Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-24 00:00:00

В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Вказана справа надійшла в провадження Вінницького міського суду Вінницької області на підставі ухвали Верховного Суду від 01.05.2024 якою підсудність справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу визначено Вінницькому міському суду Вінницької області. Позов мотивовано тим, що [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , про що Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області 03.01.2019 вчинено відповідний актовий запис № 14. У шлюбі в сторін по справі народилась донька [PERSON] [INFO] . Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалось через часті непорозуміння, різні погляди на життя, несумісні звички та характери, що призводить до конфліктів та сварок, які почали набувати систематичного характеру. Позивач стверджує, що відносно відповідача місцевими правоохоронними органами складались протоколи про притягнення його до відповідальності за вчинення сімейного насилля. Під час спільного проживання у шлюбі сторони проживали у Федеративній республіці Німеччина, за адресою [ADDRESS] . Позивач зазначає, що з осені 2023 фактичні подружні відносини між сторонами припинено, відсутній спільний побут, спільне господарство не ведеться, відсутній спільній бюджет, виконання спільних обов`язків подружжя відсутнє. Позивач зазначає, що житло, в якому нині проживає позивач і спільна дитина оплачується позивачем самостійно, будь якої фінансової участі в оплаті житла та інших витратах на утримання доньки відповідач не приймає. З огляду на викладене позивач зазначає, що подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам, а тому з урахуванням заяви від 23.05.2024 про зменшення позовних вимог просить розірвати шлюб, який укладено між нею та відповідачем та залишити їй після розірвання шлюбу прізвище « [PERSON] ». Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24.05.2024 відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. 06.06.2024 засобами поштового зв`язку на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити [PERSON] в задоволенні позову про розірвання шлюбу. Свою позицію у справі мотивував тим, що він заперечує доводи позивача з приводу того, що сімейне життя у них не склалось. Зазначив, що в них дійсно час від час виникають певні непорозуміння, пов`язані з дещо різними поглядами на життя та різний менталітет. Але за 5 років, які він та позивач перебувають у зареєстрованому шлюбі вони навчилися разом врегульовувати будь які конфлікти, які час від часу можуть у них виникати з різних підстав. Зазначив, що він жодного разу не вчиняв домашнього насилля а ні щодо позивача, а ні щодо їх спільної дитини, такі твердження позивача не підтверджені жодними належними доказами. Вказує, що його з позивачем стосунки побудовані на почутті любові та глибокої поваги один до одного. Зазначає, що причина зміни позивачем місця проживання у ФРН йому незрозуміла, сімейне життя яке у них протікало було спокійним та не передбачало будь яких розривів. Про намір розірвати шлюб позивач йому не повідомляла. Вважає, що розірвання шлюбу буде суперечити як інтересам сторін так і інтересам спільної дитини, оскільки дитина повинна зростати у повній сім`ї та виховуватись обома батьками. З огляду на викладене просив відмовити позивачу в задоволенні її до нього позову про розірвання шлюбу. Інших заяв по суті спору матеріали справи не містять. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26.06.2024 клопотання відповідача про надання строку для примирення задоволено частково. Надано [PERSON] та [PERSON] строк для примирення тривалістю 1 місяць. Провадження у справі зупинено до 10 год. 00 хв. 26.07.2024. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26.07.2024 провадження у справі поновлено. Судове засідання у справі призначено на 25.09.2024 на 15 год. 00 хв. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, її представник адвокат Мишковська Т.М. в заяві від 26.06.2024, з поміж іншого, також просила проводити розгляд справи у її відсутність. Відповідач у справі [PERSON] в судове засідання не з`явився. Повідомлявся судом про день, час та місце розгляду справи завчасно та належним чином за адресою, що вказана ним у відзиві на позовну заяву та клопотанні про надання строку для примирення, в якості адреси для листування. Судова кореспонденція повернулась до суду з відміткою на довідці «Укрпошти» - «за закінченням терміну зберігання». З огляду на викладене суд ухвалив провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами та у відсутність сторін по справі, оскільки судом виконано вимоги процесуального закону про повідомлення учасників справи про день, час та місце судового розгляду, фіксування судового засідання технічними засобами на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. Під час вирішення спірних правовідносин суд враховує, що їх правове регулювання здійснюється нормами Загальної Декларації Прав Людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 10.12.1948 року й ратифікованої Україною в 1973 році, Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року Законом № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями), Сімейного кодексу України № 2947-ІІІ від 10.01.2002 року (із змінами та доповненнями) та Закону України «Про міжнародне приватне право» № 2709-IV від 23.06.2005 року (зі змінами та доповненнями). Так, статтею 16 Загальної Декларації Прав Людини визначено, що чоловіки i жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися i засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній i повній згоді сторін, що одружуються. Сім`я є природним i основним осередком суспільства i має право на захист з боку суспільства та держави. Таке положення міжнародно-правової норми повністю відповідає змісту статті 51 Конституції України, якою регламентовано, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Судом встановлено наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, врегульовані нормами СК України щодо припинення шлюбу. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 109 СК України, шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно із ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 Постанови пленуму Верховного суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України (254к/96-ВР) охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін. Судом встановлено, що 03.01.2019 між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстровано Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, про що 03.01.2019 вчинено відповідний актовий запис № 14. (а.с. 3 зворот). Згідно витягу із реєстру актів про народження від 26.11.2019, що складено в ФРН за №G 1790/2019 у сторін по справі під час перебування в зареєстрованому шлюбі народилась дочка [PERSON] [INFO] (а.с. 4 зворот 11). Сімейне життя подружжя не склалося, що призвело до розладу шлюбних відносин. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 СК України. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Судом встановлено, що волевиявлення позивача, яка наполягає на задоволенні позову, є її свідомим вибором, зробленим без будь-якого зовнішнього впливу чи примусу. Суд використав надану законом можливість на надання сторонам у справі строку для примирення, однак у визначений ухвалою суду строк примирення не відбулося. З огляду на викладене суд відхиляє заперечення відповідача проти позову, оскільки відмова в задоволенні позову про розірвання шлюбу, на переконання суду, фактично буде примушуванням позивача до шлюбу, що є допустимим. Позивач щодо своєї процесуальної позиції по справі з наполягання на задоволенні позову визначилась остаточно, тому суд своїм актом не може примусити її і надалі перебувати у шлюбі з відповідачем. За таких обставин суд вважає, що сім`я сторін розпалась остаточно, підстав для досягнення примирення між сторонами немає, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача і тому суд приходить до висновку про розірвання шлюбу між сторонами. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі ст. 104-105, 110-112 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved