Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-23 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з даною позовною заявою, в якій просить: розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 07.04.2022 у Таращанському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) за актовим записом № 37; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Обгрунтування позиції позивача Позивачка в обґрунтування позовної заяви зазначає, що 07.04.2022 вона та відповідач по справі у Таращанському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис за № 37. Ще до офіційної реєстрації шлюбу, на протязі тривалого часу вони перебували у фактичних сімейно-шлюбних відносинах. Мають спільного сина [PERSON] , [INFO] , який, в даний час, проживає з позивачкою. Проте, сумісне життя з відповідачем не склалося, через різні погляди на сімейне життя, внаслідок чого шлюб став носити формальний характер. Сімейно-шлюбні відносини припинені з січня 2024 року, спільний бюджет не ведуть на протязі тривалого часу. Подальше сумісне життя, примирення з відповідачем та збереження сім`ї, вважає неможливим. Крім того, зазначає, що вона офіційно не працює, відповідач отримує грошове забезпечення і може сплачувати аліменти на утримання дитини. Відповідач, у встановлений судом строк відзив на позовну заяву не подав. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі 28.06.2024 суд, відповідно до положень ч. 6 ст.\~187\~ЦПК України, звернувся до управління «ЦНАП» Білокоровицької сільської ради з метою отримання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача. 08.07.2024, у зв`язку із ненадходженням у визначений ч. 7 ст. 187 ЦПК України строк відповідної інформації, судом отримано відповідні відомості з Єдиного державного демографічного реєстру. Ухвалою суду від 08.07.2024 позовну заяву залишено без руху із наданням строку на усунення недоліків. 10.07.2024 від виконавчого комітету Білокоровицької сільської ради Коростенського району Київської області надійшла відповідь щодо реєстрації місця проживання відповідача. 19.07.2024 позивачкою подано позовну заяву в новій редакції з додатками. Ухвалою суду від 22.07.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 24.09.2024. Ухвалою суду від 24.09.2024 провадження у даній справі закрито в частині позовної вимоги про розірвання шлюбу на підставі п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, так як позивачка відмовилася від даної вимоги і відмова прийнята судом. Позивачка у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належно. 24.09.2024 подала заяву, в якій просить розглянути справу без її участі. Крім того, зазначила про зміну позовних вимог щодо стягнення аліментів, просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини в розмірі однієї сьомої частини заробітку (доходу) боржника. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належно. 24.09.2024, до початку розгляду справи по суті, подав заяву про розгляд справи без його участі. Крім того, зазначив, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі однієї сьомої частини від всіх доходів, визнає у повному обсязі. Частиною 1 статті 206 ЦПК України передбачено право позивача відмовитися від позову, а відповідача визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 206 ЦПК). За положенням ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка належним чином повідомлених учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. З огляду на неявку в судове засідання всіх учасників справи, на підставі положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено, що 07.04.2022 позивачка та відповідач зареєстрували шлюб у Таращанському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 37, що вбачається з наявної у матеріалах справи копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , що видане повторно 04.05.2023 (а.с.12). Від цього шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , видане повторно 28.04.2023 (а.с.13). Позивачка разом зареєстрована та проживає разом із сином [PERSON] в [ADDRESS] , дитина перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою № 385-22-12вих-24, виданою 17.07.2024 Лучанським старостинським округом та витягом № 384-22-12 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданим 17.07.2024 відділом державної реєстрації та адміністрування управління ЦНАП виконком Таращанської міської ради (а.с.30, 31). Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування Згідно зі\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 2 ст. 2 Сімейного кодексу України\~врегульовано сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання. Відповідно до ч. 7\~ст. 7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених\~Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства», визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність з виховання, навчання і розвитку дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з вимогами ч. 2\~ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Одним із принципових положень, закріплених у Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.\~3,\~18 Конвенції про права дитини, яка ратифікована Постановою Верховної Ради Української РСР 27.02.1991\~№ 789-XII, набрала чинності для України 27.09.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 27 Конвенції передбачено, що дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відображене і в національному законодавстві. Так, відповідно до\~ст.180 Сімейного кодексу України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов`язані неухильно дотримуватися свого обов`язку щодо утримання та виховання дитини. Відповідно, невиконання зазначеного обов`язку тягне за собою встановлену законом відповідальність. Частиною 3 ст. 181 СК України\~визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За змістом ч. 2\~ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 183 СК України, частка заробітку(доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Статтею 141 СК України\~визначено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини не залежно від того, чи перебувають вони у шлюбі. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Суд враховує, що відповідач уточнений позов визнав в повному обсязі, має працездатний вік, відомостей про наявність тяжких захворювань або інших вад здоров`я суду не надано, а також не повідомлено будь-які інші обставини, що свідчать про неможливість надавати матеріальну допомогу і брати участь в утриманні малолітнього сина. З огляду на наведене, суд висновує про достатність фактичних і правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини. Згідно зі\~статтею 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Датою подання позовної заяви є 28.06.2024. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України\~рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання. Розподіл судових витрат Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 6\~ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної вимог. У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивачка звільнена від сплати судового збору. Таким чином, судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави і складаються із судового збору, розмір якого відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» складає 1211,20 грн. За змістом ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв`язку\~з визнанням\~відповідачем позову\~до початку\~розгляду справи\~по суті, з відповідача на користь держави має бути стягнуто 50 відсотків судового збору у розмірі 605,60 грн, інші 50 відсотків слід віднести на рахунок держави. На підставі наведеного вище та

Outcome: approved