Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-24 00:00:00

06.03.2024 ТОВ «Діджи Фінанс» звернулося до Кельменецького районного суду Чернівецької області з позовом до [PERSON] про поновлення строку позовної давності для подання позову та стягнення заборгованості за кредитним договором № 200231798 від 04.03.2015 в сумі 74509,49 грн. В обґрунтування позову вказує, що 04.03.2015 між ПАТ «Банк Михайлівський» та відповідачем укладено кредитний договір № 200231798, за умовами якого відповідач отримала на умовах повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 34750,00 грн. на період з 04.03.2015 по 20.05.2017. 20.07.2020 між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір №7_БМ, за умовами якого ТОВ «Діджи Фінанс» набуло права кредитора за договорами, укладеними позичальниками з банком. Банк, правонаступником якого є ТОВ «Діджи Фінанс», свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином, в той час як відповідач порушив умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків в повному обсязі та в строк, визначений договором. Заборгованість відповідача становить 74509,49 грн., з яких: заборгованість за кредитом 48815,70 грн., заборгованість з урахуванням 3% річних 4396,86 грн., сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань 21296,93 грн. Посилаючись на вказані обставини позивач просив стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «Діджи Фінанс» заборгованість за кредитним договором від № 200231798 від 04.03.2015 в розмірі 74509,49 грн. та понесені судові витрати . Ухвалою Кельменецького районного суду Чернівецької області від 13.03.2024 вищевказану справу передано на розгляд до Комінтернівського районного суду м. Харкова. Ухвалою від 18.04.2024 вищевказану справу прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження Комінтернівським районним судом м. Харкова. 03.05.2024 відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позову та зазначила, що не погоджується з вимогами заявленими у позові, вважала, що позовна заява позивача грунтується на припущеннях, а також що позивачем не надано жодного документу, що підтверджує суму отриманого кредиту, суму погашеного кредиту та суму заборгованості. 04.06.2024 представником відповідача адвокатом Степаненко А.Т. до суду надано письмові пояснення щодо позовної заяви, в яких він просить відмовити у задоволенні позову та зазначає, що позивачем не доведено факт перерахування банком та отримання відповідачем коштів за цим договором, відступлення прав вимоги ПАТ «Банк Михайлівський» позивачу, наявність будь-якої заборгованості у нього перед позивачем. Зазначив, що позивачем не надано первинних фінансово-господарських документів, які підтверджують отримання відповідачем грошей. Також вказує, що позивачем порушено строк звернення до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 30.07.2024 клопотання представника відповідача задоволено, витребувано у ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» оригінали наступних документів: кредитного договору № 200231798 від 04.03.2015, заяви (оферти) № 200231798, анкети № 1287871 та первинних документів, що підтверджують заборгованість та її розмір за кредитним договором № 200231798 від 04.03.2015 року. 02.09.2024 на виконання ухвали суду від 30.07.2024 до суду від представника позивача надійшли оригінали: кредитного договору № 200231798 від 04.03.2015, а саме: заяви (оферти) № 200231798, анкети № 1287871. В іншій частині ухвалу не виконано. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав. Представник відповідача та відповідач в судове засідання не з`явилися, представником відповідача було надано заяву про розгляд справи без його участі та участі відповідача, просив відмовити у задоволенні позову з підстав зазначених у відзиві та поясненнях. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 04.03.2015 між ПАТ «Банк Михайлівський» та [PERSON] був укладений кредитний договір №200231798, який складається з заяви (оферти) від 04.03.2015 №200231798, анкети від 04.03.2015 №1287871, довідки про умови кредитування від 04.03.2015 та тарифів, погоджених відповідачем 04.03.2015, за умовами якого відповідач повинна була отримати кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на 12 місяців з фіксованою процентною ставкою. 04.03.2015 відповідач отримала в банку платіжну карту № [NUMBER] , що підтверджується копією розписки. 20.07.2020 між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір №7_БМ, за умовами якого останнє набуло права кредитора за договорами, укладеними позичальниками з банком, в тому числі й за договором, укладеним з відповідачем за №200231798 від 04.03.2015 року, що підтверджується витягом з реєстру боржників до Договору №7_БМ від 10.07.2020, наданим позивачем. За статтями\~512,514\~ЦК України\~кредитор у\~зобов`язанні\~може бути\~замінений іншою\~особою внаслідок\~передання ним\~своїх прав\~іншій особі\~за правочином\~(відступлення\~права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За змістом статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Позовні вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» обґрунтовані тим, що розмір заборгованості відповідача за кредитним договором від 04.03.2015 №200231798 становить суму, що зазначена у витягу з реєстру боржників ПАТ «Банк Михайлівський» до Договору №7_БМ від 10.07.2020 про відступлення прав вимоги та в якості доказів виниклої заборгованості суду надані виписки по особовому рахунку. Проте, згідно розписки про отримання платіжної картки та/або ПІН-коду, відповідно до якої [PERSON] було видано платіжну картку № [NUMBER] , до якої було відкрито рахунок № [NUMBER] , неможливо встановити яка сума була на наданій картці (який кредитний ліміт на ній було встановлено). Відповідач з первісним кредитором (ПАТ «Банк Михайлівський») уклала договір на отримання кредиту 04.03.2015 року, відповідно до якого відповідачу було видано платіжну картку з номером [NUMBER] , та було відкрито рахунок № [NUMBER] , однак на підтвердження наявності заборгованості за вказаним кредитом позивачем подано виписку по особовим рахункам, зокрема за рахунками № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , за період з 23.05.2016 по 27.07.2020 року. Разом з тим, жодного доказу на підтвердження того, що позичальнику відповідно до умов договору №200231798 від 04.03.2015 року замість рахунку № [NUMBER] відкрито рахунки № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] , № [NUMBER] не надано. Крім того, до позовної заяви додана копія Витягу з Реєстру боржників ПАТ "Банк Михайлівський" до Договору № 7_БМ про відступлення права вимоги від 10.07.2020р. тоді як сам Договір про відступлення права вимоги, що наданий позивачем в якості доказу був укладений 20 липня 2020 року. Оцінюючи обставини, встановлені під час розгляду справи у сукупності з наданими доказами, судом встановлено, що між [PERSON] та ПАТ «Банк Михайлівський» 04.03.2015 був укладений кредитний договір №200231798 про надання кредитних коштів у вигляді встановленого ліміту. Зазначений висновок суду підтверджується також тим, що відповідач отримав в банку 04.03.2015 платіжну карту № [NUMBER] , що підтверджується копією складеної ним розписки і зазначену обставину він не оспорював. Проте представник відповідача заперечував наявність заборгованості та оспорював її розмір. Верховним Судом у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17.12.2020 року, по справі № 278/2177/15-ц визначено, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Згідно з ч. 3 зазначеної статті Закону інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо. Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на кінець останнього дня кожного місяця. Разом з тим, як зазначено у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Крім того, відповідно до п. 44.1 Податкового кодексу України, облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, ведуть на підставі первинних документів, регістрів бухобліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків та зборів, ведення яких передбачено законодавством. Банківські первинні документи залежно від виду операції та типу контрагентів поділяють на касові та меморіальні. Перші (прибуткові та видаткові) підтверджують здійснення операцій із готівкою, а другі використовують для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів із рахунків та внутрішньобанківських операцій (п.п. 4.5, 4.6). До них належать такі розрахункові документи: меморіальні ордери; платіжні доручення; платіжні вимоги-доручення; платіжні вимоги; розрахункові чеки; інші документи (інші платіжні інструменти, що визначаються нормативно-правовими актами НБУ). Первинні документи банку складаються на бланках форм, затверджених відповідно до законодавства України (на паперових носіях або в електронній формі). До їх обов`язкових реквізитів віднесено: назву документа (форми); дату й місце складання; назву підприємства (банку), що склало документ; зміст й обсяг операції (короткий зміст операції та підстава для її здійснення), одиницю її виміру; посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; особистий підпис (електронний цифровий підпис) й інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції. Окрім них, до обов`язкових реквізитів первинних документів, що використовуються для розрахунків (окрім перелічених вище), також належать: назва одержувача коштів; номери рахунків; назва банку (одержувача та платника коштів); сума операції (цифрами й словами) суму операції може бути відображено лише цифрами, якщо цей документ формують за допомогою програмного забезпечення в автоматизованому режимі або якщо це передбачено нормативно-правовими актами НБУ. Інформацію, наведену в первинних документах, систематизують у регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Регістри бухобліку повинні містити назву, період реєстрації операції, прізвища й підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у їх складанні. До регістрів бухобліку належать й особові рахунки та виписки з них, які банки також повинні складати на паперових носіях чи в електронній формі. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) меморіальні ордери; платіжні доручення; платіжні вимоги-доручення; платіжні вимоги; розрахункові чеки; можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Проте, таких документів у підтвердження наявної кредитної заборгованості суду не надано. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Всупереч процесуального обов`язку позивач не надав до суду належних і допустимих доказів на підтвердження того, що первісний кредитор фактично надав відповідачу кредитні кошти. Односторонній розрахунок заборгованості сам по собі не є достатнім доказом надання кредитних коштів, тому він не є достатнім для підтвердження виконання позивачем умов договору кредиту з боку кредитора, а також пов`язаних з цим обов`язків позичальника. Суд зазначає, що позивач не довів належними та допустимим доказами наявність кредитної заборгованості, її розмір та період, за який слід розраховувати розмір заборгованості. Суд вважає, що реєстр боржників до Договору №7_БМ від 10.07.2020 про відступлення прав вимоги без банківської виписки з особового рахунку позичальника (первинного фінансово-господарського документу, який би підтверджував отримання відповідачем грошей) жодним чином не підтверджує, яку суму коштів отримав відповідач в межах встановленого кредитного ліміту, яка частина тіла кредиту та відсотків за його користування була сплачена ним, а яка частина сплачена не була стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування. З огляду на зазначене слушними є доводи представника відповідача, що саме первинні фінансово-господарські документи є належними та допустимими доказами, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції та є підтвердженням виконаних за день операцій, проте вони суду надані не були. За таких обставин суд позбавлений можливості перевірити наявність підстав для стягнення заборгованості з [PERSON] за кредитним договором від 04.03.2015 №200231798. У суду відсутній обов`язок вважати доведеною та встановленою ту обставину, про яку сторона стверджує, оскільки відповідно до приписів ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем не надано до суду будь-яких первинних документів, передбаченими наведеними законодавчими та нормативними актами, на підставі яких суд мав би можливість встановити факти надання позивачем та отримання відповідачем кредитних коштів, їх розміру, а також будь-яких документів, на підставі яких суд міг би перевірити правильність розрахунку заборгованості відповідача. Враховуючи вище наведені положення чинного процесуального та матеріального законодавства, а також досліджені у справі докази, суд, оцінивши їх з точки зору достатності для встановлення фактичних обставин, якими обґрунтовуються заявлені позовні вимоги, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову за недоведеністю заявлених вимог. Оскільки суд визнав позовні вимоги недоведеними, то строки позовної давності до них не застосовуються. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати позивачу за рахунок відповідача не відшкодовуються, оскільки судом відмовлено у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed