Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-03 00:00:00

У травні 2024 року представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») Кожухівський Я.І. (довіреність, а.с.35) звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в прохальній частині якого просив суд стягнути заборгованість за кредитним договором № 4665219431 (без вказівки дати договору) у розмірі 21 113,58 грн., а також судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 03 лютого 2021 року між TOB « Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] укладено кредитний договір № 4665219431. Договір позики підписано електронним підписом позичальника. Цей договір, паспорт кредиту та умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» (розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФК» www.kreditmarket.ua та з якими позичальник ознайомився до укладення договору та до яких позичальник приєднався підписавши договір) складають єдиний кредитний договір. На підставі договору про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року укладеного між ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «Таскомбанк» первісний кредитор передає (відступає) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти в сумі , що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором. Сторони погодили, що первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі права вимоги шляхом підписання відповідних реєстрів прав вимоги із зазначенням ціни договору та розміру заборгованостей позичальників. Вказано, що 08 листопада 2023 року між АТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № НІ/11/10-Ф від 08 листопада 2023 року, відповідно до умов якого АТ «Таскомбанк» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні АТ «Таскомбанк» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників. Відповідно до Додатку №1 до Договору факторингу №НІ/11/10-Ф від 08 листопада 2023 року Реєстру Прав вимоги, ТОВ «ФК ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 21 113,58 грн., з яких: 17 205,97 грн - загальна заборгованість по тілу кредиту; 1,73 грн - сума заборгованості за відсотками, 3905,88 грн - заборгованість за комісією. Позивач вказує, що відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором № 4665219431 від 03 лютого 2021 року у розмірі 21 113,58 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 10 травня 2024 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, без повідомлення сторін (а.с.43-44). Копії ухвали про відкриття провадження та позовної заяви з додатками направлено відповідачу за адресою його реєстрації (а.с.45,48). Поштові відправлення повернулись до суду без вручення двічі з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою». На підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 03 лютого 2021 року між TOB «ФК ЦФР» та [PERSON] укладено кредитний договір № 4665219431. Договір містить власноручниц підпис [PERSON] (а.с.4). Згідно з п.1 договору Кредитодавець зобов`язується надати кредит у розмірі та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Кредит надається позичальнику на наступних умовах: тип кредиту- кредит; сума кредиту - 32 549,00 грн.; строк на який надається кредит - 18 днів. Позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом та здійснювати повернення кредиту на умовах передбачених в паспорті кредиту №5219431, який є невід`ємною частиною цього договору. Підписавши цей договір позичальник доручає кредитодавцю виплатити/сплатити, за рахунок отриманого кредиту таку суму грошових коштів (а.с.4, 5-6). Всі інші умови кредитного договору викладені в паспорті кредиту та в Умовах отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК «ЦФР» редакція від 04.05.2020 які розміщені на сайті ТОВ «ФК «ЦФР» www.kreditmarket.ua та з якими позичальник ознайомився до укладення цього договору та до яких позичальник приєднується підписавши цей договір. Цей договір, паспорт кредиту №5219431 та Умови отримання фінансових кредитів ТОВ «ФК ЦФР» редакція від 04.05.2020 складають єдиний кредитний договір. Позичаник підписавши цей договір підтверджує, що свій примірник цього договору він отримав. Сторони підтвердили, шо до підписання цього договору вони домовились, що підписання цього договору зі сторони кредитодавця може бути здійснено власноручним підписом уповноваженої особи кредитодавця або накладенням електронного підпису або використанням факсимільного відтворення печатки кредитодавця та аналогів власноручного підпису уповноважених осіб кредитодавця за допомогою засобів механічного копіювання (п. 2 кредитного договору). Також [PERSON] підписав Заяву-анкету на отримання послуг в ТОВ «ФК «ЦФР» (а.с.11). Вищевказаний кредитний договір підписаний відповідачем власноручним підписом, а тому, наявність підпису сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до положень ч.ч.1, 3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. 08 листопада 2023 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (ТОВ «ФК ЄАПБ») та АТ «Таскомбанк» укладено договір факторингу № НІ/11/10-Ф, згідно з яким фактор (ТОВ «ФК ЄАПБ») зобов`язався передати (сплатити) клієнту суму фінансування, а клієнт зобов`язується відступити факторові права вимоги за кредитними договорами в обсязі та на умовах, що існують на дату відступлення права вимоги. Перелік позичальників, підстави виникнення права вимоги до позичальників, сума боргу та інші дані зазначаються в реєстрі прав вимоги, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною цього договору.. (а.с.19-20). Відповідно до Акту прийому-передачі Реєстру прав вимоги за Договором факторингу №НІ/11/10-Ф від 08 листопада 2023 року, Клієнт передав а фактор прийняв Реєстр прав вимоги кількістю 2362, після чого, з урахуванням пункту 2.1 Договору факторингу №НІ/11/10-Ф від 08 листопада 2023 року, від Клієнта до Фактора переходять права вимоги боргу від позичальників і фактор стає кредитором по відношенню до позичальників стосовно їх боргів. Загальна сума заборгованості складає ______(суму не вказано) (а.с.21). До договору факторингу долучено витяг з Реєстру прав вимоги до договору факторингу № НІ/11/10-Ф від 08 листопада 2023 року, в якому наведені дані щодо боржника [PERSON] та сума заборгованості за кредитним договором, у розмірі 21 113,58 грн., з яких сума основного боргу 17 205,97 грн., заборгованість за відсотками 1,73 грн., загальна заборгованість по комісії 3905,88 грн. Аналогічні дані наведені у розрахунку заборгованості за кредитним договором № 4665219431 від 03 лютого 2021 року за період з 08 листопада 2023 року по 31 березня 2024 року (а.с.16,22). Оцінюючи доводи позивача на предмет набуття ним права грошової вимоги до відповідача за договором позики, укладеним між ТОВ «ФК «ЦФР» та [PERSON] , суд відзначає наступне. Статтею 512 ЦК України визначені загальні підстави та порядок заміни кредитора у зобов`язанні. Так, положеннями статті визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Договір факторингу є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». За договором факторингу фактор передає грошові кошти клієнту, за що отримує право вимоги за грошовим зобов`язанням боржника та плату за надані грошові кошти, а клієнт - отримує грошові кошти, за що передає право вимоги до боржника та сплачує плату за отримані кошти. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату. Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю. Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому, сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу. Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченої в договорі, право вимоги за яким передається. Згідно з частиною першою статті 1084 ЦК України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Такі правові висновки щодо кваліфікуючих ознак договору факторингу виклала Велика Палата Верховного Суду в постановах від 11 вересня 2018 у справі № 909/968/16, від 31 жовтня 2018 у справі № 465/646/11, від 11 жовтня 2019 у справі № 910/13731/17 та від 10 жовтня 2020 у справі № 638/22396/14-ц. Пунктом 3.1. договору факторингу, укладеного між ТОВ «ФК ЄАПБ» та АТ «Таскомбанк» визначено, що фактор зобов`язаний в день укладення сторонами цього Договору сплатити клієнту суму фінансування шляхом безготівкового перерахування грошових коштів у сумі (________) суму не вказано. Слід також зазначати, що позивачем не у повному обсязі надано договір факторингу № НІ/11/10-Ф від 08 листопада 2023 року. Зокрема, договір містить 13 пунктів, в останньому пункті вказано реквізити сторін договору, проте поданий суду договір факторингу не містить пунктів 4-11 (а.с.19-20 на звороті). Акт прийому-передачі Реєстру прав вимоги, який долучено до договору факторингу, також не містить загальної суми заборгованості, що відступається на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ». Також позивачем долучено до матеріалів справи Договір про відступлення права вимоги №ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року, укладений між ТОВ «ФК «ЦФР» та ПАТ «Таскомбанк», у відповідності до умов цього договору первісний кредитор передає (відступає) Новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор набуває права вимоги первісного кредитора за кредитними договорами та договорами забезпечення до них та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором. (а.с.17-18). Відповідно до пункту 2.2 вказаного вище договору, сторони погодили, що Первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) Новому кредитору свої права вимоги до Позичальника, а Новий кредитор зобов`язаний набути такі права вимоги, шляхом підписання відповідних Реєстрів прав вимог із зазначенням ціни договору та розміру заборгованостей Позичальників. Згідно з пунктом 9.2 вказаного вище договору, цей договір діє протягом 1 календарного року, але у будь-якому разі, до повного виконання сторонами своїх зобов`язано за договором. Пунктом 9.4 вказаного вище договору передбачено, що у випадку, якщо за 30 календарних днів до дати закінчення строку дії договору, жодна із сторін не ініціювала його розірвання договір вважається пролонгованим на наступний календарний рік. Належними та допустимими доказами відступлення права вимоги є докази, які підтверджують належність виконання правонаступником своїх фінансових зобов`язань за договором відступлення прав вимоги, у зв`язку з чим перехід прав та обов`язків до правонаступника можуть підтверджувати відповідні первинні документи щодо повної оплати відступлення права вимоги (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №910/16109/14). В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що за договором про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року ТОВ «ФК «ЦФР» (передало) відступило право вимоги за кредитним договором № 4665219431 від 03 лютого 2021 року, укладеним між ТОВ «ФК «ЦФР» та відповідачем, ПАТ «Таскомбанк», яке в свою чергу за договором факторингу № НІ/11/10-Ф від 08 листопада 2023 року відступило право вимоги за даним договором ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Проте суд з таким правонаступництвом погодитися не може, оскільки як вбачається із доданої до матеріалів справи копії договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року, укладеного між ПАТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «ЦФР», яким нібито передано право вимоги за кредитним договором № 4665219431 від 03 лютого 2021 року, останній було укладено 07 жовтня 2016 року, в той час коли сам кредитний договір № 4665219431 був укладений 03 лютого 2021 року. За таких обставин суд вважає, що вказаний договір про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016, укладений між ПАТ «Таскомбанк» та ТОВ «ФК «ЦФР» 07 жовтня 2016 року, не може підтверджувати передачу права вимоги за кредитним договором № 4665219431 від 03 лютого 2021 року, адже останнього в той час не існувало. Посилання в договорі про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року року на те, що сторони погодили, що первісний кредитор має право щоденно передавати (відступати) новому кредитору свої права вимоги до позичальників, а новий кредитор зобов`язаний набувати такі права вимоги шляхом підписання відповідних реєстрів прав вимог із зазначенням ціни договору та розміру заборгованостей позичальників (п. 2.2. договору), суд до уваги не бере, оскільки до матеріалів справи не додано відповідного реєстру про передання ТОВ «ФК «ЦФР» права вимоги за кредитним договором № 4665219431 від 03 лютого 2021 року, який повинен містити ціну договору та розмір заборгованості позичальника, а також відповідати вимогам, зазначеним в п. 2.3 договору про відступлення права вимоги № ТАСЦФР-10-2016 від 07 жовтня 2016 року. Позивачем не було доведено належними та допустимими доказами того, що він набув права вимоги за кредитним договором № 4665219431 від 03 лютого 2021 року, укладеним між ТОВ «ФК «ЦФР» та відповідачем. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. З вищевикладеного випливає, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 у справі № 755/2284/16-ц. Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Суд вважає, що додатки до договору факторингу (акт прийому-передачі реєстру боржників та витяг з реєстру боржників, в яких зазначено прізвище, ім`я та по батькові боржника, номер договору, дата його укладання та сума боргу) без банківської виписки з особового рахунку позичальника жодним чином не підтверджує, яку суму коштів отримав відповідач за укладеним договором, яка частина тіла кредиту та відсотків за його користування була сплачена ним, та яка частина сплачена не була стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування. Матеріали справи не містять достовірних даних про належне повідомлення ТОВ «ФК «ЦФР» та АТ «Таскомбанк» боржника [PERSON] про відступлення прав вимоги за вищенаведеним кредитним договором. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України). Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Отже, за змістом цих норм процесуального права сторона справи зобов`язана та має право довести обставини, на які вона посилається на підставі доказів, які вона надає самостійно або за допомогою суду. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13 ЦПК України). Враховуючи викладене, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи не підтверджені певними засобами доказування, зокрема, позивачем не було надано належних та достатніх доказів у підтвердження надання відповідачу кредитних коштів та користування відповідачем кредитними коштами, а також доказів наявності заборгованості саме у визначеному у позові розмірі, а тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed