Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-06 00:00:00

У серпні 2024 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, у якому просить, в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, передати їй в особисту приватну власність: частину майнових прав на житлове приміщення в гуртожитку, загальною площею 22,7 кв.м., розташоване за адресою: [ADDRESS] , яка належить на праві спільної часткової власності [PERSON] ; компенсувати частину вилучених відповідачем грошових коштів в розмірі 1 361,50 грн. В порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, передати в особисту приватну власність відповідачу [PERSON] : транспортний засіб марки «AUDI 80», 1989 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) № [NUMBER] , об`єм двигуна 1 800 см?, вартість якого відповідно до цінової довідки станом на 11 липня 2024 року складає 59 308,00 грн; залишити частину грошових коштів готівкою в розмірі 558 098,50 грн. Просить відшкодувати витрати на оплату судового збору та оцінку майна. Позовні вимоги мотивовані тим, що 22 березня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 22 березня 2023 року. 18 січня 2007 року шлюб між сторонами було розірвано за рішенням суду, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу Серії [NUMBER] від 18 січня 2007 року. Після розірвання шлюбу продовжували проживати разом, подружнім життям, без реєстрації шлюбу. Мають двох спільних дітей: сина - [PERSON] , [INFO] , та сина - [PERSON] , [INFO] . За час перебування у шлюбі ними було придбано наступне майно: житлове приміщення в гуртожитку, загальною площею 22, 7 кв.м., розташоване за адресою: [ADDRESS] , ринкова вартість якого відповідно до звіту № К110724-1 становить 1 232 090,00 грн. Ринкова вартість частини житлового приміщення станом на 11 липня 2024 року складає 308 022,50 грн; транспортний засіб марки AUDI 80», 1989 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) № [NUMBER] , об`єм двигуна 1 800 см?, вартість якого відповідно до цінової довідки станом на 11 липня 2024 року складає 59 308,00 грн; грошові кошти готівкою у розмірі 10 000,00 дол. США, 1 000,00 Євро та 100 000,00 грн, що на день подачі позову відповідно до курсу Національного банку України становить 559 460, 00 грн. Оскільки зазначене вище майно було придбане позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] в період шлюбу, то воно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і позивачка має намір поділити це майно. Відповідач 30 червня 2024 року після побутової сварки забрав всі готівкові грошові кошти, які знаходилися в квартирі на зберіганні, а саме 10 000,00 дол. США, 1 000, 00 Євро та 100 000,00 грн, що на день подачі позову відповідно до курсу Національного банку України становить 559 460,00 грн. Відповідач відмовляється поділити зазначене майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, або отримати половину його вартості, а тому позивачка вважає за необхідне звернутися до суду за захистом своїх прав. Ухвалою судді від 05 серпня 2024 року відкрито провадження для розгляду за правилами загального позовного провадження. У серпні 2024 року представник [PERSON] - адвокат Топчій П. І. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить в задоволенні позову відмовити, вважає його безпідставним та необґрунтованим. Указував на те, що у відповідності до вимог пункту 4 частини першої статті 57 СК України, частка приватної спільної часткової власності житлового приміщення у гуртожитку, загальна площа 22,7 кв.м., житлова площа 16,8 кв.м. набута внаслідок приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», є особистою приватною власністю відповідача [PERSON] і не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, що може бути поділена на підставі статті 69 СК України. Позивачка [PERSON] безпідставно стверджує про те, що передала відповідачу [PERSON] готівкові грошові кошти в сумі 10 000,00 дол. США, 1 000,00 Євро та 100 000,00 грн, що на день подачі позову відповідно до курсу Національного Банку України становить 559 460,00 грн, оскільки зазначене не відповідає фактичним обставинам. Готівкові грошові кошти [PERSON] не передавала, перерахунок не проводився, будь-яких письмових доказів не надано. Транспортний засіб марки «AUDI 80», 1989 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) № [NUMBER] , об`єм двигуна 1 800 см? не є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] та об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки власником цього транспортного засобу є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу № [NUMBER] від 07 серпня 2001 року. Ухвалою суду від 09 вересня 2024 року закінчено підготовче провадження та призначено справу для розгляду по суті. В судовому засіданні позивачка вимоги позову підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні вимоги позову не визнали та просили відмовити в їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. За змістом положень глав 7 та 8 СК України власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. Згідно із статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України). Як встановлено судом, що 22 березня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 22 березня 2003 року. 18 січня 2007 року шлюб було розірвано за рішенням суду, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 18 січня 2007 року. Суд також установив та це не заперечувалось сторонами, що після розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] продовжували мешкати разом в гуртожитку № [NUMBER] заводу «Арсенал» за адресою: [ADDRESS] . Сторони мають двох спільних дітей: сина - [PERSON] , [INFO] , та сина - [PERSON] , [INFO] . 14 січня 2014 року Печерська районна в м. Києві державна адміністрація видала [PERSON] ордер на жилу площу в гуртожитку № [NUMBER] на право зайняття сім`єю на чотири особи жилої площі в гуртожитку по [ADDRESS] , розміром 16,7 кв.м. Склад сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . У подальшому житлове приміщення в гуртожитку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] було приватизоване та належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та членам його сім`ї: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частках, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 05 лютого 2016 року [NUMBER], виданим згідно з розпорядженням Органу приватизації державного житлового фонду Печерської районної в м. Києві державної адміністрації від 05 лютого 2016 року № 14. Згідно з інформаційної довідки № 54344316 від 01 березня 2016 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна власником частки приватної спільної часткової власності житлового приміщення в гуртожитку, загальна площа 22,7 кв.м., житлова 16,8 кв.м. за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] . Відповідно до пункту 4 частини першої статті 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; Відповідно до статті 1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Відповідно до частини першої статті 2 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Таким чином, оцінюючи досліджені докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовна вимога [PERSON] про визнання за нею в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, належної відповідачу частки у спірному житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , її особистою власністю, задоволенню не підлягає, оскільки вказана квартира приватизована відповідачем [PERSON] , позивачкою [PERSON] та їх дітьми: [PERSON] та [PERSON] , відповідно не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити. Щодо транспортного засобу марки AUDI 80», 1989 року випуску, шасі (кузов, рама, коляска) № [NUMBER] , суд зауважує, що позивачкою не доведено, що зазначений транспортний засіб придбаний в період перебування у шлюбі та за спільні кошти подружжя [PERSON] та [PERSON] . При цьому, суд бере до уваги те, що вищевказаний транспортний засіб зареєстрований на праві приватної власності за третьою особою за, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 07 серпня 2001 року. За таких обставин, доводи позивачки про належність спірного автомобіля до спільного сумісного майна подружжя не знайшли свого підтвердження, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. Також не підлягають задоволенню позовні вимоги про виділ зі складу спільного майна в особисту приватну власність відповідачу грошових коштів 558 098,50 грн, а позивачці 1 361,50 грн, набутих під час спільного життя подружжя, оскільки суду не надано доказів розміру грошових коштів, набутих під час шлюбу, та не обґрунтовано необхідності їх розподілу у зазначеному позивачкою порядку. У відповідності до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення, або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до пункту 4 частини другої статті 43 ЦПК України, учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову [PERSON] у задоволенні позову до [PERSON] про поділ майна подружжя. Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень статтею 141 ЦПК України і в зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати не підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed