Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-07 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява [PERSON] , заінтересована особа Міністерство оборони України про встановлення факту, що має юридичне значення в якій просить встановити юридичний факт того, що [PERSON] , та її молодший брат, військовослужбовець [PERSON] , який загинув [INFO] внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, - були членами однієї сім`ї, оскільки спільно проживали, вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом і мали по відношенню один до одного взаємні права та обов`язки. Заява обґрунтована тим, що [INFO] загинув рідний брат заявниці [PERSON] . 10 травня 2022 року заявниця звернулася до [INFO] з заявою про виплату їй одноразової грошової допомоги. 21.06.2022 комісія Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум розглянула її заяву від 10 травня 2022 року та подані нею документи, і згідно п. 2 протоколу № 104 дійшла до висновку про повернення на доопрацювання документів для призначення одноразової грошової допомоги через не підтвердження статусу члена сім`ї загиблого. Зазначила, вона та її молодший брат [PERSON] , були членами однієї сім`ї, оскільки вони спільно проживали, вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом і мали по відношенню один до одного взаємні права та обов`язки. Іншої сім`ї у брата не було, оскільки свого батька він ніколи не знав, їхня матір трагічно загинула у 2008 році, брат ніколи не був одружений, у нього не було дітей. Відповідно до отриманого свідоцтва про право на спадщинувона є єдиним спадкоємцем після загибелі брата. Як старша сестра, вона матеріально підтримувала брата, піклувалась про нього, опікувалась ним, допомагала в навчанні, купувала для нього одяг та спільно проживала разом з ним однією сім`єю. Вона допомагала брату, оплачувала навчання, він купляв для сім`ї продукти харчування, допомагав їй під час будівництва житлового будинку по [ADDRESS] , доглядав за малолітньою племінницею. Протягом усього його життя вона матеріально підтримувала свого брата, він був історик за освітою і найчастіше у нього були фінансові труднощі, тому їй доводилося допомагати йому коштами. Вона давала йому готівку, а іноді й переказувала свої кошти на його картку Приватбанку. Після закінчення служби у Збройних силах України у 2009 році [PERSON] почав проживати разом з нею у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Крім того, в 2009 році вона народила другу дитину, а дочка пішла в перший клас, її чоловік був постійно в рейсі, [PERSON] повністю взяв на себе обов`язок у домашніх справах та піклувався за племінників. Став хрещеним батьком її сина. Коли вона продала квартиру на [ADDRESS] , брат допомагав їй при будівництві житлового будинку на [ADDRESS] , під час будівництва проживав у будівельному вагончику. Починаючи з кінця 2013 року та до мобілізації у лютому 2022 року, брат проживав спільно разом з її сім`єю у житловому будинку [ADDRESS] після закінчення будівництва та прийняття в експлуатацію. Там він займав одну кімнату на другому поверсі, де досі знаходиться його майно, яким він користувався за життя. Брат повністю довіряв їй, він неодноразово видавав їй нотаріальні доручення на право розпорядження його нерухомим майном та бути його представником у всіх органах влади, управління та галузях господарства. Також зазначила, що [PERSON] також у певних випадках допомагав їй грошима, коли вона мала фінансові труднощі. Так, 04 березня 2014 року [PERSON] довірив їй продаж квартири [ADDRESS] , яка належала йому на праві приватної власності, тому що на той час їй потрібні були кошти, щоб повністю облаштувати житловий будинок на [ADDRESS] для постійного проживання. Квартиру вона продала 29 грудня 2014 року, а виручені від продажу квартири гроші витратила на доведення житлового будинку до загальноприйнятих стандартів. Також брат довіряв їй продаж належної йому земельної ділянки, розташованої в [ADDRESS] , про що видавав на її ім`я нотаріально посвідчені довіреності. Також брат довіряв їй здавати в оренду свою кімнату в комунальній квартирі ( [ADDRESS] , в якій він практично не проживав, оскільки фактично проживав у неї. Таким чином, вона та її молодший брат [PERSON] , були членами однієї сім`ї, оскільки спільно проживали, вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом і мали по відношенню один до одного взаємні права та обов`язки. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за заявою [PERSON] (а.с. 74). 