Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-30 00:00:00

В липні 2024 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла позовна заява від адвоката Приймак Лесі Анатоліївни, який діє в інтересах [PERSON] до Білоцерківської міської ради Київської області, третя особа: приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу Дерун Каріна Анатоліївна про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, посилаючись на наступні обставини. [INFO] помер батько позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 25 липня 2023 року. Відповідно до Витягу з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади №15.02-03/13713 від 17 червня 2024 року, станом на день смерті, [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Кількість зареєстрованих осіб 1. Той факт, що [PERSON] був батьком позивача підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, до складу якого увійшла квартира [ADDRESS] , що належала спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири від 12.06.1996, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського нотаріального округу Київської області, зареєстрованим в реєстрі за №988, а також грошовий вклад розміщений на рахунку спадкодавця в AT «Приватбанк». Померлим заповіт складений не був. За відсутності заповіту має місце спадкування за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України у першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З урахуванням наведеного позивач належить до спадкоємців першої черги. 24 червня 2024 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Дерун К.А., з метою реалізації свого законного права на спадщину за законом із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно, що залишилось після смерті батька - [PERSON] , померлого [INFO] . Постановою приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Дерун К.А. від 24.06.2024 №412/02-31, у прийнятті заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, що належить [PERSON] , та у проведенні будь-яких дій, пов`язаних із видачею свідоцтва про право на спадщину за законом, відмовлено, оскільки [PERSON] не з`явився до нотаріальної контори в 6-ти місячний строк для прийняття спадщини та на день смерті спадкодавця не був зареєстрований разом з померлим [PERSON] .\~\~\~ Одночасно, нотаріусом було рекомендовано звернутись до суду з метою встановлення додаткового строку для прийняття спадщини. Однак, вказаний строк для прийняття спадщини було ним пропущено з поважних причин. Так, з 01.01.2018 року позивач працює у Міжнародному фонді «Відродження» на посаді Виконавчого директора. Міжнародний фонд «Відродження» одна з найбільших українських благодійних фундацій, неурядова організація, який у межах своїх пріоритетів здійснює як грантові проекти (на основі поданої заявки їх реалізує організація-грантоотримувач), так і операційні (тобто проекти, які здійснює сам фонд). Фонд бере активну участь у механізмах донорської координації на національному рівні та співпрацює з USAID, ЄС, агенціями ООН. Світовим банком, а також канадською DFATD, шведською SIDA, німецькою GIZ та іншими агенціями-донорами. Для виконання службових обов`язків позивач вимушений періодично відбувати у закордонні відрядження. Зокрема, відповідно до наказу № 000284-Відр-1 від 04.09.2023 року, [PERSON] , було відряджено з 23.09.2023 по 07.10.2023 у м. Берлін (Німеччина) 23.09.2023-30.09.2023, м. Варшава (Польща) 01.10.2023-05.10.2023, м. Львів (Україна) 05.10.2023-07.10.2023 з метою участі у міжнародних заходах, а також у низці адвокаційних зустрічей у Загребі, Берліні та Варшаві. Згідно Наказу № 00303-Відр від 17.10.2023 його було відряджено з 13.11.2023 по 25.11.2023 у Мюнхен (Німеччина) 13.11.2023-15.11.2023, м. Відень (Австрія) 16.11.2023 17.11.2023, м. Тбілісі (Грузія) 20.11.2023 25.11.2023 з метою участі у зустрічі всіх Національних фондів і підрозділів Фонду Відкритого суспільства. Згідно Наказів № 00329-Відр від 22.12.2023 та № 00338-Відр від 05.02.2024, [PERSON] перебував у відрядженні з 11.01.2024 по 27.01.2024 у м. Мостиська (Україна) 11.01.2024 - 12.01.2024, м. Мюнхен (Німеччина) 12.01.2024-18.01.2024, м. Давос (Швейцарія) 18.01.2024 19.01.2024, м. Варшава (Польща) 20.01.2024 26.01.2024, Яготин (Україна) 26.01.2024-27.1.2024 з метою участі у заходах Українського Дому в Давосі під час щорічного Всесвітнього економічного форуму та низці зустрічей у Мюнхені та Варшаві. Наведене також підтверджується відмітками у закордонному паспорті громадянина України. Таким чином тривалі та часті відрядження унеможливили своєчасне подання ним заяви про вступ у спадщину. Окрім того, він неодноразово бажав звернутись у строк із заявою про прийняття спадщини по поверненню з відряджень, однак введений на території України правовий режим воєнного стану, часті повітряні тривоги, загрози ракетного обстрілу, часта відсутність світла, призвело до обмеження його можливостей вчасно подати заяву про прийняття спадщини. Тому, представник позивача просила суд визначити після набрання рішенням законної сили, [PERSON] , [INFO] , додатковий строк терміном три місяці для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] ( а. с. 2-7 ).\~ Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.07.2024 року, головуючим суддею визначено Орєхова О.І. ( а. с. 30 ) та матеріали передані для розгляду. Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань ( ч. 2 ст. 27 ЦПК України ). Статтею 30 ЦПК України встановлена виключна підсудність, зокрема в частині 1 цієї статті зазначено, що позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 42 постанови від 01 березня 2013 року N 3 "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" роз`яснив, що виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна. Згідно з положеннями ст. 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.\~\~\~\~\~\~ Як наголошено у постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі N 638/1988/17, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно. У постанові від 09 вересня 2020 року у справі N 910/6644/18 Верховний Суд дійшов висновку про те, що виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном. З матеріалів справи вбачається, що спір виник внаслідок визначення додаткового строку для прийняття спадщини стосовно майна, яке належало померлому. Відповідно до п. 42 постанови N 3 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ" виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Оскільки місцезнаходження відповідача є м. Біла Церква, а також позов виник з приводу нерухомого майна ( визначення додаткового строку для прийняття спадщини ), яке знаходиться в м. Біла Церква, то позивач ( його представник ) правомірно звернувся з вказаним позовом до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області та відповідна справа підсудна даному суду. За відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу ( ч. 1 ст. 187 ЦПК України ). Ухвалою судді від\~ 12 липня 2024 року\~ постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі на 27 серпня 2024 року ( а. с. 35-36 ). Ухвалою суду від 27 серпня 2024 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 01.10.2024 року ( а. с. 44-45 ). Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, 01.10.2024 року за вх. № 50534 судом отримано від представника позивача [PERSON] заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просили задовольнити. Судові витрати просили залишити за позивачем ( а. с. 59 ). Відповідач свого представника в судове засідання не направив, 05.09.2024 року за вх. № 46222 судом отримано клопотання про розгляд справи за відсутності представника Білоцерківської міської ради за наявними матеріалами у справі на розсуд суду (\~ а. с. 49-50 ). Третя особа приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу Дерун Каріна Анатоліївна в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином у відповідності до вимог ЦПК України, однак відомості про її належне сповіщення на адресу суду не повернулися на час розгляду справи. Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасникам справи (ч. 6 ст. 128 ЦПК України). Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 130 ЦПК України якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-якому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Згідно ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Крім того, Верховний Суд неодноразово зазначав, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої палати Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі\~ Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 року у справі № 24/260-23/52-б ). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Статтею 43 ЦПК України встановлений обов`язок добросовісно користування учасниками судового процесу процесуальними правами. Сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження, та зобов`язані сумлінно користуватися наданими їм процесуальними правами ( рішення Європейського суду з прав людини від 03.04.2008 року у справі «Пономарьов проти України» ). З матеріалів справи вбачається, що третя особа обізнана про наявність на розгляді в суді зазначеної справи, оскільки ухвалу судді про відкриття провадження у даній справі разом із додатками, а також\~ судову повістку отримувала, про що в матеріалах справи свідчить наявне поштове повідомлення про вручення ( а. с. 40 ). Тому, суд приходить до переконання, що третя особа була належним чином та завчасно повідомленою про дату, час та місце слухання справи. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. В свою чергу, позивач ( представник ) та відповідач скористувалися вимогами, передбаченні ч. 3 ст. 211 ЦПК України. За вказаних обставин, суд приходить до висновку про можливість проведення судового засідання за відсутністю учасників судового розгляду, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та прийняття законного і обґрунтованого рішення. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 361/8331/18 від 1 жовтня 2020 року. В зазначеній постанові Верховний Суд виходив з такого: «якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні». Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно\~ до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.\~\~\~\~\~\~\~\~ Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини.\~\~\~\~\~\~\~\~\~ В судовому засіданні встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 25 липня 2023 року ( а. с. 13 ). Відповідно до Витягу з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади №15.02-03/13713 від 17 червня 2024 року, станом на день смерті, [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Кількість зареєстрованих осіб 1 ( а. с. 15 ). Той факт, що [PERSON] був батьком позивача [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження останнього серії [NUMBER] від 29.05.1973 року ( а. с. 12 ). В свідоцтві про народження позивача [PERSON] , батьками останнього вказані [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 05 лютого 1981 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , розірвано ( а. с. 60 ).\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Так, після смерті [PERSON] , залишилось спадкове майно, до складу якого увійшла квартира [ADDRESS] , що належала спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири від 12.06.1996, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського нотаріального округу Київської області, зареєстрованим в реєстрі за № 988 ( а. с. 16-17 ), а також грошовий вклад розміщений на рахунку спадкодавця в AT «Приватбанк» ( а. с. 18-20 ). З доданих до матеріалів справи Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру ( спадкові\~ справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину ) від 24.06.2024 року, за вказаними параметрами запиту у Спадковому реєстрі інформація відсутня ( а. с. 61, 62 ).\~\~\~\~ Встановлено, що 24 червня 2024 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Дерун К.А., з метою реалізації свого законного права на спадщину за законом із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на нерухоме майно, що залишилось після смерті батька\~ [PERSON] , померлого [INFO] . Постановою приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Дерун К.А. від 24.06.2024 №412/02-31, у прийнятті заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, що належить [PERSON] , та у проведенні будь-яких дій, пов`язаних із видачею свідоцтва про право на спадщину за законом, відмовлено, оскільки [PERSON] не з`явився до нотаріальної контори в 6-ти місячний строк для прийняття спадщини та на день смерті спадкодавця не був зареєстрований разом з померлим [PERSON] .\~\~\~ Одночасно, нотаріусом було рекомендовано звернутись до суду з метою встановлення додаткового строку для прийняття спадщини ( а. с. 24-25 ). Звертаючись до суду з вищевказаною позовною заявою, представник позивача просила суд визначити позивачу додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини обґрунтовуючи тим, що тривалі та часті відрядження унеможливили своєчасне подання останнім заяви про вступ у спадщину. Окрім того, позивач неодноразово бажав звернутись у строк із заявою про прийняття спадщини по поверненню з відряджень, однак введений на території України правовий режим воєнного стану, часті повітряні тривоги, загрози ракетного обстрілу, часта відсутність світла, призвело до обмеження його можливостей вчасно подати заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, відповідачами у справах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Такої правової позиції дотримується Верховний Суду в постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 697/2052/17-ц (№ 61-3014св19). Оскільки інших спадкоємців не встановлено, позивачем вірно обрано відповідача орган місцевого самоврядування ( належного відповідача ). Відповідно до ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Згідно зі статтею 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За приписами частини 1 ст. 1268, частин 1 та 2 ст.1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.\~ Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до вимог ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17.\~\~\~\~ З указаним висновком погодився Верховний Суд у постанові від 01 квітня 2019 року у справі N 643/3049/16-ц (провадження N 61-39398св18). Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, зокрема пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.\~\~\~ Зазначене узгоджується з правовою позицією викладеною в постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі N 565/1145/17 (провадження N 61-38298св18), від 28 березня 2022 року у справі N 750/2158/21 (провадження N 61-753св22). З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Разом з тим Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Отже, обов`язковою умовою задоволення позову є доведення того факту, що існуючі перешкоди для подання заяви про прийняття спадщини створили спадкоємцеві об`єктивні, непереборні, істотні труднощі для своєчасного прийняття спадщини.\~\~\~\~ При цьому, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Подібний висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 14 вересня 2016 року N 6-1215цс16, Верховний Суд у постановах від 18 січня 2018 року у справі N 198/476/16 (провадження N 61-1750св18); від 12 лютого 2018 року у справі N 712/656/15 (провадження N 61-23947св18), від 06 червня 2018 року у справі N 592/9058/17-ц (провадження N 61-200св18), від 11 липня 2018 року у справі N 381/4482/16-ц (провадження N 61-12844св18). Отже, велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, у тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України є поважними причинами пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини (постанова ВС від 17.03.2021 у справі № 638/17145/17). Так, за матеріалами справи вбачається, що позивач по справі з 01.01.2018 року працює у Міжнародному фонді «Відродження» на посаді Виконавчого директора. Відповідно до наказу № 000284-Відр-1 від 04.09.2023 року, [PERSON] , було відряджено з 23.09.2023 по 07.10.2023 у м. Берлін (Німеччина) 23.09.2023-30.09.2023, м. Варшава (Польща) 01.10.2023-05.10.2023, м. Львів (Україна) 05.10.2023-07.10.2023 з метою участі у міжнародних заходах, а також у низці адвокаційних зустрічей у Загребі, Берліні та Варшаві ( а. с. 26 ). Згідно Наказу № 00303-Відр від 17.10.2023 його було відряджено з 13.11.2023 по 25.11.2023 у Мюнхен (Німеччина) 13.11.2023-15.11.2023, м. Відень (Австрія) 16.11.2023 17.11.2023, м. Тбілісі (Грузія) 20.11.2023 25.11.2023 з метою участі у зустрічі всіх Національних фондів і підрозділів Фонду Відкритого суспільства ( а. с. 27 ). Згідно Наказів № 00329-Відр від 22.12.2023 та № 00338-Відр від 05.02.2024, [PERSON] перебував у відрядженні з 11.01.2024 по 27.01.2024 у м. Мостиська (Україна) 11.01.2024 - 12.01.2024, м. Мюнхен (Німеччина) 12.01.2024-18.01.2024, м. Давос (Швейцарія) 18.01.2024 19.01.2024, м. Варшава (Польща) 20.01.2024 26.01.2024, Яготин (Україна) 26.01.2024-27.1.2024 з метою участі у заходах Українського Дому в Давосі під час щорічного Всесвітнього економічного форуму та низці зустрічей у Мюнхені та Варшаві ( а. с. 28-29 ). Наведене також підтверджується і відмітками у закордонному паспорті позивача ( а. с. 21-23 ). Таким чином, з урахуванням наданих з боку позивача доказів та зазначені останнім обставини, суд розцінювати як об`єктивні перешкоди, що істотно утруднювали, здійснення передбачених законом дій щодо прийняття спадщини, а тому такі причини пропуску строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] на думку суду є поважними.\~\~ Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. При цьому, Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував на необхідності держав дотримуватися принципу «якості законів» при їх прийнятті або зміні.\~ Зокрема, у своєму рішенні у справі «Сєрков проти України» ЄСПЛ зазначив, що якість законодавства передбачає доступне для зацікавлених осіб, чітке і передбачуване у застосуванні законодавство; відсутність необхідної передбачуваності та чіткості національного законодавства з важливого питання, що призводить до його суперечливого тлумачення, в тому числі судом, має наслідком порушення вимог положень Конвенції щодо «якості закону». Крім того, у справі «Новік проти України» ЄСПЛ зробив висновок, що надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога «якості закону» у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для убезпечення від будь-якого ризику свавілля. Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основновоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до остаточного рішення суду. Згідно з правовою позицію ЄСПЛ у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06.2000 при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом також враховується рішення ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» від 13.06.1979, ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнають право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном.\~\~\~\~\~\~\~ Верховний Суд в постанові від 18.01.2023 у справі №580/1300/22 сформулював правовий висновок стосовно застосування принципу «легітимних очікувань», що, головним чином, походить від англійського терміну «legitimate expectations» як розумні, небезпідставні або обґрунтовані очікування. Зокрема, Суд зазначив, що принцип легітимних очікувань широко застосовується у судовій практиці та ґрунтується на низці конституційних положень, які гарантують захист права власності (стаття 41 Конституції України) та передбачуваність (прогнозованість) законодавства, яким визначаються обмежувальні заходи (статті 22,57,58,94 та 152 Конституції України); реалізація принципу легітимних очікувань полягає у досягненні бажаного результату шляхом вчинення правомірних дій з огляду на заздалегідь передбачені ймовірні наслідки; втілення легітимних очікувань унеможливлюється, зокрема, у випадку, коли особа не може досягнути прогнозованого результату внаслідок зміни правової основи у такі строки, що не є розумними та обґрунтованими; правовим підґрунтям (основою) для виникнення в особи легітимного очікування можуть бути: норма права (законодавство), судова практика, акт індивідуальної дії, конкретне судове рішення, що набуло законної сили, або умови договору; відсутність у законі безпосередніх приписів щодо певного права, яке, однак, слідує із загальних конституційних принципів або природного права, або відсутність закону, що визначає механізм реалізації такого права, самостійно не може свідчити про відсутність правового підґрунтя для виникнення в особи легітимного очікування щодо реалізації такого права. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).\~ За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши докази у справі,

Outcome: approved