Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-30 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між позивачем та відповідачем 07 грудня 2007 року був зареєстрований шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову N? 1 Харківського міського управління юстиції, актовий запис N? 3260. Від сумісного проживання сторони мають двох дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . За час шлюбу було придбано квартиру [ADDRESS] та укладено на ім?я мого чоловіка - відповідача [PERSON] - розмір частки 1/2 , та дітей [PERSON] розмір частки , [PERSON] - розмір частки - /4, договір купівлі-продажу від 15.04.2014 року, зареєстрований в реєстрі за N? 442, посвідчений Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Борисенко В.С., що підтверджується інформаційною довідкою N? 255302350 від 05.05.2021 р. Крім того, за час шлюбу, а саме 12.08.2009 року, було придбано автомобіль марки MERCEDES-BENZ VITO 2148, 2003 року випуску та зареєстрований за відповідачем, що підтверджується листом Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській області від 24.05.2021 року N? 31/20-1770. Спільне життя між сторонами не склалося через суттєву різницю характерів та різницю поглядів на життя, тому шлюб між позивачем та Відповідачем було розірвано на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова по справі N? 643/12187/220 від 09.09.2020 року. Після розірвання шлюбу на утриманні позивачки залишились двоє спільних із Відповідачем дітей. Набуте майно за час шлюбу належить подружжю на праві спільної сумісної власності, а саме факт реєстрації майна, набутого за час шлюбу на ім`я лише одного із подружжя не впливає на його правовий режим (режим спільного майна). 18.05.2021 року був отриманий звіт про незалежну оцінку майна - квартири [ADDRESS] , згідно якого ринкова вартість квартири становить 1 279 400,0 грн. (один мільйон двісті сімдесят дев?ять тисяч чотириста гривень 00 коп.), а належна частина квартири становить 319 850,0 грн. (триста дев?ятнадцять тисяч вісімсот п`ятдесят гривень 00 коп.). Згідно звіту про вартість майна - автомобіля марки MERCEDES-BENZ VITO 2148 від 27.05.2021 року вартість автомобіля складає 157 000,0 грн. (сто п?ятдесят сім тисяч гривень 00 коп.). Оскільки позивачка має право на частину квартири в спільному майні подружжя та частину вартості автомобіля, то ціна позову становить 398 350,0 грн. (триста дев?яносто вісім тисяч триста п?ятдесят гривень 00 коп.). Позивачка просила суд: Поділити частину квартири [ADDRESS] , яка зареєстрована за Відповідачем, між подружжям шляхом визнання за мною права власності на частину вищевказаної квартири. ???Поділити автомобіль марки MERCEDES-BENZ VITO 2148, 2003 року випуску, вартістю 157 000,0 грн., із залишенням його у власності Відповідача зі стягненням з Відповідача на користь позивача грошової компенсації вартості частини автомобіля в розмірі 78 500,0 грн. ???Стягнути з Відповідача суму сплаченого судового збору в розмірі 3 983,50 грн. (три тисячі дев?ятсот вісімдесят три гривні 50 коп.) Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 14 червня 2021 року відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 09 серпня 2021 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до розгляду у судовому засіданні. Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний суд розпорядженням від 08.03.2022 №2/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ Московського районного суду м. Харкова на Октябрський районний суд м. Полтави, вказана позовна заява підсудна Октябрському районному суду м. Полтави. Ухвалою Октябрського районного суду міста Полтави цивільну справу за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя - прийнято до провадження До суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якій відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Позивач у судове засідання не з`явилася, до суду надійшла заява по розгляд справи без участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій просив суд не розгляати справу за його відсутності, на час перебування на військовій службі. Однак заява не підлягає задоволенню, оскільки цивільна справа перебуває в провадженні з 20 жовтня 2022 року. Суд має встановлювати розумні строки для вчинення процесуальних дій. Строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню цивільного судочинства. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 07 грудня 2007 року був зареєстрований шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову N? 1 Харківського міського управління юстиції, актовий запис N? 3260. Від сумісного проживання сторони мають двох дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . За час шлюбу було придбано квартиру [ADDRESS] та укладено на ім?я мого чоловіка - відповідача [PERSON] - розмір частки 1/2 , та дітей [PERSON] розмір частки , [PERSON] - розмір частки - /4, договір купівлі-продажу від 15.04.2014 року, зареєстрований в реєстрі за N? 442, посвідчений Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Борисенко В.С., що підтверджується інформаційною довідкою N? 255302350 від 05.05.2021 р. Крім того, за час шлюбу, а саме 12.08.2009 року, було придбано автомобіль марки MERCEDES-BENZ VITO 2148, 2003 року випуску та зареєстрований за відповідачем, що підтверджується листом Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Харківській області від 24.05.2021 року N? 31/20-1770. Спільне життя між сторонами не склалося через суттєву різницю характерів та різницю поглядів на життя, тому шлюб між позивачем та Відповідачем було розірвано на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова по справі N? 643/12187/220 від 09.09.2020 року. Після розірвання шлюбу на утриманні позивачки залишились двоє спільних із Відповідачем дітей. Набуте майно за час шлюбу належить подружжю на праві спільної сумісної власності, а саме факт реєстрації майна, набутого за час шлюбу на ім`я лише одного із подружжя не впливає на його правовий режим (режим спільного майна). 18.05.2021 року був отриманий звіт про незалежну оцінку майна - квартири [ADDRESS] , згідно якого ринкова вартість квартири становить 1 279 400,0 грн. (один мільйон двісті сімдесят дев?ять тисяч чотириста гривень 00 коп.), а належна частина квартири становить 319 850,0 грн. (триста дев?ятнадцять тисяч вісімсот п`ятдесят гривень 00 коп.). Згідно звіту про вартість майна - автомобіля марки MERCEDES-BENZ VITO 2148 від 27.05.2021 року вартість автомобіля складає 157 000,0 грн. (сто п?ятдесят сім тисяч гривень 00 коп.). Оскільки позивачка має право на частину квартири в спільному майні подружжя та частину вартості автомобіля, то ціна позову становить 398 350,0 грн. (триста дев`яносто вісім тисяч триста п?ятдесят гривень 00 коп.). Шлюбний договір між колишнім подружжям не укладався. Домовленості щодо володіння, користування і розпорядження майном не досягалося. У такому випадку спірні відносини щодо майна регулюються Сімейним кодексом України. Відповідно до частин першої, третьої-п`ятої статті 65 СК України(яка врегульовує порядок розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя) дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Норма ч. 3 ст. 61 СК України визначено, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, що наведене у постанові Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року (Постанова N 6-2891цс15). Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. При цьому, для визнання речей, набутих під час шлюбу, об`єктами спільної сумісної власності подружжя не має значення, на ім`я кого з них оформлено це майно. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вказується, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК) , відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами. Крім того, ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Норма ч 3. ст. 61 СК України передбачає, що якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно частини першої статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до частини першої статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17 висловлена наступна правова позиція: вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя. Крім того, за загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, згідно зі статтею 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, і позивач не зобов`язаний доводити належність набутого за час шлюбу майна до майна подружжя. Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують.» Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/1 5-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, від 22 лютого 2021 року у справі № 264/2232/19 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України №1-8/2012 (№ 17-рп/2012), встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. У постанові Верховного Суду від 27.02.2019р. (справа № 464/7011/16-ц, провадження № 61-12168св18), Верховний Суд повністю підтримав раніше висловлені правові позиції Верховного Суду України, щодо презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Суд вважає, що є передбачені законом підстави для поділу спільного майна подружжя, придбання якого підтверджено позивачем у період шлюбу, тому позов слід задовольнити. З урахуваннямст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути судові витрати, щодо сплати нею судового збору при подачі позову до суду у сумі 3 983,50 грн. (три тисячі дев`ятсот вісімдесят три гривні 50 коп.)

Outcome: approved