Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-26 00:00:00

У липні 2024 року позивач [PERSON] звернувся до Носівського районного суду Чернігівської області з цією позовною заявою. Позовні вимоги позивач мотивував тим, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] відновився до типу колгоспного двору. Згідно зі ст. 120 ЦК УРСР в ред. 1963 р. зазначений будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами як майно колгоспного двору належав його учаснику [PERSON] . Після ліквідації колгоспних дворів власник будинку не отримала свідоцтва та не зареєструвала права власності на житловий будинок у встановленому законом порядку. [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з вищевказаного житлового будинку. Позивач є спадкоємцем [PERSON] за заповітом. Спадщину після смерті матері позивач прийняла. Спадкова справа відкрита у Носівській державній нотаріальній конторі Чернігівської області за № 223/2023. У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] , позивачеві було відмовлено, оскільки в матеріалах спадкової справи відсутні правовстановлюючі документи на будинок.\~ Саме тому позивач просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] , у порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] . Ухвалою судді від 05 липня 2024 року відкрито провадження в цивільній справі, постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. У підготовче судове засідання позивач не з`явилася, але подала до суду заяву, у якій указала, що вона підтримує позовні вимоги в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу за її відсутності (а. с. 29). Представник відповідача Макіївської об`єднаної територіальної громади в особі Макіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області в підготовче судове засідання не з`явився, але до початку підготовчого судового засідання подав до суду заяву, у якій указав, що Макіївська сільська рада визнає позовні вимоги, не заперечує проти їх задоволення та просить розглянути цивільну справу без участі свого представника (а. с. 28). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. справи та відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України вважає за можливе за його результатами ухвалити рішення, оскільки відповідачем визнано позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд розглядає справу без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши й дослідивши матеріали справи, суд робить нижченаведений висновок. Судом\~\~ установлено,\~\~ що\~\~ домогосподарство\~ [ADDRESS] відноситься до типу колгоспного двору. Станом на 15 квітня 1991 року в ньому проживала та була зареєстрована\~ [PERSON] , що підтверджується довідками Макіївської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області № 277 від 25 травня 2024 року (а. с. 7). У п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум ВСУ роз`яснює, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. З матеріалів справи вбачається, що станом на 15 квітня 1991 року [PERSON] не втратила право на вказане домоволодіння. Отже, [PERSON] як члену ліквідованого колгоспного двору належав житловий будинок по [ADDRESS] , але після ліквідації колгоспних дворів вона не отримала свідоцтва та у встановленому законом порядку не зареєструвала своє право власності на цей будинок. [INFO] в с. Пустотине Ніжинського району Чернігівської області померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 5). Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . Згідно з довідкою № 276, виданою Макіївської сільською радою Ніжинського району Чернігівської області 27 травня 2024 року, станом на 28 липня 2023 року, тобто на день своєї смерті, [PERSON] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою з нею ніхто не був зареєстрований та не проживав (а. с. 8). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. [PERSON] за життя склала заповіт, посвідчений 23 січня 2008 року [PERSON] , секретарем виконавчого комітету Макіївської сільської ради, зареєстрований в реєстрі за № 5, яким усе своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право, заповідала [PERSON] , що підтверджується копією заповіту (а. с. 12) та інформаційною довідкою за Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 35). Отже, спадкування після її смерті здійснюється за заповітом. [PERSON] є сином померлої [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а. с. 9) та спадкоємцем за заповітом після її смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що Носівською державною нотаріальною конторою Чернігівської області до майна померлої [PERSON] заведено спадкову справу за № 223/2023, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а. с. 34). Згідно з копією спадкової справи до майна померлої [PERSON] спадщину після її смерті прийняв син [PERSON] , подавши до нотаріальної контори у визначений законодавством шестимісячний строк заяву про прийняття спадщини. Інших спадкоємців, які прийняли спадщину, немає. [PERSON] отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки, надані для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а. с. 31-33). Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Судом установлено, що позивач звертався до Носівської державної нотаріальної контори з метою оформлення спадкових прав після померлої матері [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] . Нотаріус відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на зазначений будинок у зв`язку з тим, що будинок належав до типу колгоспного двору, а у спадкоємця відсутні документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відмова у видачі свідоцтва про право на спадщину підтверджується постановою державного нотаріуса Киреєвої Л.М. № 574/02-31 від 4 червня 2024 року (а. с. 18). Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Матеріали справи підтверджують, що на будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами виготовлена технічна документація, відповідно до якої загальна площа будинку становить 52,2 кв. м, житлова площа 27,2 кв. м (а. с. 14-16). Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом, зокрема, шляхом визнання права. Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір у сумі 1211,20 грн., що підтверджується відповідною квитанцією АТ КБ «ПриватБанк» від 02 липня 2024 року (а. с. 4). Ураховуючи, що заява представника відповідача про визнання позову подана до початку розгляду справи по суті, суд уважає за необхідне повернути позивачеві з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved