Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , а також на своє утримання. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що сторони перебувають у шлюбі з 11.04.2023 року та мають малолітнього сина, проте сімейні стосунки припинено, відновлювати їх сторони не мають наміру, шлюб існує формально, примирення не можливо, відповідач не надає належної допомоги на утримання дитини, яка перебуває на утриманні позивача. На підставі викладеного позивач звернулась до суду та просила розірвати шлюб, стягнути аліменти на своє утримання та утримання сина. Позивач у судове засідання не з`явилась, проте від представника позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав суду заяву в якій позовні вимоги визнав, розгляд справи просив провести без його участі. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Відповідно ст.ст.110, 112 СК України: позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя; суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.84 ч.ч.2,4 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно ст.180 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а відповідно ст.ст.181, 191 СК України позивач, як мати дитини, має право на отримання від відповідача, як батька дитини, аліментів на утримання дитини у частці від його заробітку (доходу) від дня пред`явлення позову. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 11.04.2023 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , яке видане 11.04.2023 року Фортечним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.\~Одеса), актовий запис №209 (а.с.5). Сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] , яке видане 19.07.2023 року Фортечним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.\~Одеса), актовий запис №174 (а.с.6). Витяги з реєстру територіальної громади від 26.07.2023 року свідчать, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.7, 10). Сторони проживають окремо, сімейні стосунки припинено, відновлювати їх сторони не бажають, шлюб існує формально, характер взаємовідносин, які склалися між сторонами, робить їх подальше спільне життя не можливим, примирення не можливо. Відповідач є батьком дитини, проте належної участі щодо утримання сина не приймає, а тому дитина перебуває на утриманні позивача, яка також потребує утримання. Таким чином, враховуючи, що рішення позивача про розірвання шлюбу та пред`явлення позову до суду прийнято з усвідомленням його наслідків, відповідачем позов визнано, примирення сторін не можливо, розірвання шлюбу не суперечить закону, не порушуються права, свободи чи інтереси інших осіб, позивач самостійно забезпечити належне утримання малолітньої дитини не може, а тому потребує матеріальної допомоги з боку відповідача, який є батьком дитини та повинен її надати, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, що не суперечить охоронюваним законом інтересам сторін і дитини, а також відповідає вимогам Сімейного кодексу України. Відповідно ст.ст.141, 142 ЦПК України: судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки відповідачем позов визнано, то суд вважає, що необхідно повернути позивачу 50 % сплаченого нею судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу, стягнути з відповідача 50 відсотків судового збору на користь позивача за позовну вимогу про розірвання шлюбу, а решту судового збору стягнути з відповідача на користь держави, що відповідає вимогам ст.ст.141, 142 ЦПК України. Відповідно ст.430 ч.1 п.1 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в стягненні аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved