Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-01 00:00:00

[PERSON] (далі позивач) звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] (далі відповідачі) про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачу на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] , в якій зареєстровані відповідачі. Зазначає, що понад 2 роки відповідачі не проживають в даній квартирі, оскільки проживають за межами України. Позивач зазначає, що у зв`язку з реєстрацією відповідачів у його квартирі, порушуються його права як власника на розпорядження даною квартирою. У зв`язку із неможливістю у досудовому порядку вирішити цей спір, позивач просить визнати\~\~[PERSON] ,\~ [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді від 28.08.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Судове засідання призначено на 17.09.2024. Ухвалою суду, постановленою у судовому засіданні, без виходу до нарадчої кімнати, судовий розгляд справи відкладено на 02.10.2024. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, подав заяву від 17.08.2024, у якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив такі задовольнити. Проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення не заперечував. Сплачений ним судовий збір просив залишити за ним. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилися, будучи повідомленими про день, час та місце розгляду справи відповідно до вимог статті 128 ЦПК України, про причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи до суду не подавали. Відзив на позовну заяву суду не подано. На підставі наведеного, ухвалою суду від 02.10.2024 ухвалено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення у цивільній справі. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з частиною другою статті 247 ЦПК України, здійснює розгляд справи без участі сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири загальною площею 39,6 кв.м., за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав №382869068 від 14.06.2024 (а.с. 6). Згідно витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 30.07.2024 №301/3-16 у квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). Відповідно до довідки №318/3-16, виданої 31.07.2024 Козівською селищною радою [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , за вказаною адресою не проживають (а.с. 7). Також факт відсутності відповідачів в квартирі за адресою [ADDRESS] понад п`ять років підтвердили у судовому засіданні 17.09.2024 свідки [PERSON] , що проживає за адресою: [ADDRESS] та [PERSON] , що проживає за адресою: [ADDRESS] , які є сусідами сторін у справі. Показання свідків не були спростовані у судовому засіданні. 20.08.2024 [PERSON] звернувся до Козівської селищної ради із заявою власника житла про зняття осіб із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), в якій просив зняти з реєстрації місця проживання відповідачів [PERSON] та [PERSON] , однак за результатами розгляду поданої заяви позивачу відмовлено у знятті відповідачів із зареєстрованого місця проживання на підставі підпункту 4 пункту 57 Порядку декларування та реєстрації місця проживання, затвердженого Постановою КМУ від 07.02.2022 №265 (а.с. 20-21). Стаття 317\~Цивільного кодексу\~України (далі - ЦК України)\~вказує, що право власності являє собою право користування, володіння та розпорядження майном. Також відповідно до\~статті 41 Конституції України, статей 321,\~387 ЦК України\~власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а захист права власності забезпечується державою. Забезпечуючи гарантії захисту права власності, законодавець надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені статтями 16,\~386,\~391 ЦК України. Згідно зі\~статтею 383 ЦК України,\~статтею 150 ЖК України\~власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї родини, розпоряджатися житлом на власний розсуд. Відповідно до частини другої\~статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю\~складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Крім того відповідно до\~статті 405 ЦК України\~члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Члени сім`ї власника житлового приміщення мають право на проживання з власником та користування житловим приміщенням на підставі сервітуту. Сервітут - це договір на обмежене користування, а обмеження щодо користування житлом встановлюються законом. Законодавство пов`язує такий сервітут зі спільним веденням господарства членами однієї сім`ї при умові, що його ведення не можливе без спільного проживання членів сім`ї. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України\~сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Таким чином, право користування приватним житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватись згідно з вимогами статей\~405,\~406 ЦК України, зокрема житловий сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи без поважних причин понад один рік у спірному житловому приміщенні. Відповідно до положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом установлено, що позивач [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , відповідачі [PERSON] та [PERSON] , будучи зареєстрованими у квартирі за адресою: [ADDRESS] , не проживають у вказаному помешканні без поважних причин понад один рік, тому відповідно до частини другої статті 405\~ЦК України втратили право на користування спірним житлом. Відповідно до\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень. Жодних доказів на спростування викладених у позові обставин відповідачами суду не надано. Проаналізувавши в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з тим, враховуючи клопотання позивача про залишення судових витрат за ним, суд не вбачає підстав для вирішення питання про розподіл судових витрат.

Outcome: approved