Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-06 00:00:00

В провадженні Шевченківського районного суду м. Львова перебуває цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), Головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Рибчак Анастасії Михайлівни, [PERSON] , Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Лілії Володимирівни, треті особи: [PERSON] , Львівська міська рада, Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові про визнання незаконними та скасування постанови та акту про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, визнання недійсним свідоцтва, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачів: Позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова із позовною заявою до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), Головного державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Рибчак Анастасії Михайлівни, [PERSON] , Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Лілії Володимирівни, треті особи: [PERSON] , Львівська міська рада, Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради, Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові про визнання незаконними та скасування постанови та акту про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, визнання недійсним свідоцтва, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно. У обґрунтування заяви зазначає, що на виконанні Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) перебуває виконавче провадження №60099419 з примусового виконання виконавчого листа №466/9654/23, виданого 21.01.2015 року Шевченківським районним судом м. Львова про стягнення з нього - [PERSON] в користь [PERSON] за договором позики від 25.08.2011 року боргу в сумі 177575 доларів США, що відповідно до офіційного курсу НБУ (12,9555 грн. за 1 долар США) становить 2300484,12 грн., залишок боргу 2171722,12 грн. 25.02.2020 року в межах вищезазначеного виконавчого провадження, державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Комлик Н.В., на підставі Постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника, накладено арешт на 1/2 частку квартири [ADDRESS] , належної боржнику - [PERSON] . Крім цього, державний виконавець в межах вищезазначеного виконавчого провадження звернулася в Шевченківський районний суд м. Львова з поданням про звернення стягнення на майно боржника - [PERSON] , 1\\2 частку квартири [ADDRESS] . Вищезазначене подання про звернення стягнення на майно боржника, Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 07.07.2020 року в справі №466/9654/13-ц задоволено. Постановою Львівського апеляційного суду від 10.12.2020 року, дане подання залишено без змін. В подальшому, належне позивачу арештоване майно було передано для реалізації на аукціоні шляхом проведення електронних торгів, а опісля передано стягувачу- [PERSON] у рахунок погашення боргу у ВП №60099419, оскільки під час проведення електронних торгів арештоване майно не було реалізоване. Позивач вважає, що оскаржувані ним Постанова та Акт державного виконавця про передачу у власність стягувачу [PERSON] , 1\\2 частки квартири [ADDRESS] , що належить йому - позивачу, в рахунок погашення суми боргу в розмірі 334315,80 грн, прийняті державним виконавцем з грубим порушенням норм законодавства. Вважає, що Державний виконавець, приймаючи вказані оскаржувані постанову та Акт не повно з`ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не надавав належної оцінки всім необхідним доказам та обставинам справи, на які позивач посилається в поданому позові, а відтак грубо порушив процесуальні норми та норми матеріального права, що в свою чергу потягло за собою порушення його законних прав та інтересів. Просить заявлені ним позовні вимоги задовольнити. У обґрунтування заперечень на позовну заяву, відповідач [PERSON] , зазначає у поясненнях, що дійсно Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 07.07.2020 року (справа №466/9654/13-ц) подання державного виконавця про звернення стягнення на нерухоме майно задоволено. Звернуто стягнення на майно боржника - [PERSON] , а саме: 1\\2 частину квартири [ADDRESS] . Зазначив, що [PERSON] , не погоджуючись з висновком суду першої інстанції (вищезазначеною ухвалою) подав на Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 07.07.2020 року апеляційну скаргу. В обґрунтування останньої, [PERSON] , зазначив, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що його частка, як боржника, у праві власності на квартиру [ADDRESS] є не визначена та не виділена. Право власності на 1\\2 частину вказаної квартири за ним не зареєстроване. Колегія суддів Львівського апеляційного суду вивчивши апеляційну скаргу [PERSON] , Постановою Львівського апеляційного суду від 10.12.2020 року (справа №466/9654/13-ц) апеляційну скаргу [PERSON] , залишила без задоволення. Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 07.07.2020 року залишила без змін. Також, відповідач [PERSON] , звернув увагу суду на той факт, що [PERSON] , звертаючись з даним позовом, фактично повторно зазначає його підставу та предмет, які вже були досліджені в судовому порядку. Крім цього, відповідач [PERSON] , заперечує заявлені в позові твердження позивача про те, що на момент реєстрації права власності за стягувачем - [PERSON] , не були враховані істотні для справи обставини, які були відомі виконавцю, а саме наявність самовільної добудови, оскільки: Як вбачається із описової частини Ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 07.07.2020 року (справа №466/9654/13-ц) в ході проведення виконавчих дій державним виконавцем 11.12.2019 року скеровано в ЛОР ОКП «БТІ та ЕО» вимогу про надання технічної документації на квартиру [ADDRESS] . Однак, 02.01.2020 року від ЛОР ОКП «БТІ та ЕО» надійшло повідомлення про відсутність технічної документації на вказану квартиру. За таких обставин, 18.02.2020 року державним виконавцем на адресу боржника скеровано вимогу, якою зобов`язано його 25.02.2020 року о 18.00 год надати доступ для опису та арешту 1\\2 частини квартири. Оскільки доступу до квартири боржник не надав, відтак 25.02.2020 року державним виконавцем складено відповідний акт про ненадання доступу до майна для опису і арешту. За таких обставин державний виконавець виніс постанову про опис та арешт майна боржника, якою описано та арештовано 1\\2 частку квартири [ADDRESS] , без доступу до майна боржника, за наявної технічної документації. Як вбачається з наявної технічної документації на квартиру [ADDRESS] технічного паспорта складеного 04.04.1995 року та зареєстрованого в Львівському бюро технічної інвентаризації, загальна площа квартири 62,6 кв.м., житлова площа 42,4 кв.м., Квартира складається з трьох житлових кімнат, площею 17,4 кв.м., 11,4 кв.м., 13,6 кв.м., кухні - 5,7 кв.м., ванної кімнати - 3,2 кв.м., вбиральні - 1,4 кв.м., коридора -8,6 кв.м., лоджії -1,3 кв.м. Наявна технічна документація в цілому відповідає свідоцтву про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 17.05.2021 року та договору купівлі-продажу квартири від 19.10.2001 року. Крім цього, як вбачається із Висновку про вартість 1\\2 частки об`єкта оцінки, висновок експерта-оцінювача [PERSON] , надався без доступу боржником для огляду та фотофіксації внутрішніх приміщень квартири. Висновок про вартість 1\\2 частки об`єкта був складений 15.02.2021 року, а відтак боржник з останнім був ознайомлений. Даний Висновок боржником не оскаржувався. Відповідач [PERSON] , вважає, що він як стягувач у виконавчому документі, на законних підставах набув право власності на 1\\2 частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 62,6 кв.м. Також, відповідач [PERSON] , звертає увагу суду, що посилання позивача на виготовлену технічну документацію від 21.12.2020 року не заслуговують на увагу, оскільки така замовлена [PERSON] , яка є співвласником 1\\2 частки квартири [ADDRESS] . [PERSON] , в даній справі є третьою особою. Останньою не пред`явлено жодних позовних вимог про порушення її права власності. Також, відповідач [PERSON] , стверджує, що позивач проігнорував вимогу державного виконавця від 10.02.2020 року про надання відповідного доступу для опису та арешту майна, в результаті чого майно було описано та арештовано по наявній технічній документації від 1995 року. Даний факт відповідачем в судовому порядку не оскаржувався, а відтак є законним. Відповідач [PERSON] , вважає, що державний виконавець правомірно звернув стягнення на майно - 1\\2 частину квартири [ADDRESS] , загальна площа якої 62,6 кв.м., а не 71,4 кв.м. Крім цього, внаслідок незаконно здійсненої добудови - веранди та погребу під верандою не змінилися житлова площа яка становить 42,4 кв.м. Вважає, що позовні вимоги позивача є безпідставними, не обґрунтованими, недоведеними, а відтак просить у задоволенні позовних вимог відмовити. У обґрунтування заперечень на позовну заяву, відповідач Шевченківський відділ державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) в особі представника Головного державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Львові Західного МУ МЮ (м. Львів) Рибчак А.М., зазначає у поясненнях, що позовні вимоги позивача є безпідставними, оскільки аналогічні позовні вимоги позивача вже розглядалися Шевченківським районним судом м. Львова. Просить у задоволенні позовних вимог відмовити. Процесуальні дії у справі: Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 15.06.2021 року відкрито провадження у справі та призначено до підготовчого розгляду. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 30.06.2021 року заяву позивача про забезпечення позову задоволено. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 20.12.2022 року заяву позивача про витребування доказів задоволено. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 27.07.2023 року клопотання представника позивача - адвоката Яцуляка Т.Р., про призначення комплексної судової будівельно-технічної експертизи задоволено. Дана Ухвала скасована Постановою Львівського апеляційного суду від 23.10.2023 року. Представнику позивача - адвокату Яцуляку Т.Р., відмовлено у задоволенні клопотання про призначення комплексної судової будівельно-технічної експертизи. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 20.03.2024 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду. У межах проведених підготовчих засідань проводилося обговорення клопотань, які заявлені сторонами, кожна сторона посилалась на свої доводи в обґрунтування поданих клопотань та доводи у обґрунтування заперечень. В судове засідання 26.09.2024 року: - позивач [PERSON] не з`явився про час, дату та місце розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку. - відповідач [PERSON] не з`явився про час, дату та місце розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку. - приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Амбросійчук Л.В. не з`явилася, про час, дату та місце розгляду повідомлялася у встановленому законом порядку. На адресу Шевченківського районного суду м. Львова подала заяву про розгляд справи без її участі. - третя особа [PERSON] в судові засідання не з`явилася, про час, дату та місце розгляду повідомлялася у встановленому законом порядку. - представник Львівської міської ради в судове засідання не з`явився про час, дату та місце розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку. - представник Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради не з`явився про час, дату та місце розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку. - представник Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові не з`явився про час, дату та місце розгляду повідомлявся у встановленому законом порядку. В межах проведення судового засідання: - представник позивача - адвокат Яцуляк Т.Р. позовні вимоги позивача підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі. - Головний державний виконавець Шевченківського ВДВС у м. Львові Західного МУ МЮ Рибчак А.М., підтримала свої заперечення проти позовних вимог позивача. В задоволенні позовних вимог просила відмовити. - представник відповідача [PERSON] - адвокат Ільків Г.М. підтримала заперечення свого довірителя проти позовних вимог. В задоволенні позовних вимог просила відмовити. Позиція суду та оцінка доводів учасників справи: Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, пояснення щодо заперечення позовних вимог, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За правилами ст. 16 ЦК України, особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України, визначено належність доказів щодо предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України визначено допустимість доказів. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення» від 26 грудня 2009 року №14, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, а також з урахуванням абз. 4 п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, повинні відповідати дійсності і підтверджуватися достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Виконавець зобов`язаний вживати передбачених Законом України «Про виконавче провадження», заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону). Пунктами 6, 15, 22 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; залучати в установленому порядку понятих, працівників поліції, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності суб`єктів господарювання; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом. Для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання (частина перша статті 20 Закону України «Про виконавче провадження»). Згідно з частиною першою статті 58 Закону України «Про виконавче провадження», визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Частиною п`ятою статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Аналіз статті 57 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що учасники виконавчого провадження, мають право на оскарження оцінки майна. Як вбачається із матеріалів справи, позивач у встановлений законом строк та порядок не реалізував своє право на оскарження оцінки майна, а відтак погодився з такою. Відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано у встановленому порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно. Питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця, що передбачено ч. 10. ст. 440 ЦПК України. Як вбачається з ухвали Шевченківського районного суду м. Львова від 07.07.2020 року та постанови Львівського апеляційного суду від 10.12.2020 року, справа №466/9654/13-ц , саме відсутність реєстрації права власності боржника на частину квартири [ADDRESS] стала підставою звернення державного виконавця з поданням в порядку виконання рішення суду від 01.10.2014 року. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Згідно з правової позиції Верховного суду України від 04.12.2013 року в справі №6-130цс13 вбачається, що об`єкти нерухомого майна, до складу яких входить самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти не є об`єктами права власності (ч. 2 ст. 376 ЦК України), а тому не можуть бути предметом поділу (виділу) згідно із нормами ст. ст. 364, 367 ЦК України». У пункті 45 Постанови від 23 червня 2020 року у справі №680/214/16-ц Велика Палата Верховного суду звернула увагу, що особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Аналогічна правова позиція викладена Великою Палатою Верховного Суду в Постанові від 14.09.2021 року у справі №359/5719/17 де зазначено, що особа не набуває право власності на об`єкт самочинного будівництва (пункт 148). Як вбачається з матеріалів справи, а також норм матеріального права, державний виконавець правомірно звернув стягнення на майно боржника [PERSON] - 1\\2 частину квартири [ADDRESS] , загальна площа якої становить 62,6 кв.м., а не 71,4 кв.м., оскільки в правовому полі площа самовільного будівництва не може бути об`єктом оцінки. Відповідно до ч. 1 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Права та охоронювані законом інтереси особи, незаконне посягання на майнові та особисті немайнові права та законні інтереси особи, повинні підлягати захисту. Таке посягання, порушення або не визнання мають бути реальним, стосуватися індивідуально вираженого права або інтересів особи, яка стверджує про його порушення. Для належного правового регулювання та щоб визначити засоби реалізації таких прав та інтересів, необхідно обрати ефективні способи їх захисту. Відповідно до ч. 5 ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Саме застосування конкретного способу захисту порушеного чи запереченого права і є результатом діяльності щодо захисту прав. Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що приводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Тому ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути відповідним наявним обставинам. Аналогічну ідею закріплено в ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Європейський суд з прав людини не раз наголошував на необхідності ефективного захисту. У п. 75 рішення від 5.04.2005 у справі «Афанасьєв проти України» зазначено, що засіб захисту, який вимагається згаданою статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади. Конституційний Суд у рішенні від 30.01.2003 №3-рп/2003 зазначив, що правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах. На думку суду позивач не навів обґрунтування обставин, на які посилається як на підставу своїх вимог, які його права, свободи чи законні інтереси були порушені, невизнані або оспорюються відповідачем. З урахуванням наведеного суд вважає, що позовні вимоги є не обґрунтовані та не доведені в суді, не підтвердженні належними та допустимими доказами. Розподіл судових витрат між сторонами: Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі відмови в позові - на позивача, що передбачено п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed