Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-01 00:00:00

22 лютого 2024 до Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району про відібрання дітей від батьків, без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 01.06.2013 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який зареєстрований Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №183. [INFO] у подружжя народився син [PERSON] . Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя №334/11737/14-ц від 24.12.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. На підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя №334/11739/14-ц від 25.12.2014 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.12.2014 і до повноліття дитини. Відповідно до свідоцтва про народження матір`ю [PERSON] , [INFO] є [PERSON] , відомості про батька: [PERSON] внесені відповідно до частини першої статті 135 СК України (згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження). 28.02.2024 до свідоцтва про народження [PERSON] , виданого Дніпровським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 18.10.2016 року, актовий запис №1097 було внесено відомості на підставі статті 126 СК України, де [PERSON] визнав батьківство, через що видано повторно свідоцтво про народження [PERSON] . Згідно витягу з реєстру актів про народження №343-I-А/2022 рік [PERSON] народився [INFO] , місце народження: Аверса (провінція Казерта), країна: Італія, мати: [PERSON] , відомості про батька відсутні. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] ніяк не піклуються про дітей, не проявляють заінтересованості в їх подальшій долі, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей їх навчанням, підготовкою до самостійного життя, що негативно впливає на їх розвиток як складову виховання, не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу. Отже, відповідачі свідомо самоусунулися від виконання батьківських обов`язків по відношенню до дітей, зловживають спиртними напоями. 15.01.2024 року на підставі акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , працівниками СІОІІ ЗРУП ГУНП в Запорізькій області було відібрано за адресою: [ADDRESS] та поміщено до КНП «Міська дитяча лікарня №5» Запорізької міської ради. Підставою відібрання дітей слугувало, що їх мати, [PERSON] , на протязі 3-х днів не з`являлася вдома, на телефонні дзвінки не відповідала, та залишила дітей на їх бабусю, [PERSON] , [INFO] . Фактично вихованням та утриманням дітей займалася бабця [PERSON] , [INFO] , котра звернулася до свого онука [PERSON] , який є дядьком малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , який надавав матеріальну допомогу на утримання дітей, став опікуватися дітьми. 19.01.2024 року за участю працівників органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, на підставі поданої заяви позивачем малолітні діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] були тимчасово влаштовані в сім`ю позивача до прийняття рішення про їх влаштування, з подальшим винесенням відповідних наказів Службою (управління) у справах дітей Запорізької міської ради. Відповідно до отриманих виписних епікризів з КНП «Міська дитяча лікарня №5» Запорізької міської ради, старші діти перебували в більш гарному стані. Однак, [PERSON] , [INFO] , мав гострий бронхіт, гострий назофарингіт. Вага Даміра становила 7,400 грамів, що для дитини його віку було найменшою межею. Дитина не має жодної вакцинації за графіком щеплень. Згідно письмових пояснень [PERSON] начальнику відділу по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, він не заперечував, щоб діти проживали разом із сім`єю позивача. З урахуванням викладеного, позивач просить: відібрати малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , від батьків [PERSON] та [PERSON] без позбавлення їх батьківських прав; відібрати малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , від матері [PERSON] , без позбавлення її батьківських прав; стягнути з [PERSON] на користь особи, на утриманні якої перебувають діти згідно з наказом Служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради №232, 233, 234 від 19.01.2024 аліменти на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19.01.2024 і до досягнення дітьми повноліття; стягнути з [PERSON] на користь особи, на утриманні якої перебувають діти згідно з наказами Служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради №232, 233, 234 від 19.01.2024 року, аліменти на утримання малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19.01.2024 і до досягнення дітьми повноліття. 26.02.2024 ухвалою судді відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Позивач [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягає, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про визнання позову про відібрання малолітніх дітей, без позбавлення батьківських прав та стягнення з неї аліментів на утримання малолітніх дітей, просила провести розгляд справи без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про визнання позову про відібрання малолітніх дітей, без позбавлення батьківських прав та стягнення з нього аліментів на утримання малолітніх дітей, просив провести розгляд справи без її участі. Представник органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району Маньковська Л.Г. подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, просила при ухваленні рішення суду врахувати висновки органу опіки та піклування щодо доцільності відібрання малолітніх дітей від матері та батька. Згідно із частиною 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, дійшов наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленим\~ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із статтями\~12,\~13,\~81 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами. Доказуванню підлягають обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Судом встановлено, що з 01.06.2013 року відповідачі [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який зареєстрований Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №183. [INFO] у подружжя народився син [PERSON] . Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя №334/11737/14-ц від 24.12.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. На підставі рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя №334/11739/14-ц від 25.12.2014 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] у розмірі частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.12.2014 і до повноліття дитини. Відповідно до свідоцтва про народження матір`ю [PERSON] , [INFO] є [PERSON] , відомості про батька: [PERSON] внесені відповідно до частини першої статті 135 СК України (згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження). 28.02.2024 до свідоцтва про народження [PERSON] , виданого Дніпровським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 18.10.2016 року, актовий запис №1097 було внесено відомості на підставі статті 126 СК України, де [PERSON] визнав батьківство, через що видано повторно свідоцтво про народження [PERSON] . Згідно витягу з реєстру актів про народження №343-I-А/2022 рік [PERSON] народився [INFO] , місце народження: Аверса (провінція Казерта), країна: Італія, мати: [PERSON] , відомості про батька відсутні. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] ніяк не піклуються про дітей, не проявляють заінтересованості в їх подальшій долі, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей їх навчанням, підготовкою до самостійного життя, що негативно впливає на їх розвиток як складову виховання, не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу. Отже, відповідачі свідомо самоусунулися від виконання батьківських обов`язків по відношенню до дітей, зловживають спиртними напоями. Діти не мали зимового одягу та постійно перебувала вдома, відповідачі з дітьми не гуляли, діти не відвідували школу, онлайн також не вчилися. [PERSON] взагалі не була влаштована до школи. 15.01.2024 року на підставі акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , працівниками СІОІІ ЗРУП ГУНП в Запорізькій області було відібрано за адресою: [ADDRESS] та поміщено до КНП «Міська дитяча лікарня №5» Запорізької міської ради. Підставою відібрання дітей слугувало, що їх мати, [PERSON] , на протязі 3-х днів не з`являлася вдома, на телефонні дзвінки не відповідала, та залишила дітей на їх бабусю, [PERSON] , [INFO] . Постановою Ленінського районного суду м.Запоріжжя №334/7012/24 від 20.02.2024 [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 184 ч.1 КУпАП та накладено на неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 340,00 гривень. Суть правопорушення відповідно до постанови: « [PERSON] не виконує свої батьківські обов`язки по вихованню малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які проживають за адресою: [ADDRESS] . Мати [PERSON] у період з 12.01.2024 по 22.01.2024 була відсутня вдома, не цікавиться чим займаються діти, їх поведінку не контролює, про здоров`я, фізичний та моральний стан дітей не піклується». Вихованням та утриманням дітей займалася бабця [PERSON] , [INFO] . [PERSON] звернулася до свого онука [PERSON] , який є дядьком малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , про надання їй допомоги щодо утримання та виховання дітей. В подальшому позивач став опікуватися дітьми. 19.01.2024 року за участю працівників органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, на підставі поданої заяви позивачем малолітні діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] були тимчасово влаштовані в сім`ю позивача до прийняття рішення про їх влаштування, з подальшим винесенням відповідних наказів Службою (управління) у справах дітей Запорізької міської ради. Відповідно до отриманих виписних епікризів з КНП «Міська дитяча лікарня №5» Запорізької міської ради, старші діти перебували в більш гарному стані. Однак, [PERSON] , [INFO] , мав гострий бронхіт, гострий назофарингіт. Вага Даміра становила 7,400 грамів, що для дитини його віку було найменшою межею. Дитина не має жодної вакцинації за графіком щеплень. Відповідно до висновку районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району №17.01/01-27/833 від 09.09.2024 року [PERSON] та [PERSON] належним чином не виконують своїх батьківських обов`язки по відношенню до дітей, не піклуються про їх фізичний і духовний розвиток, не забезпечують необхідного харчування, навчання, медичного догляду, лікування, права та інтереси яких повинні бути захищені у встановленому законом порядку, вважати за доцільне відібрати [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] від матері [PERSON] без позбавлення її батьківських прав, вважати за доцільне відібрати [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , від батька [PERSON] без позбавлення його батьківських прав. Наведені обставини в їх сукупності свідчать про те, що залишення малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] у відповідачів є небезпечним для їх життя, здоров`я і морального виховання. Згідно з частиною третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). У частині сьомій статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язанні виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, свої Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно з пунктами 2-5 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. За змістом частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року роз`яснено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передати органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтересні, але не повинен визначити при цьому конкретний заклад. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини\~є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини\~у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»). У рішенні ЄСПЛ «Мамчур проти України» зроблено висновок, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, в найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки з сім`єю, окрім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або явно дисфункціональна; і по-друге, в найкращих інтересах дитини забезпечити її розвиток в безпечному, надійному і стабільному середовищі та в середовищі, що не є дисфункціональним. Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України). Основні підстави для відібрання дитини зазначені у частині першій статті 164 СК України. Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у вищенаведеній частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року\~у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18. Положеннями ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, передбачено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Судом встановлений факт неналежного піклування про малолітніх дітей з боку відповідачів, що створює загрозу для їх життя і здоров`я, ухилення від виконання батьками своїх батьківських обов`язків з виховання малолітніх дітей. Враховуючи вищенаведене, надаючи оцінку дослідженим доказам, суд приходить до висновку, що наявні підстави для відібрання дітей від матері [PERSON] та батька [PERSON] , без позбавлення батьківських прав, оскільки така міра відповідає найкращим інтересам дітей. Суд також враховує, що відповідачі визнали пред`явлений позов і визнання позову не суперечить закону, а тому вважає за можливе позов задовольнити. Частиною 4 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року також передбачено, що позбавлення батьківських прав або відібрання дитини від батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Згідно ч. 4 ст. 170 СК України, при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Частиною 1 статті 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із частиною 3 статті 181 СК України - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 ч. 1 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України - аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, відсутність інших утриманців у відповідача (відповідно до\~ст.182 СК України), суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги щодо стягнення аліментів. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи наведене та зважаючи на пріоритет інтересів саме дітей, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог. Питання про судові витрати належить вирішити відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved