Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років. В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що з 16 липня 2021 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . Життя з відповідачем не склалося. З листопада 2023 року шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Дитина проживає разом із нею, перебуває на її утриманні. Зазначає, що вона з донькою є внутрішньо переміщеними особами. Відповідач коштів на утримання доньки надає нерегулярно та в розмірах на власний розсуд, що, на її думку, не завжди покриває всі необхідні витрати, будь-якої участі у додаткових витратах не бере. Відповідач працює технічним гітаристом у відомому в Україні рок-гурті. Зазначає, що на даний час вона перебуває у декретній відпустці по догляду за донькою, ніде не працює, утримання доньки потребує значних витрат, а відповідач відмовляється надавати матеріальну підтримку на регулярній основі. Просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] в розмірі 12\~000 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття та стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання у розмірі 3 000 гривень щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною трирічного віку. 11.06.2024 року через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнає частково та просить стягувати з нього на користь позивачки аліменти на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] в розмірі 1\~500,00 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття та стягувати з нього на користь позивачки аліменти на її утримання у розмірі 1\~500,00 гривень щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною трирічного віку. Зазначає, що він щомісячно надає кошти на утримання їхньої спільної дитини, а також додатково купує дитині одяг іграшки, взуття та подарунки. Розмір заявлених позивачкою вимог про стягнення з нього аліментів на утримання дитини та утримання позивачки до досягнення дитиною трьохрічного віку є необґрунтовано завищеним. Вказує, що на даний час не працевлаштований, немає постійного заробітку, однак в силу своїх фінансових можливостей згідний виплачувати аліменти в мінімальному розмірі. Джерелом його доходу є непостійні виступи як музиканта, він не є підприємцем і не отримує щомісячного стабільного доходу від такої діяльності, немає довгострокових контрактів. З моменту повномасштабного вторгнення російської федерації кількість виступів, а відповідно і рівень доходу значно зменшились. Зазначає, що він допомагає своїй непрацездатній матері [PERSON] , віком 76 років, яка є інвалідом ІІ групи. Він є єдиним сином і згідно вимог чинного законодавства має обов`язок щодо її матеріального утримання. Вказує, що сума його доходу за період з квітня 2023 року по лютий 2024 року склала 51\~063 грн. і в середньому за місяць становить близько 3\~647,00 грн. Позивачка та її представник адвокат Негрей О.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просять їх задоволити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та дату розгляду справи належним чином. Заслухавши думку позивачки та її представника адвоката Негрея О.М., дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Допитана в судовому засіданні позивачка [PERSON] як свідок суду показала, що дитина [PERSON] , [INFO] є її та відповідача [PERSON] спільною дитиною. З листопада 2023 року вони припинили фактичні шлюбні відносини, а 18 липня 2024 року заочним рішенням Рівненського міського суду у справі № 642/7196/23 шлюб розірвано. На даний час вона проживає разом з дитиною в м. Рівне як внутрішньо переміщена особа. Вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. При цьому, відповідач відмовляється надавати матеріальну підтримку на регулярній основі, хоча спроможний це робити. [PERSON] протягом останніх років виступає в складі групи « [PERSON] » як сесійний музикант та гітарний технік. Виступи здійснюються в турне як за кордоном так і в Україні. Одне турне відбувається, як правило, протягом 2-3 місяців. За цей час надається орієнтовно 10-15 виступів. За кожен окремий виступ [PERSON] отримує на руки як оплату за роботу 700 доларів США. Як оформлено його працевлаштування вона не знає. Надані нею та її представником адвокатом Негреєм О.М. докази підтверджують дати проведення концертів, їх частоту, виступ Відповідача на концертах групи « [PERSON] ». Крім того, Відповідач здійснював виступи в Україні не тільки в складі групи « [PERSON] », а й самостійно. Він є засновником та учасником групи «4.А.Й.К.А» і лідером власного музичного проекту KISLOROD. У відповідача дійсно є мама - [PERSON] . Однак, вона з 2020 року постійно проживає в Російській Федерації, де поїхала доглядати свою матір. Жодної допомоги відповідач для неї не надає. Спочатку через ковід, а тепер через військові дії, відповідач з матір`ю не зустрічаються. Перерахувати для матері кошти він не може, оскільки грошові перекази в росію не здійснюються (заборонені). У власності відповідача є квартира [ADDRESS] . Вказану квартиру відповідач здає в оплатну оренду. У власності матері відповідача [PERSON] наявна квартира [ADDRESS] . Вказаною квартирою відповідач користується під час перебування у м. Харкові. У Рівному відповідач проживає на орендованій квартирі. Допомогу для дитини надає мінімальну та нерегулярно. Судом встановлено, що з 16 липня 2021 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі у Холодногірському районному у місті Харкові відділі державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про що зроблено актовий запис № 302, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу мають доньку [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 122 СК України, дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка на даний час ніде не працює, що фактично не заперечується відповідачем, оскільки знаходиться в декретній відпустці по догляду за дитиною по досягненню трирічного віку. Дитина проживає разом з позивачкою в [ADDRESS] та перебуває на її утриманні. Факт взяття [PERSON] на облік як внутрішньо переміщеної особи із м. Харків в м. Рівне підтверджується довідкою № 5612-5002494948 від 10.01.2024 року. Відповідно до заперечення представника позивача адвоката Негрея О.М. на відзив на позовну заяву, група « [PERSON] » у період з 12 листопада 2022 року по 02 грудня 2023 року здійснила 41 концерт за кордоном України. Досліджені в судовому засіданні фото докази підтверджують виступ [PERSON] як гітариста групи « [PERSON] » на концертах в закордонному турне. З скріншотів, наданих із клопотанням про долучення доказів, яке подане позивачем через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області 23.05.2024 року вбачається, що відповідач [PERSON] є гітаристом групи «Океан Ельзи» та автором в Thereverywhere. При цьому, свої заперечення, передбачені ст. 180 ЦПК України, відповідач не надав. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 27 цієї Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Таким чином, дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. У відповідності до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Крім цього, відповідно до вимог ст.ст. 182-184 СК України, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Виплачуються аліменти до повноліття дитини. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Відповідно до частини 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Виходячи з системного тлумачення зазначених норм права, вибір способу стягнення аліментів належить тому з батьків, разом з яким проживає дитина, і який є позивачем у справі про стягнення аліментів. Тобто, саме позивачу належить право вибору способу стягнення аліментів (у твердій грошовій сумі чи у частці від заробітку платника аліментів). При визначенні способу стягнення аліментів суд погоджується з обраним позивачем способом стягнення аліментів та вважає, що він повинен бути визначений у єдиній твердій грошовій сумі за вибором позивача. При цьому суд враховує те, що батьки мають рівні обов`язки щодо утримання дітей і відповідач має обов`язок брати участь в утриманні своєї дитини. Судом встановлено, що відповідач інших осіб на утриманні немає, він працездатний, отримує дохід, має нерухоме майно, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому він може сплачувати аліменти. Сімейним Кодексом визначені підстави для зміни, припинення стягнення аліментів, їх часткове припинення або звільнення від обов`язків утримувати дитину. До таких підстав належать, зокрема ст. 188 СК України (звільнення, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід батьків; ст. 189 СК України нотаріально посвідчений договір між батьками про сплату аліментів; ст. 190 СК України припинення права на аліменти на дитину у зв`язку з набуттям права власності на нерухоме майно). При визначенні розміру аліментів суд виходить з фактичних обставин справи, а саме, що [PERSON] має відмінний стан здоров`я, працездатний, стягнення по виконавчих документах з нього не проводяться, інших неповнолітніх дітей, повнолітніх дочки, сина немає. На підставі встановлених і наведених судом фактів, а також з метою недопущення погіршення матеріального становища\~ дитини та одночасно відповідача, суд із урахуванням, положень ст. ст. 141, 180, 183 СК України, приходить до висновку про часткове задоволення в цій частині позовних вимог, а саме про доцільність стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 8 000 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту подачі позовної заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір аліментів суд вважає реально можливим для їх сплати відповідачем. Крім того, суд роз`яснює, що у разі зміни матеріального чи сімейного стану платника аліментів одержувач аліментів, рівно як і платник аліментів вправі в порядку ст. 192 СК України звернутися до суду з позовом відповідно про збільшення чи зменшення розміру аліментів. Згідно ч. 1, ч. 4 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму встановленого законом. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Відповідно до ст. 84 СК України право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини», ч. 1 - дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; ч. 2 - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; ч. 3 - якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; ч. 4 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; ч. 5 - аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду; ч. 6 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині - матері незалежно від цієї обставини. У Сімейному кодексі України не встановлено максимального розміру аліментів, які можуть бути стягнені судом на утримання одного з подружжя. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у результаті їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. При цьому, суд у першу чергу виходить з прожиткового мінімуму й життєвих потреб особи. Аліменти мають бути достатніми й співрозмірними з огляду на цілі зобов`язання по утриманню. Критерії, якими має керуватися суд при визначенні розміру аліментів, в законі значно розширені. Як і раніше, в першу чергу суд виходить з матеріального і сімейного стану платника та одержувача аліментів. З урахуванням вище встановленого, виходячи з принципу справедливості та розумності, а також з урахуванням потреб дружини, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини у розмірі 3 000 грн. щомісячно і до досягнення дитиною трирічного віку, тобто до [INFO] . Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір, від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Аналізуючи наведені норми, суд приходить до висновку, що судові витрати необхідно стягнути з відповідача. На підставі ст.ст. 141, 180-183, 191 СК України,

Outcome: approved