Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-01 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: представник позивача звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором про споживчий кредит № 100551111 від 30.10.2021 у розмірі 102000,00 грн., судовий збір у розмірі 3028,00 грн., а також витрати понесені на правову допомогу у розмірі 25000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 30.10.2021 між ТзОВ «Мілоан» та [PERSON] був укладений договір про споживчий кредит № 100551111, відповідно до умов якого останній надано кредит у розмірі 20000,00 грн. строком на 30 днів зі сплатою відсотків за ставкою 1,00% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, стандартна процентна ставка за користування кредитом становить 5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. У визначений строк відповідачка кредит не сплатила, внаслідок чого сформувалася заборгованість. 10.02.2022 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 10-02/2022-50, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за договором про споживчий кредит № 100551111 від 30.10.2021, укладеним з [PERSON] 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір факторингу №10-01/2023, в тому числі за договором про споживчий кредит № № 100551111 від 30.10.2021, укладеним з [PERSON] . Станом на 08.04.2024 у відповідачки наявна заборгованість за кредитним договором № 100551111 від 30.10.2021 у розмірі 102000,00 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту - 20000,00 грн., заборгованість за відсотками - 80000,00 грн., заборгованість з комісії - 2000,00 грн. Представник позивача подав до суд заяву, в якій заявлені вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити в повному обсязі. Просить судовий розгляд провести без участі представника позивача. Відповідачка подала до суду відзив, в якому зазначила, що проценти та неустойка нараховані за період після спливу строку повернення кредитних коштів, що суперечить судовій практикці Верховного суду. Позивач не мав право нараховувати по кредитному договору № 13855-01/2022 прострочену заборгованість за процентами у розмірі 80 000 - 6000 = 74 000 грн. В п. 1.5.2 договору вже визначені проценти у розмірі 6000 грн. Кредитний договір укладений 30.10.2021 року на строк 30 днів. Відповідно, після спливу 30 днів кредитор не має право нараховувати проценти по кредитному договору. А тому просить відмовити позивачу у задоволені позовних вимог в частині стягнення процентів у розмірі 74000,00 грн. Відповідачка в судове засідання не з`явилася з невідомих для суду причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася у передбаченому законом порядку, в тому числі, шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному вебсайті судової влади України (а.с. 99). З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 10.05.2024 було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без виклику учасників справи та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін Ухвалою суду від 12.06.2024 постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін. Представник позивача подав до суду письмові пояснення (а.с. 63-67). Ухвалою суду від 14.08.2024 у задоволенні клопотання [PERSON] про витребування доказів відмовлено. 06.09.2024 відповідачка подала до суду заяву відкладення розгляду справи, у зв`язку з необхідністю надання додаткових пояснень та доказів. 02.10.2024 представник позивача подав до суд заяву, в якій заявлені вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити в повному обсязі. Просить судовий розгляд провести без участі представника позивача. Водночас, з часу відкриття провадження у справі, а саме: з 10.05.2024, у відповідачки було більше 4 місяців для подання доказів та пояснень, крім того, нею було надано відзив на позовну заяву, а тому суд вважає, за можливе здійснити розгляд справи без її участі, в зв`язку з неявкою в судове засідання без поважних причин, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Таким чином, виходячи з поданих заяв, судом розглядається справа за наявними доказами у відсутності сторін без фіксування звукозаписувальним технічним засобом. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: 30.10.2021 між ТзОВ «Мілоан» та [PERSON] на підставі анкети-заяви останньої було укладено договір про споживчий кредит № 100551111 (а.с. 6-10, 12). Згідно з п. 1.1. договору кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, на строк, визначений п. 1.3. договору, надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі, визначеній у п. 1.2. договору (далі - кредит), а позичальник зобов`язався повернути кредитедавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі - плата) у встановлений п. 1.4 договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором. Пунктом 1.2. договору визначено, що розмір кредиту становить 20000,00 грн. Згідно з п. 1.3. договору кредит надається строком на 30 днів з 30.10.2021 (строк кредитування). Відповідно до п. 1.4. договору термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу) 29.11.2021. Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника за весь строк кредитування складає 28000,00 грн. (п. 1.5 договору). Комісія за надання кредитом: 6000,00 грн., яка нараховується за ставкою 10,00 відсотків від суми кредиту одноразово (п.п. 1.5.2 договору). Згідно з п. 1.6 договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідно до п. 2.1 договору кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок. Згідно з п. 4.2. договору, у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою, передбаченою п.1.6. договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6. договору. ТзОВ «Мілоан» перерахувало відповідачці на виконання умов договору № 100551111 кошти в розмірі 20000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 34488434 від 30.10.2021 (а.с. 13 на звороті). Відповідно до відомостей про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором № 100551111 нарахування процентів здійснювалося за період з 31.10.2021 по 28.01.2022 (а.с. 14). Згідно з розрахунком заборгованості у відповідачки станом на 08.04.2024 наявна заборгованість за кредитним договором № 100551111 від 30.10.2021 у розмірі 102000,00 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту - 20000,00 грн., заборгованість за відсотками - 80000,00 грн., заборгованість з комісії - 2000,00 грн. (а.с. 17). 10.02.2022 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 10-02/2022-50, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за договором про споживчий кредит № 100551111 від 30.10.2021, що був укладений між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] (а.с. 18-23, 69). 10.01.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» укладено договір факторингу №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» та відступило ТОВ «Коллект Центр» право вимоги до позичальників, в тому числі за договором про споживчий кредит № 100551111 від 30.10.2021, що був укладений між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] (а.с. 24-29). Таким чином, між сторонами виник спір щодо належного виконання умов кредитного договору, непогашення в повному обсязі відповідачкою заборгованості за цим договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача. Оцінка суду: суд, дослідивши та оцінивши наявні в справі докази в їх сукупності, надані позивачем на обґрунтування позовних вимог та відповідачкою у відзиві на позов, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, вважає, що даний позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з такого. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.\~204\~ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний недійсним судом. Згідно з частиною першою статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Статтею 628\~ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що стаття 204\~ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Відповідно до ст.\~639\~ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Закон України\~«Про електронну\~комерцію» визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Статтею 3\~цього Закону визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно з ч. 7 ст.\~11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у визначеному статтею 12\~цього\~Закону порядку, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 вказаного закону). Відповідно до ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з вимогами ст.ст. 525, 526\~ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. В свою чергу, порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частина 1 статті 612\~ЦК України визначає, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За змістом ст.\~1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором і згідно до ст.\~1048\~цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Відповідно до ст.\~1050\~ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Згідно зі ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76\~ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета спору, за своєю ініціативою, крім конкретних випадків, встановлених цим Кодексом (частини 5, 7 статті 81 ЦПК України). Судом встановлено, що 30.10.2021 між ТзОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено договір про споживчий кредит № 100551111. Первісний кредитор свої зобов`язання за вказаним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачці кредитні кошти відповідно до умов договору, що не заперечується останньою. Разом з тим відповідачка свої зобов`язання належним чином не виконувала, у зв`язку з чим у неї утворилася заборгованість за вказаним кредитним договором. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. З матеріалів справи встановлено, що договори факторингу, на підставі яких позивач набув право вимоги до відповідачки, укладені у відповідності до вимог закону, містять всі істотні умови, при їх укладенні були дотримані норми ЦК України, які регулюють дані правовідносини. Враховуючи те, що ТзОВ «Мілоан» як первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором перед відповідачкою виконало у повному обсязі, будь-яких доказів в спростування чого суд не встановив, а відповідачка не надала, тому, враховуючи правомірність набуття прав вимоги ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», суд приходить висновку про обґрунтованість позовних вимог до відповідачки в частині стягнення тіла кредиту та комісії за його надання. Щодо стягнення відсотків за договором суд зазначає наступне. Статтею 536 ЦК України\~передбачено,\~що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048\~ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050\~ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказана правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, провадження №14-10цс18. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023 (справа № 910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абзацу другого частини першої статті 1048\~ЦК\~України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою\~статті 1050 ЦК України. Позивач, заявляючи вимоги до [PERSON] , просив, у тому числі, крім тіла позики (сума, яку фактично отримала в борг позичальниця), стягнути заборгованість за відсотками. Кредитний договір укладений 30.10.2021 строком на 30 днів, тобто до 29.11.2021. Отже, нарахування кредитором відсотків після закінчення строку кредитування суперечить умовам кредитування і нормам ст.1048 ЦК України. Водночас, договором визначено розмір процентів за користування кредитом в розмірі 6000,00 грн. (п. 1.5.2), що відповідає строку кредитування та розміру процентної ставки (1,00 % від фактичного залишку кредиту за кожний день строку користування кредитом), а тому суд, приходить до висновку, що саме ця сума процентів за користування кредитом підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. При цьому позивачем відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81\~ЦПК України не надано суду доказів, що строк кредитування за договором про споживчий кредит № 100551111 від 30.10.2021 був пролонгований кредитодавцем відповідно до п. 2.3.1.2 договору, також не було надано оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією) (п. 4.2 договору), тому суд вважає, що строк кредитування становив 30 днів. Отже, суд приходить до висновку, що відповідно до п. 1.4 кредитного договору термін повернення кредиту визначено 29.11.2021, тому правові підстави для стягнення заборгованості за відсотками з 30.11.2021 відповідно до п. 1.6, 2.3.1.2 договору відсутні. Крім того, відповідно до частини 7 статті 12\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» (в редакції чинній на час укладення договору), зміна умов договору про споживчий кредит можлива тільки за згодою сторін. Умова договору про споживчий кредит про можливість внесення до договору змін в односторонньому порядку є нікчемною. 24.12.2023 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», яким ч. 7\~ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~доповнено п. 2 наступного змісту: «У договорі про споживчий кредит забороняється встановлювати умову про продовження в односторонньому порядку строку користування кредитом. Продовження строку користування кредитом здійснюється виключно шляхом укладення додаткового договору за домовленістю сторін». Згідно з\~ч.\~2\~Прикінцевих та\~перехідних положень\~ЗаконуУкраїни\~«Про внесення\~змін до\~деяких законів\~України щодо\~удосконалення державного\~регулювання ринків\~фінансових послуг» дія п. 5 р. І цього Закону, яким доповнено ч. 7 ст.\~12\~Закону України\~«Про споживче\~кредитування» доповнено п. 2, поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом. Відповідно до п. 7.2 кредитного договору строк дій цього договору складає період, що обчислюється з моменту його укладення і до моменту повного фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань. Згідно з п. 7.3 кредитний договір може бути достроково розірваний на підставі взаємної згоди сторін. Одностороннє розірвання Договору допускається лише у випадках прямо передбачених законодавством та п.7.1, 3.4.6 Договору. Водночас, матеріали справи не містять відомостей, що спірний кредитний договір було розірвано, а тому, враховуючи невиконання відповідачкою свої зобов`язань за договором, він діє по теперішній час. Таким чином, положення Закону України\~«Про внесення\~змін до\~деяких законів\~України щодо\~удосконалення державного\~регулювання ринків\~фінансових послуг» щодо неможливості продовження строку користування кредитом інакше як виключно шляхом укладення додаткового договору за домовленістю сторін є застосовними до спірних правовідносин. Частиною восьмою статті 18\~ЗУ «Про\~захист прав\~споживачів» встановлено, що нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. Отже, продовження нарахування процентів за ставкою згідно п. 1.6 Договору після закінчення строку кредитного договору є неправомірним. У зв`язку з цим суд вважає, що в задоволенні позовних вимог про стягнення процентів після закінчення строку кредитування за кредитним договором необхідно відмовити у зв`язку з їх необґрунтованістю, оскільки нарахування передбачених договором відсотків за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування. З врахуванням встановлених обставин справи та досліджених доказів, беручи до уваги, що відповідачка істотно порушила умови укладеного нею кредитного договору, а, зокрема, у встановленому порядку та строки не погашала кредит, проценти за користування ним та комісію, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідачки заборгованості за тілом кредиту, комісією та відсотками за користування кредитом в межах строків користування, визначених кредитним договором № 100551111 від 30.10.2021, у розмірі 28000,00 грн., з яких: 20000,00 грн. сума заборгованості за тілом кредиту, 2000,00 грн. заборгованості за комісією та 6000,00 грн. заборгованості за відсотками. Розподіл судових витрат: відповідно до ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційну розміру задоволених позовних вимог А тому з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути 831,20 грн. (3028,00 грн. х 27,45 %) сплаченого судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Частиною другою статті 141 КПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 133\~ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст.\~133\~ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Приписами ч. 2 ст.\~137\~ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, а також постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19). На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу до матеріалів справи долучено договір про надання правової допомоги від 02.01.2023 укладений між ТОВ «Коллект Центр» та АО «Лігал Ассістанс» (а.с. 40-41), заяву № 544 від 01.03.2024 про надання юридичної допомоги, згідно якої ТОВ «Коллект Центр» звертається до АО «Лігал Ассістанс» для погодження надання правових (юридичних) послуг з приводу примусового стягнення заборгованості з [PERSON] а саме: надання усної консультації з вивченням документів в розмірі 4000,00 грн., підготовка пропозицій в розмірі 6000,00 грн. та складання позовної заяви до суду в розмірі 15000,00 грн. (а.с. 44), витяг з акту № 4 про надання юридичної допомоги від 09.03.2024 на суму 25000,00 грн. (а.с. 45) та платіжну інструкцію № 0421260000 від 15.03.2024 згідно якої ТОВ «Коллект Центр» перерахувало АО «Лігал Ассістанс» 51000,00 грн. за призначенням платежу: надання правової допомоги згідно договору № 02-01/2023 від 02.01.2023 про надання правової допомоги (а.с. 43). Водночас, на думку суду, вимоги про стягнення витрат за надання усної консультації з вивчення документів вартістю 4000,00 грн. та підготовки пропозицій вартістю 6000,00 грн. необхідно залишити без задоволення, оскільки такі послуги охоплюється єдиною метою надання правничої допомоги і окремого вартісного значення не мають. Надання усних консультацій, вивчення відомостей та документів, наданих клієнтом, підготовка пропозицій, охоплюється єдиною метою надання правничої допомоги і такі послуги не можуть мати окремої вартості, оскільки виконання таких робіт є безумовним при наданні правничої допомоги. Дослідивши надані докази, враховуючи положення статті 141 ЦПК України, викладені обставини та складність справи, з урахуванням виконаної адвокатом роботи, застосовуючи принципи співмірності та розумності розміру судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідачки пропорційно до задоволених позовних вимог 4117,50 грн. (15000,00 грн. х 27,45 %), як компенсацію витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного, ст.ст. 207, 512, 514, 525, 526, 610, 612, 628, 639, 1048, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», 18 Закону України "Про захист прав споживачів", ч. 7 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», Закону України\~«Про внесення\~змін до\~деяких законів\~України щодо\~удосконалення державного\~регулювання ринків\~фінансових послуг»,

Outcome: partial