Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-30 00:00:00

В квітні 2022 року представник відповідача [PERSON] , адвокат Стратілатов К.Г., звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з заявою про відновлення втраченого провадження у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором. Відповідно до ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25.04.2023 року втрачене провадження по вказаній справі відновлено. Матеріалами відновленого втраченого провадження встановлено, що заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.04.2013 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , ПАТ «Акцент-Банк» задоволено частково; стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №CSRKNN00000162 від 14.08.2008 року у сумі 141 058 грн. 73 коп.; стягнуто з ПАТ «Акцент-Банк» на користь ПАТ КБ «Приват Банк» 10 000,00 грн.; стягнуто солідарно з ПАТ «Акцент-Банк», [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» сплачений судовий збір у розмірі 1510 грн. 59 коп.; в іншій частині позову відмовлено. 20.06.2023 року на адресу суду надійшла заява представника відповідача [PERSON] , адвоката Стратілова К.Г., про перегляд заочного рішення. Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 05.07.2023 року заяву про перегляд заочного рішення по справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] , ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено; скасовано заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.04.2013 року; призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 18.09.2023 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк»\~до [PERSON] ,\~ПАТ «Акцент-Банк»,\~ про\~стягнення заборгованості\~за кредитним\~договором залишено без розгляду; стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 536 грн. 80 коп., витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 3000 грн. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 05.12.2023 року ухвалу Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 18.09.2023 року про залишення позову без розгляду у справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до АТ «Акцент-Банк», [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. В обґрунтування позову представником ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначено, що відповідно до Кредитного договору № CSRKNN00000162 від 14.08.2008 року [PERSON] отримала кредит у сумі 25 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 14.08.2013 року. Відповідач [PERSON] порушила умови Кредитного договору стосовно своєчасного повернення сум отриманого кредиту та своєчасної сплати нарахованих за користуванням кредитними коштами відсотків у встановлені кредитним договором терміни, в зв`язку з чим станом на 01.03.2013 року виникла заборгованість за сумою кредиту у розмірі 151 058 грн. 73 коп. Вимоги до відповідача [PERSON] , що випливають із вказаного договору, були забезпечені шляхом укладання з ПАТ «А-Банк» (нині «Акцент-Банк») договору поруки № 167 від 20.10.2010 року. Крім того, зобов`язання за кредитним договором № CSRKNN00000162 від 14.08.2008 року забезпечено порукою в розмірі 10\~000,00 грн. за Договором поруки №167 від 20.10.2010 року, укладеним з поручителем ПАТ «А-Банк» в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №CSRKNN00000162 від 14.08.2008 року. З урахуванням наведеного, представник позивача просив суд, стягнути з відповідача [PERSON] суму заборгованості у розмірі 141 058 грн. 73 коп. за кредитним договором №CSRKNN00000162 від 14.08.2008 року, витрати на правову допомогу у розмірі 3 200,00 грн., стягнути солідарно з відповідачів на користь АТ КБ «ПриватБанк» суму в розмірі 10 000,00 грн., та сплачений судовий збір. Представник позивача у судове засідання не з`явився. Через систему «Електронний суд» подав клопотання, в котрому просив провести розгляд справи без його участі. Також зазначив, що станом на час подачі даного клопотання у банку немає можливості надати оригінал Договору поруки №167 від 20.10.2010 року і повідомляє, що на виконання ухвали Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 14.02.2024 року суду було надано копію зазначеного договору. Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися. Від представника відповідача, адвоката Стратілотова К.Г. надійшов відзив, в котрому останній просив застосувати позовну давність до вимог позивача у цій справі; закрити провадження у справі за вимогами позивача про стягнення кредиту в сумі 24\~756,51 грн. та процентів в сумі 6\~908,69 грн.; стягнути з [PERSON] на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по сплаті комісії в сумі 837,30 грн.; відмовити в задоволенні решти вимог позивача в повному обсязі; судові витрати покласти на позивача з огляду на наступне. Представником відповідача, адвокатом Стратілатовим К.Г. у відзиві зазначено, що відповідач [PERSON] заперечує позовні вимоги в повному обсязі, а також заперечує будь-які обставини, на котрих ґрунтуються позовні вимоги, крім тих обставин, які визнані відповідачем [PERSON] у відзиві. Як вбачається з позовної заяви та розрахунку, позивач вимагає стягнення з відповідача [PERSON] 14\~759,51 грн. заборгованості за кредитом та 22\~896,79 грн. заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом за період з 20.09.2008 року по 01.03.2013 року. Разом з тим, судовим наказом Придніпровського районного суду м.Черкаси від 14.10.2009 року у справі №2н-943/09 за цим же кредитним договором з [PERSON] на користь позивача було стягнуто заборгованість за кредитом, процентами за користування кредитом та судовим штрафом на загальну суму 34\~251,68 грн. Згідно розрахунку заборгованості станом на 14.10.2009 року заборгованість по кредиту складала 24\~756,51 грн. (23\~027,66 + 1\~725,85), тобто в такому ж самому розмірі, як на момент подання позову у даній справі. Заборгованість по сплаті процентів складала 6\~908,69 грн. Вказане свідчить, що судовим наказом від 14.10.2009 року з відповідача [PERSON] на користь позивача було стягнуто 24\~756,51 грн. та 6\~908,69 грн. заборгованості по процентам за період з 20.09.2008 року по 28.09.2009 року. Тобто щодо заборгованості по кредиту в повній сумі та частини заборгованості по сплаті процентів у сумі 6\~908,69 грн. існує (і на момент подання позову існувало) таке, що набрало законної сили рішення суду (судовий наказ), ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Таким чином, на думку представника відповідача, вимоги позивача не відповідають положенням ст. 161, 255 ЦПК України, оскільки провадження у справі в частині вимог позивача до [PERSON] щодо стягнення кредиту в сумі 24\~756,51 грн. та процентів у сумі 6\~908,69 грн. підлягає закриттю. Також представник відповідача зазначає, що відповідно до вимог ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У випадку закінчення строку кредитування або пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту кредитор втрачає право на нарахування процентів передбачених кредитним договором, а його права підлягають захисту відповідно до положень ч.2 ст.625 ЦК України, а саме, кредитор отримує право нараховувати 3% річних від простроченої суми кредиту та інфляційні втрати. Як вбачається з позовної заяви та розрахунку, позивачем заявлено вимогу про стягнення процентів за користування кредитом в сумі 22\~896,79 грн. за період з 20.09.2008 року по 01.03.2013 року. Частина з цих процентів у сумі 6\~908,69 грн. за період з 20.09.2008 року по 28.09.2009 року була стягнута судовим наказом від 14.10.2009 року. Цим же наказом з позивача було стягнуто в повному обсязі заборгованість по кредиту. Тобто після ухвалення судового наказу кредитор (позивач) не мав права нараховувати проценти за користування кредитом, а боржник [PERSON] не мала обов`язку сплачувати такі проценти. У зв`язку з чим, для нарахування процентів за період з 29.09.2009 року по 01.03.2013 року в сумі 15\~988,10 грн. (22\~896,79 6\~908,69) були відсутні правові підстави. Отже, вимоги позивача не відповідають положенням ст.1050 ЦК України оскільки позивач не має права на стягнення процентів у сумі 15\~988,10 грн., що нараховані за межами періоду користування кредитом. Так, якщо позивач посилається на свої внутрішні документи (Умови, Тарифи тощо), матеріали справи повинні містити підтвердження, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплату неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначених в цих документах, що додані до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. Велика Палата Верховного Суду вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. За таких обставин, та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Якщо Тарифи, якими встановлено розмір процентів за користування кредитом, пені за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штрафу за порушення строків платежів, не містять підпису відповідача, суд повинен встановити наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Тарифи розуміла відповідач, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, а також те, що Тарифи містили саме такі розміри процентів, пені та штрафу в момент підписання анкети-заяви відповідача, або в подальшому такі Тарифи, зокрема щодо розміру процентів, пені та штрафу, не змінювались. Як вбачається із анкети-заяви позичальника, яка за своєю правовою природою є договором споживчого кредиту, позивач та відповідач [PERSON] погодили наступні умови кредитування: сума кредиту 25\~000 грн., процентна ставка за користування кредитом 3% в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, розмір винагороди (комісії) 0,2 % в місяць на плановий залишок кредиту, штраф за порушення строків платежів 250 грн. + 5% від суми позову. Розміру пені сторони в договорі не погоджували. Будь-які інші документи, які б надавали позивачу право стягувати пеню, в матеріалах справи відсутні. Зважаючи на це, позивач має право на стягнення комісії в сумі 1\~358,86 грн. та штрафу в сумі 250 грн. + 67,94 грн. (5% від розміру правомірної позовної вимоги, якою є вимога про стягнення комісії). Разом з тим позивач не має права на стягнення пені в сумі 94\~615,20 грн. та процентної складової штрафу в сумі 7\~113,43 грн. (7 181,37 67,94). З урахуванням наведеного, представник відповідача вважає, що вимоги банку не відповідають ст. 207, 1055 ЦК України, дійсним обставинам справи та наявним у ній доказам, оскільки у позивача відсутні правові підстави для стягнення пені та частини процентної складової штрафу в сумі 7\~113,43 грн. Від представника відповідача АТ «Акцент-Банк» надійшли заперечення, в котрих представник [PERSON] просив відмовити в задоволенні позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-банк», [PERSON] про стягнення суми в частині позовних вимог до ПАТ «Акцент-Банк» у зв`язку з наступним. Представник АТ «Акцент-Банк» зазначає, що до матеріалів позовної заяви позивачем було додано договір поруки №167 від 20.10.2010 року, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк» та додаток до нього. На підставі даного договору позивач зазначає про наявність зобов`язання ПАТ «Акцент-Банк» щодо поруки за кредитним договором, укладеним між ПАТ КБ «ПриватБанк» та співвідповідачем. Проте в АТ «Акцент-Банк» відсутні будь-які відомості щодо укладення даного договору, як і сам договір (його копія) взагалі. Натомість, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк» 01.11.2007 року було укладено договір аутсорсингу №1.07, котрий фактично діяв до лютого 2017 року. За цей період ведення всіх судових справ ПАТ «Акценти-Банк» здійснювали працівники ПАТ КБ «ПриватБанк». Скориставшись відсутністю контролю з боку ПАТ «Акцент-Банк», представники ПАТ КБ «ПриватБанк» почали подавати позови від імені ПАТ КБ «ПриватБанк» до боржників за кредитами із зазначенням ПАТ «Акцент-Банк» як поручителя, долучаючи копії неіснуючого договору поруки. Вказані обставини підтверджуються матеріалами справ №202/30205/13-ц, №0417/3778/2012 та багатьох інших, до матеріалів яким позивачем було долучено зазначений договір поруки з вказаним додатком, де відрізняються лише дані боржника за кредитом). Так, з огляду обставин справи, представник відповідача АТ «Акцент-Банк» зазначив, що АТ КБ «ПриватБанк», користуючись тим, що фактично представляв при розгляді даної справи як позивача, так і відповідача ПАТ «Акцент-Банк» обґрунтував позовні вимоги неіснуючим договором поруки, будучи впевненим, що відповідач ПАТ «Акцент-Банк» не дізнається про цей факт. На підставі зазначеного, представник відповідача АТ «Акцент-банк» стверджує, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк» не укладалось договору поруки №167 від 20.10.2010 року. Крім того, представник відповідача АТ «Акцент-Банк» зазначає, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом поза межами строку позовної давності, який у відповідності до ст. 257 ЦК України, встановлено у розмірі три роки. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору №CSRKNN00000162 від 14.08.2008 року на підставі анкети-заяви позичальника від 14.08.2008 року [PERSON] отримала кредит у сумі 25 000,00 грн., процентна ставка за користування кредитом 3% в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, розмір винагороди (комісії) 0,2 % в місяць на плановий залишок кредиту, штраф за порушення строків платежів 250 грн. + 5% від суми позову,з кінцевим терміном повернення 14.08.2013 року (т.1, а.с. 66-69). У заяві зазначено, що у разі прийняття банком позитивного рішення про надання їй кредиту Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Персональний кредит»), Тарифи Банку та Анкета-Заява позичальника будуть складати Кредитний договір між нею та Банком, який буде вважатися укладеним не інакше, як при умові погодження усіх істотних умов. [PERSON] ознайомлена та згодна з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Персональний кредит») та Тарифами банку. Згідно з наданим банком розрахунком, станом на 01.03.2013 року, заборгованість відповідача складає 151 058,73 грн., з котрої: 24 759,51 грн. заборгованість за кредитом; 22 896,79 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 358,86 грн. заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 94 615,20 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 7 181,37 грн. штраф (процентна складова) (т.1, а.с. 64-65). Окрім того, зобов`язання позичальника, що випливали зі згаданого кредитного договору, були забезпечені шляхом укладання з ПАТ «Акцент - Банк» договору поруки № 167 від 20 жовтня 2010 року. Крім того, судом встановлено, що судовим наказом, виданим суддею Придніпровського районного суду м.Черкаси 14.10.2009 року у справі №2н-943/09 стягнуто з [PERSON] на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором №csrknn00000162 від 14.08.2008 року в сумі 34\~251 грн. 68 коп.; стягнуто з [PERSON] на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати в сумі 201 грн. 26 коп., що складаються з судового збору в сумі 171 грн. 26 коп. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн. 00 коп. (а.с. 116). В той час як відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 01.03.2013 року заборгованість відповідача складає 151 058,73 грн., з котрої: 24 759,51 грн. заборгованість за кредитом; 22 896,79 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 358,86 грн. заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 94 615,20 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором; 250,00 грн. штраф (фіксована частина); 7 181,37 грн. штраф (процентна складова). За вимогами ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (статті 599 ЦК України). Згідно зі ст. 1050 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) громадянину у розмірі та на умовах, встановлених договором, а громадянин зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно зі ст. 611 ЦК України, в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 року по справі №310/11534/13-ц (14-154цс18) дійшла такого висновку. Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умов і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, натомість кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язань відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Статтею 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України. За змістом частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Звернувшись до Придніпровського районного суду м.Черкаси з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором №csrknn00000162 від 14.08.2008 року в сумі 34\~251 грн. 68 коп., ЗАТ КБ «ПриватБанк» скористалося своїм право достроково вимагати повернення кредиту та на власний розсуд змінило умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Так, судовим наказом, виданим суддею Придніпровського районного суду м.Черкаси 14.10.2009 року у справі №2н-943/09 стягнуто з [PERSON] на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором №csrknn00000162 від 14.08.2008 року в сумі 34\~251 грн. 68 коп.; стягнуто з [PERSON] на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати в сумі 201 грн. 26 коп., що складаються з судового збору в сумі 171 грн. 26 коп. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн. 00 коп. (а.с. 116). Тобто вказаним судовим наказом достроково стягнуто всю суму боргу з урахуванням відсотків та інших платежів. Таким чином,\~судом приймаються\~до уваги\~доводи представника\~відповідача [PERSON] ,\~адвоката Стратілатова\~К.Г.,\~стосовно того,\~що позивач\~не має\~права на\~стягнення з\~відповідача [PERSON] \~заборгованості за\~кредитом в\~сумі 24\~756,51\~грн.\~та заборгованості\~по процентам\~за користування\~кредитом в\~сумі 22\~896,79\~грн.,\~оскільки судом\~встановлено,\~що заборгованість\~по процентам\~за користування\~кредитом у\~розмірі 22\~896,79\~грн.,\~котру просить\~стягнути позивач\~з відповідача\~ [PERSON] ,\~ нарахована\~позивачем позичальникові\~за період\~з 20.09.2008 року по 01.03.2013 року, тобто як до, так і після дострокового стягнення заборгованості судовим наказом, виданим суддею Придніпровського районного суду м.Черкаси 14.10.2009 року у справі №2н-943/09. За таких обставин, суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 6\~908,69 грн., що нарахована за період з 20.09.2008 року по 28.09.2009 року включно, та заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 15\~988,10 грн. (22\~896,79 грн. 6\~908,69 грн.) за період з 20.10.2009 року по 01.03.2013 року, оскільки в даному випадку позивач має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язань відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Щодо стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості по комісії за користування кредитом, пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, штрафу (фіксованої частини) та штрафу (процентної складової) суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. У відповідності до частин першої, другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо позивач посилається на свої внутрішні документи (умови, Тарифи тощо), матеріали справи повинні містити підтвердження, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. Велика Палата Верховного Суду вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої\~статті 634 ЦК України\~за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. При цьому, згідно з частиною 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Якщо тарифи, якими встановлено розмір процентів за користування кредитом, пені за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штрафу за порушення строків платежів, не містять підпису відповідача, суд повинен встановити наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Тарифи розумів відповідач, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, а також те, що Тарифи містили саме такі розміри процентів, пені та штрафу в момент підписання анкети-заяви відповідача, або в подальшому такі Тарифи, зокрема щодо розміру процентів, пені та штрафу, не змінювались. Така правова позиція викладена в постанові Великої палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі №342/180/17. Як вбачається із анкети-заяви позичальника, яка за своєю правовою природою є договором споживчого кредиту, позивач та відповідач [PERSON] погодили наступні умови кредитування: сума кредиту 25\~000 грн., процентна ставка за користування кредитом 3% в місяць на суму залишку заборгованості по кредиту, розмір винагороди (комісії) 0,2 % в місяць на плановий залишок кредиту, штраф за порушення строків платежів 250 грн. + 5% від суми позову. Розміру пені сторони в договорі не погоджували. Умов і Правил надання банківських послуг, а також те, що Тарифи, які б надавали АТ КБ «ПриватБанк» право стягувати пеню, в матеріалах справи відсутні. З урахуванням наведеного, суд вважає слушними посилання представника відповідача на те, що АТ КБ «ПриватБанк» має право на стягнення з відповідача [PERSON] комісії в сумі 1\~358,86 грн., що визначена в анкеті-заяві позичальника, та штрафу в сумі 250 грн. + 67,94 грн. (5% від розміру правомірної позовної вимоги, якою є вимога про стягнення комісії). Суд зазначає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Водночас суд не вбачає правових підстав для задоволення позову в частині стягнення пені в сумі 94\~615,20 грн. та штрафу (процентної складової) в сумі 7\~113,43 грн. (7 181,37 67,94), оскільки позивачем не надано жодного належного доказу на підтвердження нарахування даних складових кредитної заборгованості. Стосовно вимоги позивача про солідарне стягнення з [PERSON] та АТ «Акцент-Банк» на користь АТ КБ «ПриватБанк» поруки в розмірі 10\~000,00 грн. суд зазначає наступне. В позовній заяві позивач посилається на те, що зобов`язання позичальника, котрі випливали з кредитного договору №CSRKNN00000162 від 14.08.2008 року, були забезпечені шляхом укладання з ПАТ «Акцент - Банк» договору поруки № 167 від 20 жовтня 2010 року. Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 14.02.2024 року витребувано в АТ КБ «ПриватБанк» оригінал Договору поруки №167 від 20.10.2010 року, укладеного між ПАТ «Акцент-Банк» та ПАТ КБ «ПриватБанк», та додатки до нього. На виконання зазначеної ухвали суду представником позивача, адвокатом Провоторовим Ю.В., повідомлено за те, що станом на 15.08.2024 року у банку відсутня можливість надати оригінал Договору поруки №167 від 20.10.2010 року, укладеного між ПАТ «Акцент-Банк» та ПАТ КБ «ПриватБанк». Водночас, представником АТ КБ «ПриватБанк» надано суду копію зазначеного договору. Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 79 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. З урахуванням наведеного, відповідно до свого внутрішнього переконання, суд приймає до уваги посилання представника АТ «Акцент-Банк» на неіснуючий договір поруки, оскільки відповідачем АТ «Акцент-Банк», хоча і не надано доказів визнання такого договору (поруки) недійсним та відповідної вимоги, в порядку ст.193 ЦПК України, останній також не заявляв, проте представник АТ «Акцент-Банк» у передбачений законом спосіб скористався своїм правом на витребування відповідного договору, а представником позивача на виконання ухвали Індустріального районного суду м.Дніпроептровська від 14.02.2024 року надано лише копію Договору поруки №167 від 20.10.2010 року, укладеного між ПАТ «Акцент-Банк» та ПАТ КБ «ПриватБанк», котра не може бути прийнята до уваги в якості належного доказу при ухваленні судового рішення. Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову і в частині вимоги щодо стягнення з [PERSON] та АТ «Акцент-Банк» на користь АТ КБ «ПриватБанк» поруки в розмірі 10\~000,00 грн. Заперечуючи проти позову, представник відповідача просив суд застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності. Так, представник відповідача зазначає, що позовна заява подана до суду 02.03.2013 року. З огляду на це, вимоги по поверненню кредиту, сплаті процентів та комісій за користування кредитом, які виникли до 02.03.2010 року, перебувають поза межами строку позовної давності, вимоги по сплаті пені та штрафу, які виникли до 02.03.2012 року також перебувають поза межами строку позовної давності. Щодо заборгованості по поверненню кредиту представник відповідача зазначає, що згідно розрахунку станом на 02.03.2010 року простроченою була частина кредиту в сумі 2\~797,07 грн. Разом з тим, позивач в 2009 році звернувся до суду з вимогою про дострокове стягнення всієї суми кредиту в розмірі 24\~756,51 грн., котру було стягнуто судовим наказом від 14.10.2009 року. Отже строк повернення всієї суми кредиту настав до 02.03.2010 року, у зв`язку із чим вся сума кредиту в розмірі 24\~756,51 грн. перебуває поза межами строку позовної давності. Щодо заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом представник відповідача зазначає, що згідно розрахунку станом на 02.03.2010 року простроченими були проценти за користування кредитом в сумі 10\~321,48 грн. Разом з тим, як вказано вище, позивач в 2009 році звернувся до суду з вимогою про дострокове стягнення всієї суми кредиту, у зв`язку з чим, позивач втратив права нараховувати проценти за користування кредитом. Цим же судовим наказом з відповідача [PERSON] на користь позивача було стягнуто 6\~909,69 грн. заборгованості по процентам за період з 20.09.2008 року по 28.09.2009 року. Отже строк повернення всієї суми правомірно нарахованих процентів 6\~908,69 грн. настав до 02.03.2010 року, у зв`язку з чим вся сума процентів за користування кредитом перебуває поза межами строку позовної давності. Щодо заборгованості по сплаті комісії за користування кредитом адвокат Стратілатов К.Г. зазначає, що згідно розрахунку станом на 02.03.2010 року простроченою була комісія за користування кредитом в сумі 621,56 грн. Отже, строк повернення цієї суми комісії в розмірі 621,56 грн. настав до 02.03.2010 року, у зв`язку з чим ця сума комісії за користування кредитом перебуває поза межами строку позовної давності. Інша частина комісії в сумі 837,30 грн. (1\~358,86 621,56) нарахована після 02.03.2010 року, у зв`язку з чим позивач мав право на її стягнення. Щодо пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором представником відповідача зазначено, що згідно розрахунку станом на 02.03.2012 року позивачем було нараховано пеню в сумі 91\~388,83 грн. Отже, строк сплати цієї суми пені настав до 02.03.2012 року, у зв`язку з чим ця сума пені, на його думку, перебуває поза межами строку позовної давності. Інша частина пені в сумі 3\~226,37 грн. (94\~615,60 91\~388,83) нарахована після 02.03.2012 року, у зв`язку з чим позивач міг мати право на її стягнення, якби така пеня була передбачена умовами договору споживчого кредитування. Щодо штрафів за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором (фіксована частина та процентна складова) представник відповідача зауважує, що як вбачається з умов договору споживчого кредитування, вказаний штраф не залежить від періоду прострочення та пов`язаний з самим фактом виникнення прострочення виконання грошових зобов`язань за договором. Згідно розрахунку, прострочення повернення кредиту виникло 26.12.2008 року і після цього не припинялось, прострочення сплати процентів за користування кредитом виникло 20.09.2008 року і після цього не припинялось. Отже, строк сплати штрафів фіксованої частини - 250,00 грн. та процентної складової 7\~181,37 грн. настав до 02.03.2012 року, у зв`язку з чим вся сума штрафів перебуває поза межами строку позовної давності. Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у 3 роки. Крім того, у відповідності до ст. 258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність тривалістю в 1 рік. Згідно з частиною 1 статті 260 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частинами 3 та 4 статті 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Судом встановлено, що позовна заява подана до суду 02.03.2013 року і дійсно вимоги про стягнення заборгованості по кредиту, заборгованості по процентам та комісіям за користування кредитом, що виникли до 02.03.2010 року, заявлені поза межами строку позовної давності, як і вимоги по сплаті пені та штрафу, що виникли до 02.03.2012 року. Проте суд не приймає до уваги заяву представника відповідача, адвоката Стратілатова К.Г., щодо застосування строку позовної давності до позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк», оскільки є самостійні підстави для відмови позивачу у позові в частині стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 24\~756,51 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 22\~896,79 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором у розмірі 94\~615,20 грн., штрафу (процентної ставки) у розмірі 7\~181,37 грн., у зв`язку з його необґрунтованістю і безпідставністю. Водночас, судом приймається до уваги заява представника відповідача щодо застосування строку позовної давності до такої позовної вимоги АТ КБ «ПриватБанк» як заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 621,56 грн., що нарахована позивачем до 02.03.2010 року. Інша ж частина заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 837,30 грн. (1\~358,86 грн. 621,56 грн.) нарахована після 02.03.2010 року, у зв`язку з чим позивач має право на її стягнення. Враховуючи вищевикладене, перевіривши розрахунок заборгованості за кредитним договором і дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову та стягнення з відповідача [PERSON] на користь\~АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 837,30 грн. та штрафу (фіксованої частини) у розмірі 250,00 грн. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Оскільки позов задоволено частково, сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 10 грн. 88 коп. (0,72%).

Outcome: partial