Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-24 00:00:00

15 липня 2024 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» звернулося до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 липня 2024 року позов було прийнято до розгляду суду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач у своєму позові посилався на те, що 03 лютого 2022 року між ТОВ «Селфі Кредит» і [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 267606, за умовами якого відповідач отримав позику у розмірі 10 000 грн. строком на 30 днів і сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 1,9 % за кожен день користування. 08 січня 2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» і ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 08012024, відповідно до умов якого до позивача перейшло право вимоги за договором позики № 267606 від 03 лютого 2022 року. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, грошові кошти не повернув, чим порушив умови договору. Таким чином, сума заборгованості за договором позики № 267606 від 03 лютого 2022 року становить 21 963 грн., яка складається із основної заборгованості у розмірі 10 000 грн. та відсотків за користування позикою у розмірі 11 963 грн. Тому позивач просив стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за договором позики № 267606 від 03 лютого 2022 року у розмірі 21 263 грн., а також судовий збір у розмірі 3 028 грн. У своїй заяві представник позивача справу просив розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у своєму відзиві проти задоволення позовних вимог та викладених обставин заперечував, зазначивши, що у лютому 2022 року він зареєструвався на сайті ТОВ «Селфі Кредит» шляхом заповнення даних та подав заявку на отримання кредиту, проте жодних договорів не підписував, а лише подав заявку. Протягом деякого часу на мобільний телефон надійшло повідомлення про відмову у схваленні кредиту. З того часу він не відвідував сайт ТОВ «Селфі Кредит». Грошових коштів він не отримував. Позивачем не надано належних та допустимих доказів укладення між ним і позикодавцем кредитного договору. Зазначив, що позивачем не надано договору факторингу, який посвідчений належним чином, тому не довів належними доказами своє право вимоги до нього, до матеріалів справи не долучено первинні бухгалтерські документи та розрахунку заборгованості. Просив справу розглядати за його відсутності, у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Перевіривши матеріали справи, оцінивши надані і добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 03 лютого 2022 року між ТОВ «Селфі Кредит» і [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 267606, за умовами якого відповідач отримав позику у розмірі 10 000 грн. строком на 30 днів і сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 1,9 % за кожен день користування (а.с. 5-10). 08 січня 2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» і ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу № 08012024, відповідно до умов якого до позивача перейшло право вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 267606 від 03 лютого 2022 року (а.с. 13-15, 14, 15). Відповідач умови договорів не виконав, кредитні кошти не повернув. Правовідносини, що виникли між сторонами урегульовано ЗУ «Про споживче кредитування», ЗУ «Про електронну комерцію», ЦК України. Частиною 1 ст. 13 ЗУ «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування»; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 ЗУ «Про споживче кредитування»; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, про зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 ЗУ «Про споживче кредитування» регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про споживче кредитування» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з розрахунків, наданих ТОВ «ФК «ЄАПБ», розмір процентів за користування кредитними коштами за договором про надання споживчого кредиту № 267606 від 03 лютого 2022 року за період з 03 лютого 2022 року по 03 червня 2022 року, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, виходячи з суми поточної заборгованості у розмірі 10 000 грн., становить 11 963 грн. (а.с. 18-19). Проте, суд вважає, що позовні вимоги у цій частині підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Договір про надання споживчого кредиту № 267606 від 03 лютого 2022 року між сторонами було укладено на строк з 03 лютого 2022 року по 05 березня 2022 року. Таким чином, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку позики. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Оскільки зі спливом строку, на який був наданий кредит, припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитним договором, то після 04 березня 2023 року позивач не має законних підстав нараховувати відсотки, передбачені кредитним договором № 78594367 від 02 лютого 2023 року. Такий висновок узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 390/1875/16-ц (провадження № 61-19255св18). Відповідно до ч. 4 ст.\~263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до п. 4.2 договору про надання споживчого кредиту № 267606 від 03 лютого 2022 року подовження строку кредиту може бути здійснено на кількість днів, зазначену у п. 1.4 договору, на підставі додаткової угоди, що укладається між сторонами. Доказів укладення додаткової угоди щодо продовження строку дії договору позики стороною позивача судові надано не було. Таким чином, розмір відсотків, які підлягають стягненню з [PERSON] на користь позивача за договором про надання споживчого кредиту № 267606 від 03 лютого 2022 року року становить 5 700 грн. Щодо заперечення відповідача в частині укладення договору позики, суд не приймає до уваги зазначені заперечення з огляду на наступне. Згідно із ст.ст. 626, 628\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Таким ідентифікатором є СМС повідомлення з кодом С674 (а.с. 10, 10 оберт), який зазначений у тексті договору у розділі «Підписи сторін». Таким чином, між ТОВ «Селфі Кредит» і [PERSON] було укладено кредитний договір. У зв`язку з тим, що отримання у кредит грошових коштів відповідачем підтверджено належними доказами по справі, і у такого учасника справи в силу укладеного договору виникло зобов`язання повернути такі кошти частинами, у розмірах та у строки, зазначені у кредитних договорах, відповідач свої зобов`язання не виконує, то з відповідача підлягає стягненню заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 267606 від 03 лютого 2022 року у розмірі 15 700 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 10 000 грн. і відсотків у розмірі 5 700 грн. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, саме: судовий збір. Позивачем при поданні позову до суду було сплачено судовий збір у розмірі 3 028 грн. З урахуванням того, що позов задоволено частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 2 164 грн. 53 коп. (15 700 грн. х 3 028 грн. : 21 963 грн. = 2 164 грн. 53 коп.). Таким чином, загальна сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, складає 17 864 грн. 53 коп. (15 700 грн. + 2 164 грн. 53 коп. = 17\~864 грн. 53 коп.). На підставі викладеного,

Outcome: partial