Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-24 00:00:00

Стислий виклад позиції сторін у справі. Позивачка [PERSON] 12.07.2024 року, скориставшись канцелярією, звернулася у Сколівський районний суд Львівської області з позовною заявою, що була зареєстрована в діловодстві за вх. № 4841, в якій просить ухвалити рішення про: 1) стягнення з відповідача [PERSON] на її користь додаткові витрати на малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що викликані захворюванням очей, після їх фактичного понесення, у розмірі 1 854 грн. 30 коп., а також наперед разово у розмірі 6 000 грн.; 2) стягувати з відповідача [PERSON] на її користь додаткові витрати на малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , що викликані його захворюванням очей, в розмірі 1 850 грн. щомісячно, до досягнення ним повноліття. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що від шлюбу у сторін у справі народився син [PERSON] , [INFO] . Судовим наказом, виданим Сколівським районним судом Львівської області 05.06.2023 року у справі за єдиним унікальним номером 453/839/23, стягуються з відповідача [PERSON] в користь позивачки [PERSON] аліменти на їх сина [PERSON] в розмірі всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, починаючи стягнення з 25.05.2023 року, і до досягнення дитиною повноліття. На підставі вказаного судового наказу головним державним виконавцем Сколівського відділу ДВС у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Радевичем В.Ф. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER] від 09.06.2023 року. З виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, виданої КНП Сколівської міської ради «Сколівська центральна лікарня» 29.05.2024 року, вбачається, що малолітній син [PERSON] хворіє на міопію очей середнього ступеня, така хвороба повільно прогресує, тому дитина потребує постійної корекції зору. З цією метою лікар рекомендує дитині носити окуляри, користуватись контактними лінзами з двотижневою заміною, приймати вітаміни «Візивіт» (одна таблетка протягом 30 днів), препарати кальцію, підтримувати гігієну зору, проходити огляд в окуліста один раз на три місяці. На виконання рекомендацій лікаря позивачка [PERSON] придбала контактні лінзи марки «Hydraclear Plus» в кількості чотирьох штук загальною вартістю 800 грн., розчин для лінзи «AVIZOR AQUA SOFT» 350 мл. вартістю 300 грн., вітаміни «Візіокс Юніор» вартістю 398 грн. 20 коп., препарат кальцію «Кальцемін Адванс» вартістю 356 грн. 10 коп., про що свідчать фіскальні чеки. Отже, вважає позивачка [PERSON] , що щомісячно несе додаткові витрати на свого сина [PERSON] , котрі викликані його хворобою очей, в загальному розмірі 1 850 грн.. Окрім того, позивачка [PERSON] планує придбати для свого сина нові окуляри. Згідно з розцінок, які у мережі Інтернет, необхідні сину окуляри для зору вартують приблизно 6 000 грн.. В силу своїх обов`язків, відповідач [PERSON] зобов`язаний покрити додаткові витрати на свого сина, опісля їх фактичного понесення разово, періодично або постійно, підсумовує свою позовну заяву позивачка [PERSON] .. Відповідач [PERSON] у запропоновані судом строк та порядку 15.08.2024 року подав відзив на позовну заяву [PERSON] до нього про оплату додаткових витрат на дитину, що був зареєстрований в діловодстві Сколівського районного суду Львівської області за вх. № 5599, у змісті відзиву вказує, що позивачка [PERSON] вірно зазначила в позовній заяві, що на даний час, згідно судового наказу Сколівського районного суду Львівської області від 05.06.2023 року, який знаходиться на виконанні в Сколівському відділі ДВС у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, і він регулярно сплачує аліменти, в розмірі частки всіх видів заробітку (доходу). Проте, позивачка [PERSON] не зазначила в своєму позові, що на даний час розмір аліментів, який він сплачує на утримання свого малолітнього сина, становить в середньому за період з січня 2024 року по червень 2024 року 7 361 грн. 91 коп., а всього за цей період сплачено аліментів 44 171 грн. 49 коп., відтак станом на 01.08.2024 року кошти, які відповідач [PERSON] сплачує на утримання сина, перевищують подвійний розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Тобто, відповідач [PERSON] як батько, в повному обсязі виконує свій обов?язок, і не просто забезпечує дитині мінімальний рівень, необхідний для виживання, але й рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, в тому числі і витрати на підтримку зору. Додатково повідомляє, що погіршення зору в його сина відбулося не в 2024 році, оскільки діагноз «міопія» встановлено сину вже давно, ще за час їхнього спільного проживання з позивачкою [PERSON] однією сім?єю, тобто понад п?ять років тому, оскільки це спадкове захворювання, набуте від матері, так як позивачка [PERSON] теж має поганий зір і користується контактними лінзами для корекції зору. Відповідач [PERSON] , скориставшись пошуковою системою в мережі Інтернет, зокрема на сайті «Оптика онлайн», ціна найдорожчих готових окулярів з лінзами станом на 14.08.2024 року становить 285 грн, а оправ 520 грн.. Що стосується відшкодування вартості вітамінів «Візіокс Юніор», то такі вітаміни, згідно інструкції виробника, слід вживати протягом 30 днів і тільки за погодженням із лікарем їх вживання може бути продовжено. Проте, у відповідача [PERSON] виникають сумніви щодо необхідності їх круглорічного вживання. Те ж саме стосується препарату «Кальцемін Адванс», оскільки це також вітаміни, які не можна вживати круглорічно, а лише періодично, не більше одного разу на шість місяців/рік. Відтак вартість вітамінів для сина покриваються розміром аліментів, які оплачуються щомісячно. Відповідач [PERSON] припускає, що дане питання виникло зараз, оскільки позивачці [PERSON] стало відомо, що в нього на даний час нова сім?я, а відтак цей позов заявлено з метою помсти. На даний час відповідач [PERSON] винаймає житло, за котре сплачує кожного місяця орендну плату у розмірі 5 000 грн., окрім того він додатково сплачує комунальні послуги, в середньому 2 000 грн., що підтверджується договором оренди квартири від 01.12.2023 року. Також відповідач [PERSON] страждає на ряд захворювань, зокрема, на цукровий діабет 2 типу та зоб, а відтак йому необхідно регулярно приймати ліки та проходити медичне обстеження. Позивачка [PERSON] у запропоновані судом строк та порядку 29.08.2024 року подала відповідь на відзив на її позовну заяву до [PERSON] про оплату додаткових витрат на дитину, що була зареєстрована в діловодстві Сколівського районного суду Львівської області 01.09.2024 року за вх. № 5973, у змісті відповіді вказує, що з виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, виданої КНП Сколівської міської ради «Сколівська центральна лікарня» 29.05.2024 року, вбачається, що її малолітній син [PERSON] хворіє на міопію очей середнього ступеню. Вказана хвороба повільно прогресує, тому дитина потребує постійної корекції зору. З цією метою лікар рекомендує дитині носити окуляри, користуватись контактними лінзами із двотижневою заміною, приймати вітаміни «Візивіт» (одна таблетка в день протягом 30 днів), препарати кальцію, підтримувати гігієну зору, проходити огляд в окуліста один раз на три місяці. Із цього медичного документу випливає, що міопія очей середнього ступеню, на яку хворіє син, потребує постійного лікування, дана хвороба не має симптомів сезонних захворювань, а навпаки прогресує, і не пов?язана з віком дитини, оскільки така хвороба є вродженою та спадковою, про що визнає сам відповідач [PERSON] у своєму відзиві. Зазначає, що згідно довідки про доходи, виданої виробничим структурним підрозділом «Стрийська дистанція електропостачання» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця» 19.07.2024 року за вих. № 7, відповідач [PERSON] працює у виробничому структурному підрозділі «Стрийська дистанція електропостачання» регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця» на посаді електромеханіка дільниці І групи. Загальна сума його доходу без урахування аліментів за період з червня 2023 року по червень 2024 року складає 360 872 грн. 48 коп.. Матеріальне становище відповідача [PERSON] дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат на їх малолітню дитину. Натомість позивачка [PERSON] щомісячно отримує мінімальну заробітну плату, що підтверджується довідкою про доходи, виданою КНП Сколівської міської ради «Сколівська центральна лікарня» 07.06.2024 року за вих. № 66. У зв?язку з цим, позивачці [PERSON] одній важко утримувати малолітнього сина, який хворіє. Також не заслуговують на увагу доводи відповідача [PERSON] про те, що він щомісячно сплачує орендну плату за квартиру в розмірі 5 000 грн. та комунальні послуги в розмірі 2 000 грн., оскільки вони не підтверджені відповідними платіжними документами. У своєму відзиві відповідач [PERSON] жаліється, що він страждає на ряд захворювань, зокрема на цукровий діабет 2 типу та зоб, а відтак йому необхідно регулярно приймати ліки та проходити медичне обстеження. Згідно консультативного висновку ендокринолога від 23.07.2024 року, відповідачеві [PERSON] встановлено діагноз цукровий діабет типу 2, ожиріння та нетоксичний одновузловий зоб, на які він хворіє з березня 2023 року. Рекомендовано дієту та лікувальний амбулаторний режим. Повторний медичний огляд здійснювати по необхідності, а не регулярно, - завершує свої розмірковування позивачка [PERSON] .. Відповідач [PERSON] у запропоновані судом строк та порядку заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву [PERSON] до нього про оплату додаткових витрат на дитину, - не подав, хоча відповідь на відзив на позовну заяву йому вручена особисто - 31.08.2024 року. Інших передбачених ЦПК України заяв по суті справи від її сторін до Сколівського районного суду Львівської області не надходило. Заяви та клопотання учасників справи. Відповідач [PERSON] 25.07.2024 року, скориставшись канцелярію, подав у Сколівський районний суд Львівської області заяву, за змістом якої просив надати йому можливість ознайомитись із матеріалами справи. Втім, таким наданим йому правом, відповідач [PERSON] на день розгляду цієї справи не скористався. Будь-яких інших заяв чи клопотань від сторін цієї справи, котрі б залишалися не вирішеними у визначеному чинним ЦПК України порядку, до Сколівського районного суду Львівської області не надходило. Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали. Оскільки відповідачем у вищевказаній позовній заяві зазначена фізична особа, який не має статусу підприємця, то суддею, у відповідності до положень ч. 8 ст. 187 ЦПК України, з метою визначення підсудності, було вжито заходів для отримання інформації з Єдиного державного демографічного реєстру про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи - відповідача [PERSON] .. Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Микитина В.Я. від 17.07.2024 року, після отримання судом інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача [PERSON] , який не має статусу підприємця, з-поміж іншого, вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та інших учасників справи, без проведення судового засідання протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття у ній провадження, у приміщенні Сколівського районного суду Львівської області, що за адресою: вул. Д. Галицького, 8, м. Сколе, Стрийський район, Львівська область. Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись. Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке. Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположих свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України. Згідно частин 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм процесуального законодавства, суд, перевіряючи за пред`явленими позовними вимогами цивільного характеру порушення прав позивачки [PERSON] й причетність до такого порушення її прав відповідача [PERSON] , встановив наступне. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин із оцінкою відповідних доказів. Згідно з свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 28.01.2011 року Тухлянською сільською радою Сколівського району Львівської області у відповідності до аткового запису про народження № 4, [INFO] народився [PERSON] , батьками якого значаться [PERSON] і [PERSON] , тобто обоє сторін у справі (копія міститься у справі, а. с. 8). Відповідно до судового наказу судді Сколівського районного суду Львівської області Ясінського Ю.Є. від 05.06.2023 року за єдиним унікальним номером судової справи 453/839/23, наказано стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на сина [PERSON] у розмірі всіх видів заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви, тобто з 25.05.2023 року і до досягнення дитиною повноліття (копія міститься у справі, а. с. 11). Відповідно до долученої виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, виданої КНП Сколівської міської ради Сколівська центральна лікарня» 29.05.2024 року, вбачається, що малолітньому [PERSON] встановлено діагноз «міопія очей середнього ступеня» (повільно прогресуюча). Лікувальні і трудові рекомендації: потребує постійної корекції зору. З цією метою лікар рекомендує дитині носити окуляри, користуватись контактними лінзами з двотижневою заміною, приймати вітаміни «Візивіт» (одна таблетка протягом 30 днів), препарати кальцію, підтримувати гігієну зору, проходити огляд в окуліста один раз на три місяці (копія міститься у справі, а. с. 13). Згідно долучених чеків ФОП [PERSON] від 04.06.2024 року № Е1WvT03Pys4, ТзОВ «ДЕКАДА-2000» від 04.06.2024 року № ФН3000967819 та від 12.07.2024 року № 051mCk4Zgko, було здійснено покупки контактних лінз марки «Hydraclear Plus» в кількості чотирьох штук загальною вартістю 800 грн., розчин для лінзи «AVIZOR AQUA SOFT» 350 мл. вартістю 300 грн., вітаміни «Візіокс Юніор» вартістю 398 грн. 20 коп., препарат кальцію «Кальцемін Адванс» вартісню 356 грн. 10 коп. (копії містяться у справі, а. с. 14-16). Відповідно до долученого скріншоту екрану з вебсайту «ТОЧНООПТИКА» оправа COACH HC6187 5678 52, зі знижкою, вартує 5 866 грн. (видрук скріншоту міститься у справі, а. с. 17). Отож, судом встановлено, що малолітньому сину сторін у справі - [PERSON] встановлено діагноз «міопія середнього ступеня» (повільно прогресуюча) та призначено лікування, відтак він об`єктивно потребує матеріальної допомоги у формі додаткових витрат, спричинених його захворюванням, які законом покладаються на батьків. Згідно з довідки про доходи, виданої відповідачеві [PERSON] його роботодавцем ВСП «Стрийська дистанція електропостачання» РФ «Львівська залізниця» АТ «Українська залізниця» 19.07.2024 року за вих. № 7, з його заробітної плати за період з червня 2023 року по червень 2024 року було здійснено відрахування по сплаті аліментів на дитину у розмірі 87 381 грн. 12 коп., а щомісячно - від 5 000 до 8 000 грн. (копія міститься у справі, а. с. 34-35). Відповідно до виписки № 1346/630 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, виданої КНП Львівської обласної ради «Львівське територіальне медичне об`єднання «Клінічна лікарня планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги» 10.05.2023 року, [PERSON] встановлено діагноз «цукровий діабет 2 типу», середньої важкості, стадія декомпенсації, й призначено рекомендоване лікування, еквівалентний діагноз значиться в долученому консультативному висновку ендокринолога від 23.07.2023 року (копії містяться у справі, а. с. 38, 39). Згідно долучених чеків, відповідач [PERSON] купляв медичні засоби та препарати для лікування відповідно до рекомендацій, що зазначені у виписці КНП Львівської обласної ради «Львівське територіальне медичне об`єднання «Клінічна лікарня планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги» від 10.05.2023 року (копії містяться у справі, а. с. 40-42). Відповідно до договору оренди квартири у приватної особи від 01.12.2023 року [PERSON] , як орендодавець за орендну плату у розмірі 5 000 грн. щомісячно надає у користування відповідачеві [PERSON] квартиру строком на один рік за адресою по [ADDRESS] (копія міститься у справі, а. с. 43-44). Відповідно до долученого скріншоту екрану з вебсайту «ОПТИКА ОНЛАЙН», чоловічі окуляри з діоптріями за введеним попередньо запитом вартують 280-285 грн., а чоловічі оправи для окулярів вартують 460-520 грн. (видрук скріншоту міститься у справі, а. с. 45). Релевантні джерела права, застосовані судом при ухваленні рішення. Встановлені судом сімейні правовідносини щодо способу виконання батьками обов`язку утримувати дітей, зокрема й їх участі у додаткових витратах на дітей, регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України (надалі - СК України) та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, протоколами до неї, Законом України «Про охорону дитинства», іншими актами законодавства. Згідно із ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (ч. 8 та 9 ст. 7 СК України). Сімейний Кодекс України ґрунтується на принципі рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ч. 1 та 2 ст. 141 СК України). Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. Утримання дітей, надання їм матеріальної допомоги є обов`язком батьків, що випливає зі змісту положення ст. 180 СК України, яке зобов`язує батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Виходячи з аналізу ст. 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3 містяться роз`яснення, згідно з котрими до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягти лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо. Зазначене узгоджується також з правовою позицією Верхового Суду України, висловленою 24.02.2006 року за єдиним унікальним номером судової справи 6-1296цс15, відповідно якої, виходячи з аналізу ст. 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Верховний Суд України роз`яснив, що вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Верховний Суд України звернув увагу, що, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі (постанова Верховного Суду України від 13.09.2017 року за єдиним унікальним номером судової справи 6-1489цс17). Аналіз відповідних приписів закону свідчить про те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину (постанова Верховного Суду від 08.05.2023 року за єдиним унікальним номером судової справи 756/9882/19). Ці правила стосуються особливих обставин, до таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку, які підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, потрібно враховувати, якою мірою кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У разі, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 29.04.2022 року за єдиним унікальним номером судової справи, номером провадження 61-8815св21. У постанові від 04.12.2019 року за єдиним унікальним номером судової справи 320/383/19 Верховний Суд зауважив, що доказами, які підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які підтверджують, зокрема, витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватися відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Узагальнена оцінка доводів та аргументів за результатами розгляду цієї справи. Суд зауважує, що стягнення з батьків додаткових витрат на дитину, викликаних особливими обставинами, у зв`язку з якими дитина потребує матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації права на дитинство, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства. При цьому, суд може зобов`язати батька/матір сплачувати кошти на додаткові витрати на дитину щомісячно, щоквартально, щопівроку тощо. Зібраними у цій справі доказами встановлено, що малолітній син сторін у справі - [PERSON] страждає захворюванням, котре йому встановлено 29.05.2024 року, а саме діагностовано міопію середнього ступеня (повільно прогресує) та встановлено лікування і профілактику, у зв`язку із чим малолітній син сторін у справі потребує додаткових витрат, викликаних безпосередньо цією обставиною. Суд зауважує, що позиція позивачки [PERSON] в частині співставлення її позиції з позицією відповідача [PERSON] зводиться до того, що останній, не дивлячись на розмір аліментів, котрі він сплачує щомісячно, повинен брати участь в додаткових витратах через особливі обставини, пов`язані з захворюванням дитини, котре не пов`язане з віком чи сезонністю, однак у зв`язку із тим, що позивачка [PERSON] , працюючи, отримує мінімальну заробітну плату, особливо останнім твердженням позивачка [PERSON] протягом розгляду справи в суді у поданих заявах по суті влучно маніпулює, на чому суд наголошує, проте її дохід не повинен пояснюватись чи спонукати до витрат платника аліментів, натомість, основним моментом являється необхідність додаткових витрат як першочергова обставина. Також, не приймає суд до уваги спроби позивачки [PERSON] щодо визначення відсоткового значення до заробітної плати витрати відповідача [PERSON] на його лікування, як й спроби надати оцінку встановленому відповідачеві [PERSON] діагнозу та призначеному рекомендаційному лікуванню. Позиція ж відповідача [PERSON] в частині співставлення його позиції з позицією позивачки [PERSON] зводиться до того, що він сплачує достатній розмір аліментів, котрий перевищує вдвічі прожитковий мінімум, визначений законодавством для дитини відповідного віку, а тому лікування захворювання малолітнього сина сторін у справі, яке ще мало місце, коли вони проживали однією сім`єю, повинно включатись в цей розмір сплачуваних щомісячно аліментів, окрім того, відповідач [PERSON] підставно вказує, що в силу місця праці він вимушений орендувати житло в м. Стрию Львівської області, за оренду котрого щомісячно сплачує 5 000 грн. + комунальні платежі, а також, що йому встановлено діагноз «цукровий діабет 2 типу», середньої важкості, стадія декомпенсації, й призначено рекомендоване лікування, що суд враховує при вирішенні цієї цивільної справи. Суд також зазначає, що додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно, то суд висновує, що підлягають задоволенню частково вимоги позивачки [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] , а саме у частині стягнення половини фактично понесених нею витрат разово у загальному розмірі 1 854 грн. 30 коп., тобто 927 грн. 15 коп., а також наперед половину запланованих витрат, котрі будуть здійснені разово на покупку окулярів малолітньому [PERSON] , у розмірі 2 000 грн., що у цьому випадку буде більш, ніж достатнім. Резюмуючи, оскільки позивачкою [PERSON] не було доведено суду належними та достатніми доказами щомісячні витрати в розмірі 1 850 грн., а тому, вивчивши та оцінивши наявні в матеріалах цієї справи докази стосовно додаткових витрат, враховуючи рівність та обов`язок обох батьків щодо забезпечення дитини, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для частково задоволення позовних вимог в цій частині та періодичного стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] , щоквартально, тобто раз на три місяці, додаткових витрат у розмірі 1 000 грн., що буде теж більш, аніж достатнім, оскільки витрати на системне та довготривале лікування при такому стані здоров`я дитини є додатковими та необхідними витратами, котрі викликані особливими обставинами, передбаченими ст. 185 СК України. Поряд з цим, суд доходить висновку, що заявлені позовні вимоги в частині необхідності стягнення додаткових витрат на сина аж до досягнення ним повноліття необґрунтовані та не достатньо спрогнозовані, оскільки безпосередньо пов`язані не з перебуванням його в статусі дитини, а пов`язані із його захворюванням, водночас, в матеріалах справи відсутні докази чіткої прогнозованості захворювання та незмінності способу й ціни лікування/профілактики, відтак з суворим дотриманням законності і з урахуванням обставин, що мають істотне значення, суд в даному конкретному випадку вважає за можливе обмежити стягнення періодичних витрат на утримання дитини до його медичного переогляду, але не пізніше, ніж на два роки, водночас, у випадку зміни особливих обставин, на яких ґрунтувалося рішення суду про стягнення додаткових витрат на дитину, кожна із сторін вправі звернутися до суду з відповідною вимогою - збільшення або зменшення суми додаткових витрат, як і позивачка [PERSON] вправі повторно звернутися до суду з вимогою про оплату додаткових витрат на дитину після його медичного переогляду чи спливу двох років. Щодо розподілу судових витрат у справі. Оскільки позивачка [PERSON] звільнена від сплати судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із вимогами майнового характеру (про стягнення додаткових витрат на дитину) на пункту 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та підставі частин 1, 6 ст. 141 ЦПК України, підлягають до стягнення на користь держави з відповідача [PERSON] за розрахунком: 1)1211.2 х 2927.15/7854.3 = 451.39, в розмірі 451 грн. 39 коп. пропорційно до задоволеної позовної вимоги; 2)1211.2 х 333.33/1850 = 218.23, в розмірі 218 грн. 23 коп. пропорційно до задоволеної позовної вимоги; Інші пропорційні частини відхилених вимог у сумі, що становить 1 752грн. 78 коп., належить компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, матеріали цієї справи не містять.

Outcome: partial