Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище " [PERSON] ". На обґрунтування позову зазначила, що 30 серпня 2002 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу вони мають двох повнолітніх дітей. З січня 2023 року шлюбні відносини між ними фактично припинені, спільне господарство вони не ведуть. Основною причиною припинення шлюбних відносин стала втрата почуття взаємної любові та поваги один до одного. Вважає, що сім`я розпалась остаточно, тому просить шлюб розірвати. 23 липня 2024 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Сторони у судове засідання не з`явилися. Представниця позивачки [PERSON] подала заяву про розгляд справи без участі позивачки та представниці позивачки, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] подав заяву про розгляд справи без участі відповідача та його представника, позовні вимоги визнав у повному обсязі, не заперечував проти задоволення позову. Просить покласти на відповідача 50 % сплаченого судового збору у зв`язку з визнанням ним позову. В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Статтею 24 Сімейного кодексу України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 ст. 105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що сторони по справі знаходяться в шлюбі, зареєстрованому 30 серпня 2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Заводського районного управління юстиції м. Дніпродзержинська Дніпропетровської обл., актовий запис № 273, дошлюбне прізвище позивачки « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с. 18). \~ \~ \~ \~Від шлюбу сторони мають двох повнолітніх дітей. Спільне життя сторін не склалося, вони не ведуть спільне господарство, не підтримують подружніх відносин, не мають спільного сімейного бюджету. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. З огляду на вищевикладене та приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами припинені, відновлювати подружні відносини сторони не бажають, позивачка підтримала позов, а відповідач позов визнав, розірвання шлюбу відповідає дійсній волі сторін, збереження шлюбу не відповідає їх інтересам, після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті та майнові права, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, примирення бути не може, і шлюб підлягає розірванню. Відповідно\~до ст.ст. 141-142 ЦПК України, враховуючи, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позовні вимоги, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки 50 відсотків судового збору, що підлягає сплаті при поданні позову про розірвання шлюбу, тобто 605,60 грн. (1211,20 грн. * 50% = 605,60 грн.). Крім того, наявні підстави для повернення позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, однак нею при поданні позову було сплачено судовий збір в розмірі 968,96 грн., тоді як ставка судового збору за подачу позову про розірвання шлюбу з 01 січня 2024 року встановлена в розмірі 1211,20 грн., тож позивачкою не доплачений судовий збір в розмірі 242,24 грн. Враховуючи ставку судового збору, суму сплаченого позивачкою судового збору та визнання відповідачем позову до початку розгляду справи, суд вважає необхідним повернути позивачці з державного бюджету сплачений нею судовий збір в розмірі 363,36 грн., виходячи з наступного розрахунку: 1211,20 грн. (ставка судового збору) - 605,60 грн. (судовий збір, що стягується з відповідача) - 242,24 грн. (сума не доплаченого позивачкою судового збору) = 363,66 грн.

Outcome: approved