Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-08 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.12.2016. Від шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Кременецького районного суду від 08.07.2019 шлюб між сторонами було розірвано. На момент подачі позову про розірвання шлюбу позивачці не було віломо, що вона вагітна вдруге. 19.09.2019 ннародилася донька [PERSON] , батьком якої вказаний [PERSON] , у відповідності до ч. 2 ст. 122 СК України. Після спливу встановленого законом строку відповідач не з`явився до органу ДРАЦС із заявою про невизнання ним батьківства. Всі ці роки батьківство не оспорювалося, отже відповідач вважає народжену дитину після припинення шлюбних відносин своєю, проте не бере жодної участі у її вихованні та утриманні, від народження батько з дитиною не бачиться, вже більше як чотири роки відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. 15.12.2020 позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] , після чого змінила прізвище на « [PERSON] ». На сьогоднішній день дитині повних чотири роки, однак вона знає батька [PERSON] , відповідача дитина не знає. Крім того, відповідач не приймає жодної участі в матеріальному забезпеченні дитини, донька проживає з позивачкою та повністю перебуває на її утриманні. Тому, просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо доньки [PERSON] та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі частини усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 04.04.2024 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 08.07.2024 ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, на адресу суду повернувся конверт з відміткою пошти «За вказаною адресою адресат відсутній», хоч за даними ЄДРСР він перебуває в статусі обвинуваченого за ст. 309, ч.4 ст.185 КК України і судове провадження знаходиться в суді за місцем його реєстрації та судове засідання він відвідував. За ст.128 ЦПК України відповідач є таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, оскільки поштова кореспонденція доставлена за місцем його реєстрації. Крім того, про час та місце розгляду справи повідомлений шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті Судова Влада України. Заяв та клопотань не надав, відзиву не надіслав, про причини неявки не повідомив, тому суд визнає його неявку з неповажних причин та вважає за можливе розглянути справу у його відсутність. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч.4 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). В судовому засіданні представник позивачки адвокат Вишковська В.І. позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві та пояснила, що сторони перебували у шлюбі. За час шлюбу у них народилася донька [PERSON] . Після розірвання шлюбу позивачка народила ще одну дитину, [PERSON] , [INFO] . З часу народження доньки [PERSON] , відповідач жодним чином не цікавився її життям, не брав участі у її вихованні та утриманні, він не приїжджає до неї, дитина свого біологічного батька взагалі не знає. Все це свідчить про те, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Разом з тим, позбавлення відповідача батьківських прав не позбавляє його обов`язку утримувати свою дитину. Раніше позивачка не зверталася із позовом про стягнення з відповідача аліментів, тому просить дану вимогу розглянути та стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки [PERSON] . Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що коли вона подавала заяву про розірвання шлюбу, не знала, що вагітна вдруге. Донька [PERSON] народилася вже після розлучення. Відповідач знав, що вона була вагітна, коли донька народилася, вони спілкувалися. Однак з пологового будинку їх з дитиною не забрав і після цього жодного разу не з`являвся. На даний час дитині вже п`ять років, вона знає, що у неї є біологічний батько, але донька його ніколи не бачила, татом називає теперішнього чоловіка позивачки, [PERSON] . Відповідач жодної участі у житті та вихованні дитини ніколи не приймав та не приймає, не телефонує, не цікавиться її життям. Декілька разів лише телефонував до старшої доньки [PERSON] . Вона спілкується з бувшою свекрухою, яка їй повідомила, що відповідача мобілізували до лав ЗСУ, однак він не служить, ховається. Представник Органу опіки та піклування Тараканівської сільської ради Романова В.В. позовну заяву підтримала та вказала, що відповідач взагалі не цікавиться дитиною, не бере участі у її вихованні та утриманні, не відвідує дитину за місцем її проживання, він злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дівчинки. Усі обов`язки по вихованню малолітньої [PERSON] виконує позивачка та її теперішній чоловік, який взяв повністю опіку над дівчинкою, та ще двома дітьми, створює всі необхідні умови для їх проживання. У дітей є все необхідне, відведені спальні місця, місце для навчання та проведення дозвілля. Також комісією було встановлено, що відповідач за місцем реєстрації не проживає, під час спілкування з жителями Шибалинського старостинського округу було встановлено, що відповідач всіляко ухилявся від отримання повістки, переховувався і його місце перебування на даний час не відоме. Питання доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав було винесено на засідання комісії, на яке відповідач також не з`явився. Тому, вважають, що оскільки [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до доньки [PERSON] , його доцільно позбавити батьківських прав, це відповідатиме інтересам дитини. Будучи допитаним в якості свідка [PERSON] надала суду пояснення наступного змісту: вона є подругою позивачки, дружать більше п`яти років. Вона часто буває у домі позивачки та її сім`ї і ніколи не бачила, щоб перший чоловік позивачки приїжджав та допомагав їй. [PERSON] не перешкоджала спілкуванню відповідача з дітьми. Також вказала, що відповідач ніколи не надавав позивачці та дітям будь яку матеріальну допомогу. Дівчинка свого біологічного батька ніколи не бачила, татом називає теперішнього чоловіка позивачки, [PERSON] . ІІІ. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Кременецького районного суду від 08.07.2019 розірвано (а.с.15-16). У шлюбі у них народилася донька, [PERSON] , [INFO] (а.с.11). Також, сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.12). 15.12.2020 [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] . Після укладення шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.17). Діти, [PERSON] та [PERSON] , зареєстровані та проживають з позивачкою за адресою [ADDRESS] (а.с.14). Згідно інформації, наданої лікарем-педіатром Юсин Л.М. №4 від 15.02.2024, [PERSON] , [INFO] має діючу декларацію із лікарем-педіатром Юсин Л.М . Під час проходження медичних оглядів, проведенні щеплень у кабінеті дитину супроводжувала матір - [PERSON] . Батько дівчинки до лікаря не звертався (а.с.20). Згідно Акту обстеження матеріально - побутових умов проживання сім`ї встановлено, що малолітня [PERSON] проживає з мамою, двома сестричками, вітчимом та бабусею у [ADDRESS] . Умови проживання задовільні, для виховання та розвитку дітей створені всі необхідні умови, дітям відведено спальні місця, місце для навчання та проведення дозвілля. Під час спілкування з членами сім`ї, комісією встановлено. що батьком [PERSON] є [PERSON] , у свідоцтві про народження дитини батьком записаний [PERSON] який з вересня 2019 року взагалі не приймає участі у вихованні та утриманні малолітньої [PERSON] , ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно доньки (а.с.19). Також, матеріалами справи встановлено, що [PERSON] , який є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] до Органу опіки та піклування Тараканівської сільської ради із заявою про визначення способу участі у вихованні дітей та спілкуванні з ними, оскільки проживає окремо від них, чи з будь-якими іншими заявами щодо участі у вихованні та спілкуванні з дітьми чи щодо перешкоджання йому у спілкуванні з дітьми з боку матері або інших родичів, не звертався. (а.с.18). Згідно характеристики, наданої Тараканівською сільською радою від 27.05.2024, [PERSON] проживає у будинку чоловіка, [PERSON] з малолітніми дітьми: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . [PERSON] піклується про дітей, створює належні умови для їх виховання та проживання. Порушень дисципліни не допускала, до адміністративної відповідальності не притягувалася (а.с.43). Відповідно до інформації, наданої Бережанською міською радою Шибалинського старостинського округу від 23.05.2024 встановлено, що [PERSON] , місце проживання якого зареєстроване за адресою [ADDRESS] , вже тривалий період часу за даною адресою не проживає. Фактичне місце його проживання не відоме. Разом з тим, з гідно довідки - характеристики, наданої Бережанською міською радою Шибалинського старостинського округу вбачається, що [PERSON] на початку війни був мобілізований до лав ЗСУ. Фактичне місце проживання його наразі не відоме. За період його проживання у селі письмові скарги, зауваження на поведінку [PERSON] не надходили, але неодноразово його можна було побачити у нетверезому стані (а.с.45). Відповідно до письмового висновку органу опіки та піклування Тараканівської сільської ради від 29.05.2024 визнано неналежним виконання батьківських обов`язків відповідачем та вважають за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] (а.с.37-42). IV. Норми права, які застосував суд. За змістом ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Вирішуючи даний позов, суд, згідно ст. 3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 р., ратифікованої Постановою ВРУ від 27.02.1991, приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дітей. Статтею 3 Конвенції про права дитини встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці Конвенції зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків…, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці Конвенції забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї… (ст.9 Конвенції про права дитини). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як роз`яснено у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і у сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. У принципі № 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». Крім цього, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»). Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України та п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з ч. 1, 2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. V. Мотивована оцінка і висновки суду. 5.1 Стороною позивача було надано до суду достатньо доказів того, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно своєї малолітньої доньки [PERSON] , ніколи не приймав та не приймає участі у її вихованні, на забирав дружину з донькою з пологового будинку, не цікавиться її життям та здоров`ям, і подання позову, насамперед, є способом захисту прав та інтересів дитини. Під час розгляду справи, у тому числі і з показань свідка, встановлено, що [PERSON] ніколи не був у житті дитини, дівчинка взагалі не знає свого батька та жодного разу його не бачила, татом називає теперішнього чоловіка позивачки. Суд першочергову увагу приділяє якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Враховуючи, що малолітня [PERSON] не знає свого батька, який зовсім не виконує батьківські обов`язки та не бажає спілкуватися з донькою, тому є підстави для позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо доньки [PERSON] , відповідно п.2 ч.1 ст.164 СК України. 5.2 Також, суд роз`яснює [PERSON] , що у відповідності до ч. 1 ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, після зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. 5.3 Щодо вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів, при вирішенні спору суд враховує що незалежно від того, проживають батьки дітей разом чи окремо, незалежно від характеру їх взаємовідносин, але той з батьків, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний допомагати утримувати її і забезпечувати належні умови проживання та виховання, створювати обстановку для гармонійного розвитку. І той факт, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняє її від обов`язку щодо утримання дитини. Вирішуючи питання про стягнення аліментів, суд керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. З урахуванням встановленого, виходячи з принципу справедливості та розумності, та з урахуванням потреб неповнолітньої дитини, можливостей відповідача, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача та стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі частина усіх видів його заробітку. Стягнення аліментів у такому розмірі що не суперечитиме чинному законодавству, інтересам позивачки, неповнолітньої дитини та відповідача. 5.4. Частина 1 ст.133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачка у справі звільнена від сплати судового збору, що є підставою для стягнення із відповідача в порядку ст.141, 142 ЦПК України 2422,40 грн. грн. судового збору в дохід держави.

Outcome: approved