08.04.2024 на адресу суду від представника заінтересованої особи Міністерство оборони України надійшов сформований 08.04.2024 в системі «Електронний суд» відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що Міністерство оборони України вважає викладені у заяві доводи необґрунтованими та незаконними, а тому заява не підлягає задоволенню. Зазначив, в своїй заяві заявник зазначає, що вона є членом сім`ї загиблого військовослужбовця [PERSON] , але з матеріалів справи вбачається що брат позивачки був зареєстрований за адресою яка не співпадає з адресою реєстрації місця проживання заявника. Також заявницею додано до заяви акти та довідки про фактичне проживання однією сім`єю, при цьому вказані Довідки та Акти видані після загибелі (смерті) [PERSON] , а відтак не можуть підтверджувати обставини проживання однією сім`єю. Сам собою факт перебування у близьких стосунках заявниці та її брата без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних сім`ї, не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні сім`ї. Доказів ведення спільного побуту, придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі заявницею не надано. (а.с.81 - 83). 28.05.2024 на адресу суду від представника заявниці - адвоката Богачева А.Б. надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої зокрема зазначив, що положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Відсутність реєстрації місця проживання [PERSON] за місцем проживання [PERSON] не може бути доказом того, що він не проживав з нею, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про відсутність факту спільного проживання, ведення спільного господарства та наявність взаємних прав та обов`язків, якщо цей факт підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані заявницею. Місце проживання [PERSON] було зареєстроване у комунальної квартирі будинку [ADDRESS] , але він з 2009 року після загибелі матері фактично не проживав за місцем реєстрації, оскільки після смерті матері [PERSON] здавала квартиру в оренду. Майно [PERSON] , а саме одяг, предмети побуту в цій квартирі з 2009 року були відсутні, оскільки всі його речі та предмети життєвої необхідності перебували у квартирі [ADDRESS] , а з 2013 року в будинку по [ADDRESS] , тобто там, де проживала його сестра. Акт від 17 липня 2023 року та акт № 112-1 від 12 липня 2023 року, містять інформацію щодо предмета доказування, на підставі цих актів можна встановити дійсні обставини справи, та містять відомості про обставини, які мають значення для справи, тобто відповідають усім вимогам ч. ч. 1, 2 статті 76, 77, 79 ЦПК України. Окрім того, заявниця надала суду додаткові письмові докази, а також просила суд допитати трьох свідків, тому посилання представника Міністерства оборони України на певні постанови Верховного Суду не спростовує аргументи [PERSON] і не можуть бути прийняті до уваги в силу їх необґрунтованості та очевидної невідповідності із усталеною правовою практикою Верховного Суду України (а.с. 93 - 100). Ухвалою суду від 28 травня 2024 року витребувано у державного нотаріуса Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса Ворсуляк Асі Миколаївни належним чином завірену копію спадкової справи №299с/2022 до майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с. 107). У судових засіданнях 28.05.2024, 31.07.2024, 22.08.2024, 08.10.2024 заявниця [PERSON] та її представник - адвокат Богачов А.Б., заяву підтримали та просили її задовольнити. Представник заінтересованої особи Міністерства оборони України Єрмаков А.В. у судових засіданнях 28.05.2024, 31.07.2024, 22.08.2024 проти задоволення заяви заперечував з підстав викладених у відзиві на заяву. У судове засідання, призначене на 08.10.2024 не з`явився, про розгляд справи судом був повідомлений належним чином. Вислухавши пояснення заявниці [PERSON] та її представника - адвоката Богачова А.Б., представника заінтересованої особи Міністерства оборони України - Єрмакова А.В., дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених вимог, суд встановив наступне. Судом установлено, що листом військової частини за № 042/884 від 09.03.2022 направленого на адресу військового комісару [INFO] повідомлено про факт загибелі військовослужбовця старшого солдата [PERSON] . У листі зазначено близькі родичі: сестра [PERSON] (а.с. 17). Відповідно до повідомлення про смерть від 24.03.2022 № С3/1786, яке видано [INFO] повідомлення на старшого солдата [PERSON] , який загинув вручено сестрі [PERSON] (а.с. 16). Згідно зі свідоцтвом про смерть Серія [NUMBER] , яке видано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) 25.03.2022, [PERSON] помер [INFO] (а.с. 55). Згідно зі сповіщенням військової частини про смерть (загибель) № 19 від 29.03.2022 на адресу військового комісару [INFO] просять повідомити [PERSON] , що її брат [PERSON] загинув [INFO] (а.с. 19). Наказом командира військової частини № 217 від 07.04.2022 «Про результати службового розслідування» визнано, що загибель (смерть) військовослужбовця [PERSON] пов`язана з виконанням службових обов`язків по захисту Батьківщини внаслідок обстрілу з боку збройних сил російської федерації (а.с. 13 - 15). З Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження № 00000582776 від 28.05.2009 слідує, що [PERSON] народився [INFO] , відомості про батька: [PERSON] , відомості про матір [PERSON] . Відомості про батька записані за вказівкою матері відповідно до частини першої статі 135 Сімейного кодексу України (а.с.20). Відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] [PERSON] народилася [INFO] , її батьками є батько: [PERSON] , мати [PERSON] (а.с. 21). 15.07.2001 [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] , яке видано 15.07.2001 Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Одеського обласного управління юстиції (а.с. 22). Відповідно до свідоцтва по право на спадщину за законом від 11.04.2023, яке зареєстровано в реєстрі за № 6-476 спадкоємцем зазначеного у свідоцтві майна [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] є його рідна сестра [PERSON] , [INFO] . Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з 293/3000 часток у праві спільної часткової власності на квартиру, що розташована за адресою [ADDRESS] (а.с. 52). Відповідно до листа державного нотаріуса Приморської державної нотаріальної контри у місті Одеса Ворсуляк А.М. від 19.07.2023 № 1973с/02-14, в провадженні нотаріальної контори знаходиться спадкова справа № 299с/2022 щодо майна [PERSON] [INFO] , який помер [INFO] . Під час підготовки документів до видачі свідоцтва про право на спадщину та шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру цивільного стану громадян, встановлено: діти та дружина у спадкодавця відсутні (а.с. 53). Згідно з протоколом засідання комісії Міністерство оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 104 від 21.06.2022 комісія дійшла висновку про повернення на доопрацювання документів для призначення одноразової грошової допомоги [PERSON] (а.с. 18). Крім того, відповідно до витягу з протоколу засідання комісії Міністерство оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум № 4д від 09.02.2024 комісія дійшла висновку про повернення на доопрацювання документів для призначення одноразової грошової допомоги [PERSON] . Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що з заявницею були сусідами, жили разом за адресою [ADDRESS] , дружили сім`ями. Зазначила, що вона також добре знала брата заявниці - [PERSON] . Після проходження військової служби [PERSON] жив із заявницею на [ADDRESS]. Матір на той час загинула, тому [PERSON] забрала брата до себе. Сім`ї у [PERSON] не було, дружини та дітей він не мав. На той час заявниця була вагітною другою дитиною, та оскільки її чоловік був у рейсі, то [PERSON] допомагав їй по господарству. [PERSON] готувала, а [PERSON] дивився за дітьми, ходив за продуктами. У будинку по [ADDRESS] [PERSON] робив всю роботу по господарству, був членом сім`ї заявниці. В цьому будинку у [PERSON] була своя кімната, ліжко, стіл, шафа, грамоти були на стіні. [PERSON] водив до школи старшу доньку заявниці. Він був спокійною людину, цікавився історією, проводив екскурсії, постійно навчався, навчання було за кошти, які отримували від здачі в оренду квартир. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що знає заявницю та її родину з юності. Спочатку [PERSON] з братом і мамою жили по [ADDRESS] , потім [PERSON] вийшла заміж та переїхала. Коли брат заявниці - [PERSON] повернувся після проходження служби, вони почали проживати разом, як одна сім`я. [PERSON] ходив за покупками, міг гуляти з дітьми [PERSON] . Чоловік [PERSON] працює на морському судні, тому брат був її помічником, як член сім`ї. [PERSON] ніколи не був одружений, дівчини в нього вона також ніколи не бачила. У будинку на [ADDRESS] у [PERSON] була своя кімната на другому поверсі будинку, в якій були полиці, велике ліжко і шафа. [PERSON] цікавився історією, жив за рахунок [PERSON] . Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, [PERSON] опікувалась [PERSON] з дитинства, водила брата до школи. Після служби в армії [PERSON] приїхав жити до [PERSON] щоб їй допомагати, а вона про нього піклувалась. [PERSON] був уважним братом, допомагав з дітьми, робив покупки. У квартирі на [ADDRESS] у нього була своя кімната, жили вони дружно, обов`язки ділили між собою. Коли вони переїхали в будинок на [ADDRESS] було багато роботи по господарству, яку виконував [PERSON] . Він одружений не був, дівчини також не мав. У [PERSON] на у будинку на вул. Абрикосовій теж була окрема кімната. [PERSON] оплачувала контракт за навчання [PERSON] , купувала йому речі. Згідно з ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного провадження, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до приписів п.2 ч.1 ст.315 ЦПК України суд, зокрема, розглядає справи про встановлення факту. П.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 61-51 сво 18) зроблений висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків. Отже, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Аналіз наведених норм свідчить про те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства. Метою заявниці при зверненні до суду є реалізація права на виплату одноразової грошової допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 р. № 168 Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану (далі - Постанова №168). Так, п.2 вказаної постанови установлено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у п.1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у ст.16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору. Згідно ст. 16-1 Закону № 2011-ХІІ (в редакції Закону на час виникнення спірних відносин, тобто дня загибелі військовослужбовця - 24.02.2022), визначено коло осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця, а саме: члени сім`ї, батьки та утриманці загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста. В абзаці першому частини другої статті 3 СК України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (частина четверта статі 3 СК України). Як вказано у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18), що «згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення термінів «член сім`ї», членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки». Згідно частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Звертаючись до суду з даною заявою [PERSON] просила встановити факт того, що вона та її молодший брат, військовослужбовець [PERSON] , який загинув [INFO] внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, були членами однієї сім`ї. Проте судом установлено, що у 2001 році [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом [NUMBER] від 15.07.2001, отже має чоловіка та неповнолітніх дітей, що вказує, в контексті вимог чинного законодавства, про наявність у неї власної сім`ї. Суд зазначає, що показання свідків та досліджені письмові документи, з урахуванням вищевикладених обставин, не є достатніми доказами для висновку про наявність у них сім`ї в розумінні статті 3 СК України. З поміж наведеного слід зазначити, що матеріалами справи також не доведено ведення спільного господарства та пов`язаності заявниці з [PERSON] спільним побутом. Заявниця стверджує, що починаючи з кінця 2013 року та до мобілізації [PERSON] у лютому 2022 року, брат проживав спільно разом з її сім`єю у житловому будинку [ADDRESS] після закінчення будівництва та прийняття в експлуатацію, допомагав з будівництвом вказаного будинку, а також коштами від продажу квартири з метою доведення житлового будинку до загальноприйнятих стандартів. Проте суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів, що підтверджують придбання майна після 2013 року на користь [PERSON] та [PERSON] , як сім`ї, будівництва вказаного будинку саме для їх спільного користування. Заявницею також документально не підтверджено наявності спільного бюджету з [PERSON] , витрачання коштів на спільні цілі. Здійснення заявницею грошових переказів на картковий рахунок [PERSON] , представництво його інтересів на підставі довіреностей з питань, пов`язаних з розпорядженням його майном, на переконання суду не підтверджує наявність усталених між ними відносин, які притаманні сім`ї. Що стосується іншого обов`язкового критерію для визнання членом сім`ї (наявність взаємних прав та обов`язків), то в заяві наявне лише посилання на норму ч. 2, ст. 3 СК України, яка вимагає необхідність встановлення взаємних прав та обов`язків, але існування та реалізації конкретних прав та обов`язків як по відношенню до [PERSON] , так і з його боку по відношенню до [PERSON] , заявницею не наведено. Факт проживання [PERSON] в будинку [PERSON] не є достатнім доказом наявності у них сім`ї в розумінні статті 3 СК України. Пояснення свідків не надають достатніх підтверджень юридичного факту, а постановою Верховного Суду у справі № 531/295/19 від 8 грудня 2021 року зазначено, що показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю. Ураховуючи викладене, суд вважає, що заявницею не надано належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження ведення спільного бюджету, господарства та побуту, наявності взаємних прав та обов`язків, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вимог про встановлення факту того, що [PERSON] та [PERSON] були членами однієї сім`ї. У контексті наведеного також слід зазначити, що стаття 16-1 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у подальшому зазнавала змін. Так, відповідно до Закону України № 2489-IX від 29.07.2022, вказана норма викладена у такій редакції «У випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення)».

Outcome: dismissed