Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-29 00:00:00

Позивач [PERSON] , представник позивача - адвокат Андрейчук С.В. звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Іваничівської селищної ради Володимирськогог району Волинської області, про позбавлення батьківських прав. Позов обґрунтовано тим, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає в сім`ї позивача. Фактично від народження дитини, відповідачка самоусунулась від виконання батьківських обов`язків. Відповідачка [PERSON] ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не дбає про її духовний та фізичний розвиток. Відповідачка не цікавиться його життям, здоров`ям та навчанням, не забезпечує його матеріально. Відповідачка не спілкується з сином. У відповідачки є реальна можливість виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки вона є фізично здоровою та працездатною особою. Однак, незважаючи на вказане, відповідачка не проявляє до свого сина жодного інтересу. Аліментів на утримання дитини відповідачка не сплачує. Враховуючи вищевикладене та з посиланням на норми ст. 164, 165 Сімейного кодексу України позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] та стягнути аліменти на утримання останнього. Ухвалою судді від 16.11.2023 відкрито провадження в справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 18.03.2024 закрито підготовче провадження в справі та справу призначено до судового розгляду. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибув, хоча був належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи судом, надав заяву в якій просив справу розглянути за його відсутності на позовних вимогах наполягає, просив їх задовольнити. Представник позивача [PERSON] - адвокат Андрейчук С.В. в судовому засіданні навів доводи аналогічні викладеним в позовній заяві, на позовних вимогах наполягав, просив їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, додатково надала письмові заперечення. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Іваничівської селищної ради Володимирського району Волинської області, в судовому засіданні висловила думку про доцільність позбавлення відповідачки [PERSON] батьківських прав, відносно її сина - [PERSON] , [INFO] . Свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні надали аналогічні один одному покази, суду пояснили, що [PERSON] постійно проживає разом з позивачем та його дружиною у с. Мишів Володимирського району, а відповідач з 2015 року живе окремо і жодних зв`язків з дитиною не підтримує. Також додали, що відповідач ніколи не займалася вихованням та утриманням дитини. Свідок [PERSON] з 2015 року повністю займалася вихованням онука [PERSON] , коли його мати (відповідач) покинула, а батька (позивача) призвали на строкову службу до Збройних Сил України. Вислухавши учасників процесу, дослідивши письмові докази в справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав. Позивач [PERSON] та відповідачка [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Позивач [PERSON] разом з дитиною [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17). Відповідно до інформації Старолішнянського ліцею Поромівської сільської ради вихованням [PERSON] займався батько позивач [PERSON] , який постійно піклувався про сина, відвідував класні батьківські збори, допомагав у навчанні, забезпечував шкільним приладдям, своєчасно та систематично сплачував кошти за гарячі сніданки у закладі. Батько завжди цікавився дитиною, підтримував його захоплення та досягнення, будував дружні здорові відносини із сином. Згідно інформації Старолішнянської гімназії Поромівської сільської ради, [PERSON] не приймала участі у навчальному процесі сина [PERSON] за час навчання його у закладі з 21.10.2019 року по 30.08.2022 (а.с. 14). 22.10.2019 позивач [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб (а.с. 12). На даний час подружжя виховує трьох дітей: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с.9-11). Відповідно до інформації дирекції ліцею с. Мишів [PERSON] навчався у закладі освіти з 01.09.2019 по 15.10.2019 та з 29.08.2022 і по даний час. Біологічна мати, [PERSON] не приймає участі у освітньому процесі сина [PERSON] , не цікавиться успіхами дитини, не знайома із його класоводом, не приходить на батьківські збори, не відвідує виховних заходів. Вихованням дитини займається позивач [PERSON] разом із дружиною [PERSON] . [PERSON] належним чином підготовлений до освітнього процесу. Позивач [PERSON] та його дружина здійснюють контроль за навчальними досягненнями дитини, допомагають у виконанні домашніх завдань, турбуються про стан його здоров`я (а.с.16, 20-22). Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні не змогла надати чітких, обгрунтованих пояснень щодо стану виконання нею батьківських обов`язків стосовно сина [PERSON] . Також, [PERSON] не надала інформації щодо умов її проживання, а також можливостей забезпечувати дитину матеріально. ЇЇ візити до родини позивача [PERSON] супроводжувались постійно скандалами та викликами представників поліції (а.с. 180-195). Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав, матір [PERSON] не виконує батьківських обов`язків, ухиляється від утримання дитини, не цікавиться ним, не телефонує, не підтримує з ним родинних зв`язків. Батько дитини - [PERSON] самостійно виховує та утримує дитину, створив належні умови для його виховання та розвитку. Крім того, в судовому засіданні за участю шкільного психолога було з`ясовано думку щодо позовних вимог неповнолітнього [PERSON] , який суду пояснив, що не хоче бачити [PERSON] , він її боїться, бо вона постійно конфліктуєте з його батьками. " [PERSON] " він називає дружину позивача - [PERSON] .. Судом також досліджені надані представником позивача [PERSON] адвокатом Андречуком С.В. письомві докази, а саме: - Витяг з Єдиного Реєстру Досудових Розслідувань № 12024035520000191 від 25.08.2024 про те, що 24.08.2024 до ВП №1 (м. Нововолинськ) надійшла заява від [PERSON] , [INFO] , жительки [ADDRESS] про те що 24.08.2024, близько 09-20 год. [PERSON] , перебуваючи на території господарства за місцем проживання потерпілої, в ході раптово виниклого конфлікту, умисно нанесла удар ножем в областьзовнішньої частини бедра лівої ноги [PERSON] , чим спричинила останній тілесні ушкодження. Правова кваліфікація правопорушення ч.1 ст. 125 КК України. Надаючи правову оцінку позовним вимогам стосовно позбавлення батьківських прав, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частинами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей є підставою для позбавлення їх батьківських прав щодо дітей. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Таким чином, із вищенаведеного слідує, що існують всі правові підстави позбавлення відповідачки батьківських прав, оскільки вона свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків по вихованню своєї дитини та своєю поведінкою висловила байдужість щодо його виховання. Суду надано належні і беззаперечні докази свідомого нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками щодо виховання сина. Вказане відповідачкою не спростовано. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову. Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Так, згідно з ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дітей та платника аліментів, наявність чи відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відтак, суд дійшов висновку про те, що відповідачка [PERSON] має можливість сплачувати аліменти на утримання її дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 12.10.2023 і до досягнення дитиною повноліття. При вирішенні питання про відшкодування судових витрат, суд враховує наступне. Згідно зі ст. 133 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір у разі задоволення позову, покладається на відповідача. Згідно з п. 10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 10 від 17.10.2014 р. "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" роз`яснено, що подані до суду позовні заяви можуть містити кілька самостійних вимог, кожна з яких є об`єктом справляння судового збору. Так, згідно з положеннями ст. 6 Закону України "Про судовий збір", судовий збір сплачується окремо за кожну позовну вимогу майнового характеру, за кожну позовну вимогу немайнового характеру та окремо за вимогу майнового та немайнового характеру. Якщо пред`явлено позов з кількома майновими або немайновими вимогами, то судовий збір сплачується з кожну вимогу окремо. Позивачка, згідно з приписами Закону України "Про судовий збір", звільнена від сплати судового збору. Враховуючи викладене, а також те, що судом позовні вимоги задоволені в повному обсязі, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідачки [PERSON] на користь позивача та держави слід стягнути судовий збір в сумі 2147,2 грн. (1073,6*2) за вимогу про позбавлення батьківських прав та за вимогу про стягнення аліментів на утримання дитини. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 18500,00 грн., суд зазначає наступне. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Склад та розмір витрат, пов`язаних із оплатою правової допомоги, належить до предмета доказування у справі. Правовідносини між адвокатом або фахівцем у галузі права та клієнтом визначаються цивільно-правовою угодою. Права та обов`язки адвоката визначені Законом України «Про адвокатуру», Правилами адвокатської етики, тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, крім іншого витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК Українивитрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про відшкодування витрат на розгляд справи за ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначає, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим: рішення у справах «Двойних проти України» (пункт 80) від 12 жовтня 2006 року,«Гімайдуліна і інші проти України»(пункти 34-36) від 10 грудня 2009 року, «East/West Alliance Limited» проти України» (пункт 268) від 23 січня 2014 року, «Баришевський проти України» (пункт 95) від 26 лютого 2015 року та інші. У рішенні«Лавентс проти Латвії»(пункт 154) від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір і супроводжуються необхідними документами на їх підтвердження. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат на підставі, наданих стороною доказів. До матеріалів справи додані договір про надання правничої (правової) допомоги, квитанція прибуткового касового ордера, розрахунок суми витрат на професійну правову (правничу) допомогу які сторона понесла у зв`язку із розглядом справи, в якому зазначено детальний опис робіт, виконаних адвокатом Андрейчуком С.В.. Враховуючи критерій співмірності, суд вважає зазначену суму достатньою та приходить до висновку, що з відповідачки слід стягнути витрати на правову допомогу в розмірі 18500,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved