Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась з позовом до суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 30.04.2024 року відкрито провадженя у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 24.05.2024 року від третьої особи - Центрального відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) надійшло клопотання про залучення в якості третьої особи - відділ реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, оскільки територіальні підрозділи ДМС з 04.04.2016 року припинили здійснювати повноваження у сфері реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб. Ухвалою суду від 30.07.2024 року було залучено до участі у справі в якості третіх осіб - відділ реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації та [PERSON] . В обґрунтування вимог позову зазначено про те, що 14 листопада 1987 року виконавчий комітет київської міської ради народних депутатів [PERSON] на сім`ю з трьох осіб було видано ордер №10679 на заняття житлового приміщення квартири [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла. На теперішній час в даній квартирі зареєстровані: позивач [PERSON] , її доньки - [PERSON] , [PERSON] та відповідач [PERSON] . У зв`язку з чим, що нарахування за спожиті комунальні послуги проводяться на кількість зареєстрованих осіб, а відповідач не надає будь-яких коштів на утримання квартири, тому позивач вимушена була звертатись до суду з вказаним позовом. Сторони в судове засідання не з`явились, від позивача в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує щодо заочного рішення. Відповідачі не скористались своїм правом на подання відзиву на позов. Від представників третіх осіб наявні заяви про розгляд справи у їх відсутності, та з проханням прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства України. Від третьої особи [PERSON] наявна заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила про їх задоволення. Приймаючи до уваги викладене, визнавши матеріали справи достатніми для вирішення справи, а неявку учасників справи такою, що не перешкоджає розгляду заяви, суд розглядає заяву без участі сторін по справі. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Оскільки відповідач про розгляд справи повідомлялась судом належним чином, відзив на позовну заяву не подала та не повідомила причини його неподання, а також те, що сторона позивача не заперечує щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Згідно із ст ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог ст.ст. 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України № 475/97-ВР від 17липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950року,Першого Протоколу та протоколів № №2.4.7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Судом встановлені такі факти та їх правовідносини. Відповідно до копії ордеру №10679 від 14.11.1987 року, виданого Виконавчим комітетом київської міської ради народних депутатів, гр. [PERSON] (після реєстрації шлюбу 19 червня 1991 року прізвище змінено на « [PERSON] на родину в складі 3-х осіб: [PERSON] її дочок [PERSON] та [PERSON] було отримано право на зайняття квартири [ADDRESS] . Відповідно до копії свідоцтва про смерть [PERSON] , [INFO] померла. На теперішній час в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: позивач [PERSON] ( прізвище « [PERSON] » змінено після реєстрації шлюбу 04.08.2007 р.) [PERSON] її дочки - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та відповідач [PERSON] , що підтверджується витягом з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб. Відповідно до Актів від 10.04.2024 року та 25.04.2024 року, складених сусідами позивача та ЖЕД-310, про те, що відповідач [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але в квартирі не проживає. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року з наступними змінами, у справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки, у разі їх поважності, суд може продовжити пропущений строк. Відповідач не зверталась до суду з вимогою про продовження строку на відсутність у спірній квартирі. Вище викладені обставини свідчать про те, що відповідач не проживає в квартирі за місцем реєстрації без поважних причин понад рік. Відповідно до відповіді Національної поліції України Головного Управління Національної поліції у м. Києві Деснянське Управління поліції № 147192-2024 від 20.08.2024 року, на запит позивача «… згідно даних Інформаційного порталу Національної поліції України у Деснянському УП ГУНП у м. Києві за період з 27.03.2014 року по теперішній час зареєстровано шість звернень від [PERSON] щодо внесення відомостей до ЄРДР та початок кримінальних проваджень» характер цих звернень не зазначений, останній виклик зареєстровано 14.05.2019 року. Відповідно ст. 71 ЖК України передбачає, що у разі відсутності наймача або членів його сім`ї у житловому приміщенні понад шість місяців, він втрачає право користування ним. Статтею 72 ЖК України визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідач не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється за заявою особи, запиту органу реєстрації, остаточного рішення суду, свідоцтва про смерть. Таким чином, виходячи зі змісту зазначеного закону, прийняте рішення суду відповідно є підставою для зняття цієї особи з реєстрації, тому додатково зобов`язувати реєстраційні органи вчиняти ці дії не має потреби. Враховуючи те, що відповідно до ст. 7 «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду по справам даної категорії є безпосередньою підставою для зняття з реєстрації особи, яка визнана за рішенням суду такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, реєстраційний орган не вправі відмовити в знятті з реєстрації такої особи з посиланням на те, що суд не зобов`язав його вчинити цю дію. Вищевикладені обставини свідчать про те, що відповідач тривалий час не проживає у квартирі за місцем реєстрації та не має наміру там проживати, а отже є підстави про задоволення позову. Судові витрати покласти на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved