги та передачу персональних даних Фактору (а.с.10). 21 вересня 2021 року між ТОВ «ФК ЄАПБ» та TOB «1 БАНК» укладено додаткову угоду № 11 до договору № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, відповідно до якої сторони узгодили загальну суму прав вимог згідно Реєстру боржників № 10 від 23 серпня 2023 року _____(суму не вказано) п.1. В якості ціни продажу згідно Реєстру боржників № 10, сума грошових коштів становить 9,6% від основної суми заборгованості (тіло кретиду), що становить___ (суму не вказано (а.с.11). Відповідно до Акту прийому-передачі Реєстру боржників № 10 від 21 вересня 2023 року за договором факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, кількість боржників - 5827, загальну сума боргу ___(суму не вказано) (а.с.12). До договору факторингу долучено витяг з Реєстру боржників № 10 до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, в якому наведені дані щодо боржника [PERSON] та суми заборгованості за кредитним договором, у розмірі 22 000,00 грн., з яких сума основного боргу 5 500,00 грн., заборгованість за відсотками 16 500,00 грн. Аналогічні дані наведені у розрахунку заборгованості за договором позики № 78461466 від 12 березня 2023 року за період з 21 вересня 2023 року по 29 лютого 2024 року (а.с.13,14). Оцінюючи доводи позивача на предмет набуття ним права грошової вимоги до відповідача за договором позики, укладеним між ТОВ «1 БАНК» та [PERSON] , суд відзначає наступне. Статтею 512 ЦК України визначені загальні підстави та порядок заміни кредитора у зобов`язанні. Так, положеннями статті визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Договір факторингу є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». За договором факторингу фактор передає грошові кошти клієнту, за що отримує право вимоги за грошовим зобов`язанням боржника та плату за надані грошові кошти, а клієнт - отримує грошові кошти, за що передає право вимоги до боржника та сплачує плату за отримані кошти. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату. Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю. Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому, сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу. Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченої в договорі, право вимоги за яким передається. Згідно з частиною першою статті 1084 ЦК України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Такі правові висновки щодо кваліфікуючих ознак договору факторингу виклала Велика Палата Верховного Суду в постановах від 11 вересня 2018 у справі № 909/968/16, від 31 жовтня 2018 у справі № 465/646/11, від 11 жовтня 2019 у справі № 910/13731/17 та від 10 жовтня 2020 у справі № 638/22396/14-ц. Пунктом 3.1. договору факторингу, укладеного між ТОВ «ФК ЄАПБ» та ТОВ «1 БАГК» визначено, що загальна сума прав вимоги, що відступаються за цим договором, Ціна продажу та Одинична ціна визначаються в Додаткових угодах до цього договору для кожного Реєстру божників і вказується у таких реєстрах. Відповідно до договору факторингу Одинична ціна - ціна придбання Фактором у Клієнта права грошової вимоги однієї із заборгованостей по конкретному боржнику, яка визначається у відсотковому співвідношенні від заборгованості боржника; Ціна продажу - сума грошових коштів, що сплачується Фактором Клієнту після підписання сторонами Акта прийому Реєстру Боржників на умовах даного договору, розмір якої встановлюється згідно з п.3.3. цього Договору. Згідно п. 3.2. договору факторингу Фактор сплачує Клієнту 100% ціни продажу протягом шести робочих днів з дня передачі Акта прийому-передачі Реєстру боржників шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок Клієнта, вказаний у розділі 10 договору. Пунктом 3.4. договору факторингу визначено, що моментом виконання Фактором грошового зобов`язання сторони визначають момент надходження Ціни продажу за відповідним Реєстром боржників на рахунок Клієнта. Разом з тим, як вбачається з пункту 3.2 договору факторингу загальна сума прав вимоги, що відступаються ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договором факторингу не визначена. Акт прийому-передачі Реєстру боржників, який долучено до договору факторингу, також не містить загальної суми заборгованості, що відступається на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ». Належними та допустимими доказами відступлення права вимоги є докази, які підтверджують належність виконання правонаступником своїх фінансових зобов`язань за договором відступлення прав вимоги, у зв`язку з чим перехід прав та обов`язків до правонаступника можуть підтверджувати відповідні первинні документи щодо повної оплати відступлення права вимоги (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №910/16109/14). Як вбачається предметом, укладеного 14 червня 2021 між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «1 БАНК», договору факторингу №14/06/21 є відступлення права вимоги за зобов`язаннями до боржників за плату. Даних щодо здійснення оплати відступлення права вимоги позивачем не надано. Суд враховує також, що за умовами договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року визначено, що Реєстр боржників, який має визначати перелік прав вимоги, формується згідно додатку № 1 до договору факторингу, проте вказаного додатку стороною позивача суду не надано. Доданий до позову витяг з реєстру боржників № 10 від 21 вересня 2023 року до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року, сформований працівником ТОВ «ФК «ЄАПБ» в односторонньому порядку. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. З вищевикладеного випливає, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 755/2284/16-ц. Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Суд вважає, що додатки до договору факторингу (акт прийому-передачі реєстру боржників та витяг з реєстру боржників, в яких зазначено прізвище, ім`я та по батькові боржника, номер договору, дата його укладання та сума боргу) без банківської виписки з особового рахунку позичальника жодним чином не підтверджує, яку суму коштів отримав відповідач за укладеним договором, яка частина тіла кредиту та відсотків за його користування була сплачена ним, та яка частина сплачена не була стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування. Матеріали справи не містять достовірних даних про належне повідомлення ТОВ «1 БАНК» боржника [PERSON] про відступлення прав вимоги за вищенаведеним кредитним договором, як передбачено додатковою угодою № 2 від 28 липня 2021 року до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року (а.с.10). Долучені до позовної заяви документи (договір та додаток до нього, а також таблиця з персональними даними відповідача та умовами кредитування), не містять інформації щодо номера банківської картки відповідача, зарахування кредитних коштів. Розрахунок заборгованості, на який посилався позивач у позові не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Зазначений розрахунок з зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. Наданий позивачем розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Більше того, такий розрахунок не є первинними бухгалтерськими документами, оскільки не відповідає вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Отже, сам по собі, без надання доказів отримання кредитних коштів позичальником, такий розрахунок не підтверджує наявності заборгованості у відповідача перед позивачем. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України). Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Отже, за змістом цих норм процесуального права сторона справи зобов`язана та має право довести обставини, на які вона посилається на підставі доказів, які вона надає самостійно або за допомогою суду. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13 ЦПК України). Враховуючи викладене, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи не підтверджені певними засобами доказування, зокрема, позивачем не було надано належних та достатніх доказів у підтвердження надання відповідачу кредитних коштів та користування відповідачем кредитними коштами, а також доказів наявності заборгованості саме у визначеному у позові розмірі, а тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed