Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-29 00:00:00

22.03.2024 до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо дитини - [PERSON] . В обґрунтування позову посилається на те, що 09.07.2011 року між ним та відповідачем було укладено шлюб, який було розірвано за рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 02.11.2020. Від даного шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя подружжя не склалось, відповідач зловживала алкоголем, не приділяла належної уваги дитині, не цікавилась його розвитком, вихованням дитини займався батько. За час перебування дитини у дитячому садочку батько займався вихованням дитини, проявляв зацікавленість до навчально виховного життя сина, проводив до закладу та забирав вчасно, постійно відвідував батьківські збори та дитячі свята. Мати ухилялась від виконання своїх батьківських обов`язків, не надавала дитині належний догляд, медичне обслуговування. Як наслідок відповідачка притягалась до адміністративної відповідальності за неналежне виконання своїх батьківських обов`язків. З 2017 року і по цей час дитина проживає разом із батьком, перебуває на його утриманні та вихованні. У 2018 році батько із дитиною змінив місце проживання та переїхав із дитиною до міста Києва. Дитина відвідувала дитячий садочок № 660 Оболонського району м. Києва у період з вересня 2019 року по серпень 2020 року. У відповідності до Акту житлово-побутових умов Служби у справах дітей та сімї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 06.05.2021 року встановлено, що дитини забезпечена всім необхідним за віком. Неодноразово, у зв`язку із необхідність дитини брати участь у навчально-спортивних заходах, позивач оримував висновки про підтвердження місця проживання [PERSON] для його тимчасового виїзду за межі України, оскільки мати не надавала згоди на виїзд дитини. Оскільки мати не приймала участі у житті дитини, ухилялась від виконання своїх обов`язків, в тому числі і щодо утримання дитини та участі у витратах на дитину, позивач звернувся до суду щодо стягнення аліментів. 21 жовтня 2022 року Оболонським районним судом міста Києва по справі № 756/3049/22 було винесено судове рішення про стягнення аліментів з Відповідача на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів). Станом на сьогодні дитина проживає разом із батьком, мати дитиною не цікавиться, аліменти не сплачує. Батько всебічно займається розвитком дитини та самостійно її утримує, створює умови для гармонійного розвитку дитини та підготовки її до дорослого життя. [PERSON] займається плаванням у Школі Н2О, вітрильним спортом в СДЮСШОР з вітрильного спорту м. Києва ім. Ю.Г.Даценка, навчається у НВК №240 «Соціум», що підтверджується відповідними характеристиками з відповідних закладів. Дитина зростає із батьком в атмосфері любові та турботи, родичі позивача, зокрема його рідна мати та сестра у всьому підтримують позивача та дитину, радіють та поділяють всі досягнення та звершення дитини у плаванні, вітрильному спорті та навчанні, сприяють пізнанню світу та розширенню світогляду дитини. Натомість, будь які звернення Позивача та представників навчально-освітніх закладів до Відповідача щодо виконання обов`язків відносно дитини, які нерозривно пов`язані із особою Відповідача, як то надання згоди на участь у змаганнях, виїзд дитини за кордон з метою участі у спортивних змаганнях, що сприяло б його розвитку або участь матері у виховному процесі стикається з ухиленням Відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків. Звернення дитини до матері також стикаються із небажанням Відповідача приймати участь в житті дитини. У відповідності до Психологічної характеристики дитини [PERSON] від 28.01.2024 року, складеної практичним психологом-психоаналітиком [PERSON] встановлено, що в дитини відсутня довіра до матері, мати не підтримує з дитиною жодних зв`язків зі слів дитини, не проявляє інтересу ані до його успіхів, чи то невдач, і жодного разу за 5 років не зателефонувала. [PERSON] , асоціальна поведінка матері в ранньому дитинстві, ще досі впливає на особистісні прояви дитини. Станом на момент подання позову ставлення та поведінка відповідача з ухилення від виконання батьківських обов`язків із виховання дитини не змінилась. Відповідач продовжує свідомо ухилятись від виконання батьківських обов`язків із виховання дитини. 15.04.2024 відкрито провадження по даній справі та призначено справу до підготовчого судового засідання. Ухвалою від 01.08.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду . У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали з підстав викладених в позовній заяві, яку просять задоволити. Додатково вказали, що відповідач не бере участі у вихованні та спілкуванні з сином, з часу їхньоо виїзду до м. Києва не проявляє жодної ініціативи щодо побачення з дитиною, налагодження їхніх стосунків. Коли почалась війна, син був у м. Дрогобичі і проходив центром міста повз відповідачку, яка ніяк не зреагувала на нього. Відповідач та її представник позову не визнали, суду пояснили, що відповідач намагалась спілкуватись з дитиною, однак позивач чинить їй перешкоди в такому спілкуванні. На даний час відповідач хворіє, не може самостійно пересуватись, а тому не бере участі у вихованні та матеріальному забезпеченні сина. Вказала, що в майбутньому хоче спілкуватись з дитиною, хоч би через засоби телефонного зв`язку. В подальшому, представник відповідачки в судове засідання не з`явилась, подавши заяву про завершення розгляду справи у її відсутності. Відповідач з приводу завершення розгляду справи у відсутності її представника не заперечувала та просила відмовити в позові. У судовому засіданні представник третьої особи [PERSON] позов підтримала і суду пояснила, що питання про позбавлення відповідача батьківських прав щодо її сина було предметом розгляду опікунської ради, яка вважає за доцільне позбавити відповідачку батьківських прав. Зазначила, що позбавлення відповідача батьківських прав сприятиме інтересам дитини. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши фактичні обставини справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, з огляду на таке. Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Поняття «суд, встановлений законом», стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Сокуренко і Стригун проти України» («Sokurenko and Strygun v. Ukraine») від 20 липня 2006 року, заяви № 29458/04 та № 29465/04, § 24). Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, друга та п`ята статті 263 ЦПК України). Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. … Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35). Разом з тим, Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23). Вимогами ст. ст. 13, 81 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому у них народився син [PERSON] , [INFO] , а.с. 12. 02.11.2020 Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, а.с. 13-14. Крім цього, рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 21.10.2022 ухвалено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 27.04.2022 і до досягнення дитиною повноліття, а.с.31-32. У 2018 році батько із дитиною змінив місце проживання та переїхав із дитиною до міста Києва, про що свідчить Лист Відділу-Служби у справах дітей Виконкому Дрогобицької міської ради від 08.01.2024 року №19, а.с. 17. Місце проживання позивача та дитини з 2018 року по теперішній час значиться за адресою: [ADDRESS] . Дане житло належить матері Позивача, про що свідчить Заява [PERSON] від 03.03.2021 року, у який вона надає згоду на реєстрацію місця проживання сина (Позивача) та онука, а.с. 38. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Статтею 164 ЦК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, серед іншого, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року роз`яснено судам, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] , будучи матір`ю, свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо свого сина ще до розірвання шлюбу з позивачем. Ухилення її від виконання батьківських обов`язків полягає у свідомому самоусуненні від виховання дитини, піклування про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створення належних умови для розвитку її природних здібностей та готування її до самостійного життя та праці, що в свою чергу вказує на наявність законних підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав. Незабезпечення належних умов проживання та виховання, не виявлення інтересу до внутрішнього світу [PERSON] , його вподобань, знайшли своє підтвердження у наступних документах: -Довідці Закладу дошкільної освіти № 19 «Полунична» м. Дрогобич № 436 від 03.01.2024 року, згідно якої за час перебування дитини у дитячому садочку переважно батько займався вихованням дитини, проявляв зацікавленість до навчально-виховного життя сина, проводив до закладу та забирав вчасно, постійно відвідував батьківські збори та дитячі свята. Сплачував за харчування дитини. Мати не займалась дитиною, притягалась до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків, а.с. 16. -Постанові Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області по справі № 442/7588/16-п, згідно якої [PERSON] неналежно виконувала свої обов`язки щодо виховання свого неповнолітнього сина [PERSON] , зловживала спиртними напоями, несвоєчасно забирала дитину з дитячого садка. Відповідачку було притягнуто до адміністративної відповідальності ч.1 ст. 184 КУпАП у вигляді попередження, свою вину остання визнала, а.с. 19. -Листі Відділу-Служби у справах дітей Виконкому Дрогобицької міської ради від 08.01.2024 року № 19 та лист Дрогобицького міського центру соціальних служб від 06.03.2024 року №51, згідно яких малолітня дитина [PERSON] перебував на обліку служби у справах дітей, як такий що опинився у складних життєвих обставинах. Сім`ю було знято з соціального супроводу у зв`язку переїздом батька з сином до м. Києва, де створені належні умови для проживання і розвитку дитини, а.с. 17,18. -Відповіді Директора ДНЗ № 660 від 03.01.2024 року, згідно якої вихованням дитини займався батько, який систематично сплачував за харчування дитини, відводив та забирав своєчасно із закладу освіти, мати зацікавленості до дитини не проявляла, жодного разу у садочку не з`являлась, а.с. 20. -Актами обстеження житлово-побутових умов Служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 06.05.2021 року та від 15.06.2022, якими встановлено, що дитини забезпечена всім необхідним за віком, проживає разом з батьком [PERSON] , тіткою [PERSON] та її чоловіком [PERSON] , а.с.23, 28 (зворот)-29. -Листі КНП «ЦПМСД №1» Оболонського району м. Києва від 19.04.23 М 16-26 та від 26.01.24 №16-8, відповідно до змісту яких дитина завжди перебуває у супроводі на амбулаторному прийомі з батьком або тіткою., а.с. 39,40. -Розрахунках заборгованості по аліментах Дрогобицького відділу державної виконавчої служби у Дрогобицькому районі Львівської області від 13.03.2024 року, розмір заборгованості по аліментам становить: 59 361,60 гривень, саном на 10.09.2024 - 76347,60 грн., а.с. 34-35, 182-184. Крім цього, відповідно до характеристик [PERSON] , виданих Асоціацією дитячого плавання України, Спеціалізованою ДЮСШ олімпійського резерву з вітрильного спорту міста Києва ім. [PERSON] , НВК «Школа І-ІІ ступенів - Ліцей «Управлінські технології» №240 «Соціум» Оболонського району м.Києва Артем працьовитий, здібний, дисциплінований, відповідальний і показує відмінні результати у змаганнях. Батько багато часу приділяє дитині, всіляко підтримує його, сприяє всебічному розвитку, цікавиться результатами. Мати [PERSON] жодного разу не бачили у супроводі дитини, не отримували від неї дзвінків та повідомлень, а.с. 41-43. Згідно Психологічної характеристики дитини [PERSON] від 28.01.2024 року практичним психологом-психоаналітиком [PERSON] в [PERSON] відсутній психоемоційний зв`язок з мамою - [PERSON] . Мати ухиляється від виконання обов`язків, в тому числі щодо задоволення базових потреб, прохань, запитів дитини (створення умов безпеки на побутовому рівні, надання дозволу на медичні втручання при необхідності, поїздки за кордон на змагання, тощо). З татом в [PERSON] налагоджені стосунки взаєморозуміння та підтримки. Він є опорою для сина в усіх потребах та по своїх можливостях створює умови для розвитку [PERSON] , як різнобічної особистості. Саме завдяки батьку син досягнув вагомих результатів в багатьох сферах діяльності й має можливість проживати в атмосфері прийняття, розуміння та любові, а.с. 44-45. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції ООН про права дитини, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини). Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР. Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання. Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків. При цьому при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. Суд з належною увагою ставиться до наданих в судовому засіданні пояснень неповнолітнього [PERSON] , який підтвердив, що не підтримує жодних відносин з матір`ю, яка залишилась проживати в м. Дрогобичі. Зазначив, що мати не займалась його вихованням, постійно пиячила, вдома не було нічого їсти, було не прибрано, мати навіть давала йому алкоголь і він сам змушений інколи був мити посуд. Мати ніколи не цікавилась його здоров`ям, розвитком, відвідуванням дитсадка, навчанням, не допомагала йому матеріально, не телефонувала, не вітала зі святами, днем народження. Зазначив, що неодноразово їздив на змагання за межі України, але мати не хотіла надавати йому дозвіл на виїзд за кордон, ніколи не цікавилась його захопленнями. Крім цього, тітка - [PERSON] хотіла відвезти його на море, але мати не надала дозволу на його виїзд за кордон. З 2018 року він проживає разом з батьком, ніколи не сумував і не сумує за матір`ю. Всі речі, одяг, шкільні приладдя йому купляє батько, який забезпечує його повністю. На початку війни він з тіткою переїхав проживати до дабусі в село Дрогобицького району, але матір жодного разу не провідала його, не поцікавилась чи він у безпеці. Враховуючи сказане, хоче щоб відповідачку позбавили батьківських прав, оскільки не вважає її своєю матір"ю. Разом з тим, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і безумовним втручанням у права, які передбачені ч. 1 ст. 8 Конвенції. Тому обставини цієї справи належить проаналізувати через призму умов ч. 2 цієї статті. Для цього суд вважає необхідним звернутись до прецедентної практики ЄСПЛ як джерела права (п. 4 ст. 10 ЦПК України). У справі «Хант проти України» (Заява N 31111/04) під час розгляду питань позбавлення батьківських прав у п. 50 Рішення Суд зазначив, що «…втручання не становить порушення статті 8, якщо воно здійснене "згідно із законом", відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей…» У своїй практиці ЄСПЛ керується тим, що необхідно зробити все можливе, щоб зберегти особисті стосунки між батьками і дітьми та, якщо це доречно, «відновити» сім`ю (рішення від 10 січня 2017 року у справі «Кацпер Новаковський проти Польщі» (KACPER NOWAKOWSKI V. POLAND), заява № 32407/13, пункт 75). Держава має позитивні зобов`язання сприяти возз`єднанню сім`ї (рішення ЄСПЛ від 10 вересня 2019 року у справі «Странд Лоббен та інші проти Норвегії» (STRAND LOBBEN AND OTHERS v. NORWAY), № 37283/13, пункт 209). ЄСПЛ у рішенні від 25 лютого 2020 року у справі «Ю. І. проти Росії» (Y.I. v. RUSSIA), заява № 68868/14, пункт 87, зазначив, що держава через її уповноважені органи до того, як ухвалює кардинальні рішення, які спрямовані на розділення сім`ї, має попереджати батька про його поведінку, зокрема щодо неучасті у житті дитини, та наслідки, які вона може мати для нього. Суд зазначає, що після звернення заявника і до надання вказаного висновку орган опіки і піклування неодноразово попереджав матір про її поведінку та наслідки (починаючи з 2015 року), зокрема і крайні, які вона може мати, про необхідність брати достатню участь у житті дитини, забезпечувати їй належні умови для проживання, харчування та догляду. Позивач [PERSON] порушив питання позбавлення батьківських прав для захисту інтересів дитини - [PERSON] , внаслідок ухилення матір`ю від виконання своїх обов`язків. Висновок компетентного державного органу також обґрунтований інтересами дитини. Тому, суд приходь до переконання, що процедура позбавлення батьківських прав у даному випадку переслідувала законну мету. Щодо «необхідності у демократичному суспільстві», суд вважає, що ця необхідність має бути пов`язана з діями матері, під час вирішення питань позбавлення її батьківських прав і прийняття рішень із цього приводу компетентними органами (органи опіки та піклування, місцевого самоврядування, органи внутрішніх справ, суд). В даній справі, батько - позивач розлучений із відповідачкою - матір`ю дитини, яка не сплачує аліменти і проживає окремо від них. Будь - яких дій щодо спілкування з дитиною, участі у вихованні, забезпеченні його фізичного і духовного розвитку відповідачкою не вчинялось. Відповідно до висновку Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, як орган опіки та піклування, рекомендує суду позбавити батьківських прав [PERSON] щодо малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , а.с. 102-105, 107 (зворот)-109. З огляду на вказане, з урахуванням встановлених і врахованих судом обставин, суд вважає, що висновок органу опіки і піклування не суперечить інтересам дитини на повноцінну сім`ю та увагу від обох батьків, та інтересам матері, поведінка якої вказує на небажання повністю змінити ставлення до виконання своїх материнських обов`язків та байдужість до долі сина і намагання налагодити стосунки між ними. Слід зазначити, що ст. 166 СК України передбачає правові наслідки позбавлення батьківських прав, зокрема, особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Це означає, що батьки, позбавленні батьківських прав, втрачають усі права, основані на факті спорідненості з дитиною. Маються на увазі ті права, що належать батькам і здійснюються ними до досягнення дитиною повноліття. Тобто, батьки втрачають перш за все право на виховання дітей з усіма пов`язаними з цим правомочностями, вони не можуть вирішувати питання виховання дитини вдома, а також передати її на виховання іншим особам, дитячим закладам, визначати місце проживання дитини, відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, давати згоду на всиновлення, бути опікуном, піклувальником, не можуть бути усиновителями. Той з батьків, якого позбавлено батьківських прав, втрачає право обирати місце проживання дитини, дозволяти або забороняти виїжджати до іншої країни. Судом встановлено, що відповідачка від виконання своїх обов`язків відносно сина [PERSON] щодо його утримання та виховання ухиляється, не відвідує його, не допомагає матеріально, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; з 2018 року не спілкується з дитиною взагалі, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним освіти. Посилання відповідачки на те, що їй не було відомо про місце знаходження сина та вжиття нею заходів щодо його розшукування є надуманими та безпідставними, оскільки долучена нею копія заяви від 18.12.2019 до поліції з приводу встановлення місця перебування відповідача та [PERSON] , написана не нею, а гр. [PERSON] , а.с. 113, 115. Крім цього, такі доводи спростовуються листом Дрогобицького міського центру соціальних служб від 24.09.2024 №213, відповідно до якого сім`я [PERSON] перебувала під соціальним супроводом Центру з 25.11.2015 до 28.09.2018, як сім`я, що опинилася у складних життєвих обставинах. У часи візитів у сім`ю спостерігались незадовільні умови проживання, рекомендовано покращити умови побуту та створити безпечні і комфортні умови для життя та розвитку дитини. Мати дитини, після переїзду чоловіка з дитиною до Києва у вересні 2018 року до соціальних служб щодо надання їй соціальних послуг не зверталась, а.с. 179. Разом з тим, відділ-служба у справах дітей виконкому Дрогобицької міської ради листом від 13.09.2024 №1210 повідомила, що офіційних звернень щодо наявності перешкод у спілкуванні з дитиною [PERSON] , [INFO] , і його місця проживання від будь-яких осіб, в т.ч. матері дитини [PERSON] не зафіксовано, а.с. 180. Як вбачається з Листа Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації від 24.05.2021 року № 101-5973, мати дитини до Служби з приводу усунення перешкод у спілкуванні з сином не зверталась, заяв чи пояснень від матері дитини не надходило, а.с. 22. Доводи відповідачки щодо неможливості виховувати дитину через стан здоров`я є надуманими та не підтверджені жодними іншими документальними доказами. Крім цього, факт умисного ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання сина підтвердила судовому засіданні і свідок [PERSON] , яка є рідною тіткою для [PERSON] і яка повідомила, що коли хлопчик у 5-річному віці переїхав з батьком з м. Дрогобича на проживання в м. Київ, то важив лише 9 кг. Зазначила, що відповідачка зловживала спиртним, дитиною ніколи не цікавилась, не готувала йому їсти, не одягала, не забезпечувала дитину необхідним доглядом та піклуванням. З часу переїзду ніколи не намагалась підтримувати з дитиною зв`язок, не цікавилась ним взагалі. Коли почалась війна, була з хлопчиком з хлопчиком в м. Дрогобичі, бачила відповідачку, яка не впізнала свого сина і навіть не намагалась з ним поспілкуватись. Таким чином судом встановлено, що відсутність зв`язку між матір`ю і дитиною була спричинена власною бездіяльністю і пасивністю відповідачки, з огляду на відсутність перешкод та будь-яких конфліктних ситуацій між нею та позивачем. За таких обставин суд вважає, що такі дії відповідачки є навмисними і свідомо направлені на звільнення від утримання, догляду і будь-якого піклування, пов`язаного з вихованням дитини. Таке ставлення матері об`єктивно не може сприяти нормальному вихованню дитини, якій, потрібно постійно відчувати на собі батьківську любов, піклування, увагу та турботу. Неактивність та повна бездіяльність відповідача як матері, відсутність перешкод з боку позивача з урахуванням наведеного вище є достатньою підставою для того, щоб дійти висновку про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити її батьківських прав. Вищенаведене дає суду підстави для задоволення позову, так як відмова матері від дитини є неправозгідною та суперечить моральним засадам суспільства. Беручи до уваги, що позов задоволено, суд вважає, що на підставі ч. 1, 2 ст.141 ЦПК України, з відповідачки підлягають стягненню на користь позивача 1211,20 грн. судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved