Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-01 00:00:00

У жовтні 2023 року позивач [PERSON] , в особі представника [PERSON] , звернулася до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , [PERSON] про встановлення порядку користування житловим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що квартира [ADDRESS] була надана на родину з чотирьох осіб: [PERSON] (померла), [PERSON] , [PERSON] (помер), [PERSON] (померла). На даний час в зазначеній квартирі проживає три родини: [PERSON] разом зі своїми дітьми: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які разом займають житлову кімнату 20,3 кв.м. Між Позивачкою та Відповідачами склались дуже напружені стосунки і взагалі відсутня згода на розподіл комунальних платежів. Оскільки, вищезазначена квартира є трьохкімнатною, мешканці, які в ній зареєстровані ніяк не можуть погодити між собою порядок користування квартирою, Позивач звернулась з даним позовом до суду. Враховуючи викладене, Позивач просить встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] між наймачами, а саме: виділити у користування [PERSON] та її дітям [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] окрему кімнату житловою площею 20,3 кв.м.; виділити у користування [PERSON] (Відповідача-1) окрему кімнату житловою площею 11,2 кв.м.; виділити у користування [PERSON] (Відповідача-2) та її доньки [PERSON] , [INFO] , окрему кімнату житловою площею 16,4 кв.м.; усі підсобні приміщення зазначеної квартири: кухня площею 6,2 кв.м., коридор площею 9,8 кв.м., ванна кімната площею 2,0 кв.м., вбиральня площею 1,2 кв.м. та коридор площею 6,8 кв.м. залишаються у спільному користуванні [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ; судові витрати просить покласти на Відповідачів. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 15.01.2024 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про встановлення порядку користування житловим приміщенням. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23.04.2024 закрито підготовче провадження та призначено дану справу до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена в встановленому законом порядку. Представник позивача надав до суду заяву, в якій просив провести розгляд справи без участі сторонни позивача, зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач-1 в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена в установленому законом порядку, будь-яких заяв та клопотань до суду не наддала. Відповідач-2 в судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені в установленому законом порядку, будь-яких заяв та клопотань до суду не наддала. Враховуючи, неявку повідомлених належним чином про дату, час і місце судового засідання відповідачів, суд у відповідності з ч. 1 ст. 280 ЦПК України вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] на сім?ю, яка складається з чотирьох осіб на право зайняття трьох кімнат 48,5 кв.м. в окремій квартирі [ADDRESS] , - видано ордер № Т256107 від 18.06.1975, виданий виконавчим комітетом Київської міської ради депутатів трудящих на підставі рішення виконавчого комітету Печерської ради від 09.06.1975 № 373. Вказана квартира загальною площею 77,8 кв.м., складається з трьох житлових кімнат розміром: 11,2 кв.м.; 20,3 кв.м.; 16,4 кв.м., що підтверджується копією технічного паспорту, виготовленого станом на 21.12.2019. Станом на 01.09.2023 в квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] ,., [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджено Витягом з Реєстру територіальної громади м. Києва № 98505207 від 01.09.2023. Як зазначає позивач, між сторонами склались дуже напружені стосунки і взагалі відсутня згода на розподіл платежів. Мешканці квартири [ADDRESS] , які в ній зареєстровані не можуть погодити між собою порядок користування квартирою. Вказана квартира не є приватизованою, докази протилежного відсутні в матеріалах справи. Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 10.11.2021 у справі № 752/3810/20, позов [PERSON] , яка діє в інтересах своїй дітей [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району» про поділ особового рахунку - задоволено. Статтею 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України гарантовано право громадянина на житло. Ніхто не може бути виселеним із займаного житла або обмежений у праві користування жилим приміщенням, не інакше як на підставі і у порядку, передбаченому законом. Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Згідно до п. 4 ч. 2 ст. 64 ЖК України, до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Відповідно до ст. 65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного права з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщення, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ст. 106 ЖК України повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. Первинне значення у врегулюванні відносин щодо порядку користування квартирою має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном, такий порядок користування може встановити суд. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 641/3624/16-ц. Відповідно до частин першої, другої статті 61 Житлового кодексу користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи та на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, у ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тобто процесуальними нормами встановлено обов`язок учасників справи доказувати обставини при невизнанні або оспорюванні них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Разом з тим, відповідачами суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів в ході судових засідань. Також, згідно роз`яснень, які містяться в п.26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Встановлені судом обставини справи дають підстави для задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

Outcome: approved