Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-30 00:00:00

01.03.2024 року зазначена справа надійшла до Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області відповідно до ухвали Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 10.01.2024 р., в порядку\~ст. 31 ЦПК України,\~для розгляду за підсудністю. В обґрунтування\~позовних вимог\~позивач зазначає,\~що між\~ [PERSON] \~ та\~ВАТ КБ\~«Надра» 15.07.2007\~року укладено\~кредитний договір\~№ 852370/ФЛ\~на підставі\~якого ВАТ\~КБ «Надра»\~надав Відповідачу\~1\~кредитні кошти\~на суму\~185\~624,26\~доларів США.\~Рішенням Самарського\~районного суду\~м.\~Дніпропетровська від\~29.02.2012\~року по\~справі №\~2-436/12\~позовні вимоги\~Публічного акціонерного\~товариства «Комерційний\~банк «Надра»\~до [PERSON] ,\~ [PERSON] задоволено, та стягнуто заборгованість за кредитним договором № 852370/ФЛ від 15.07.2008 р. в сумі 2456315,16 грн., судовий збір у розмірі 3219,00 грн. та витрати інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи у сумі 250,00 грн. Згідно Договору №GL48N718070_I_3 про відступлення прав вимоги від 17.07.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А.В., зареєстрованого в реєстрі за № 509, право вимоги за кредитним договором № 852370/ФЛ від 15.07.2007 року перейшло до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп». Новий Кредитор набуває права вимоги Банку до відповідачів, КРЕДИТОР - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «НАДРА» відступив права вимоги на користь ТОВ «ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП», разом з усіма додатками до нього (у т.ч. графіками здійснення платежів) та додатковими договорами (угодами), договорами про внесення змін, змінами і доповненнями, що є невід`ємними частинами. Однак, рішення про стягнення заборгованості не виконано дотепер. 20.07.2020 р. позивачем на адресу відповідачів засобами поштового зв`язку з повідомленням про вручення було направлено повідомлення про відступлення права вимоги за Кредитним договором №852370/ФЛ від 15.07.2007 р. у тому числі за договорами забезпечення. Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України, як до боржника так і поручителя (відповідно до ст.553 ЦК України) за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3% річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим. Відповідно до розрахунку інфляційних втрат і 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, яке становить 2456315,16 грн., за період з 23.02.2019 року (в межах останніх трьох років до дня розрахунку) по 23.02.2022 року (дата розрахунку до введення Указом Президента України від 24.02.2022 р. №64/2022 воєнного стану) розмір нарахованих інфляційних втрат і 3% річних на суму боргу становить 758\~379,03 грн., що складається з наступного: інфляційне збільшення 537 108,78 грн., 3% річних 221\~270,25 грн. Оскільки судове рішення про стягнення з боржника коштів не виконувалось досить тривалий час, враховуючи, що таке прострочення є триваючим правопорушенням, кредитор - позивач вправі вимагати стягнення з боржника - відповідача в судовому порядку стягнення сум інфляційних нарахувань та 3% річних за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання аж до повного його виконання. Ухвалою суду від 27.03.2024 р. прийнято та відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Через систему «Електронний суд» подав заяву про розгляд справи без його участі, просив позовні вимоги задовольнити повністю, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку, шляхом направлення судової кореспонденції за місцем реєстрації, на підтвердження чого в матеріалах справи наявна поштова кореспонденція, яка була повернута оператором поштового зв`язку у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Заяв про відкладення судового засідання чи розгляд справи у відсутність відповідача до суду не надходило. Відзиву на позовну заяву не подано. Ухвалою судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від\~01.10.2024 р.\~постановлено проводити заочний розгляд справи. Інші процесуальні дії не вчинялись, заходи забезпечення доказів/позову, зупинення/відновлення провадження не застосовувались. Положеннями ч.2 ст.247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4\~ст. 223 ЦПК України,\~у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 15.07.2007 року між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 852370/ФЛ, згідно якого відповідачу 1 було надано кредит на купівлю земельної ділянки в розмірі 185\~624,26 доларів США зі строком повернення до 12.07.2021 р. включно та сплатою за користування кредитом 14,49% відсотків на рік (а.с.13-15). 15.07.2008\~р.\~між ВАТ\~КБ «Надра»\~та [PERSON] \~укладено договір\~поруки №852370/ФЛ-П\~,\~згідно якого\~відповідач 2\~зобовязалася перед\~банком відповідати\~за виконання\~позичальником усіх\~взятих на\~себе зобовязанб\~перед кредитором\~у повному\~обсязі відповідно\~до умов\~договору (а.с.16). Рішенням Самарського\~районного суду\~м.\~Дніпропетровська від\~29.02.2012\~року по\~справі №\~2-436/12\~позовні вимоги\~Публічного акціонерного\~товариства «Комерційний\~банк «Надра»\~до [PERSON] ,\~ [PERSON] задоволено, та стягнуто заборгованість за кредитним договором № 852370/ФЛ від 15.07.2008 р. в сумі 2456315,16 грн., судовий збір у розмірі 3219,00 грн. та витрати інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи у сумі 250,00 грн.(а.с.29-30). На виконання рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29.02.2012 року видано виконавчий лист № 2-436/12 (а.с.31). Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Згідно ст.629 ЦК України Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За змістом цієї норми правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобов`язанням. Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), а у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Нараховані на суму боргу інфляційні втрати та три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 по справі №127/15672/16-ц вказано, що правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтю 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. З матеріалів справи вбачається наявний спір, пов`язаний з неналежним виконанням зобов`язань, що випливають з кредитного договору. Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Результат аналізу цих норм, зокрема пунктів 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України дає підстави для висновку, що в разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора. Відповідно до Договору №GL48N718070_I_3 про відступлення прав вимоги від 17.07.2020 року, право вимоги за кредитним договором № 852370/ФЛ від 15.07.2007 року перейшло до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» в зв`язку з чим, новий Кредитор набув права вимоги Банку до відповідачів, разом з усіма додатками до нього (у т.ч. графіками здійснення платежів) та додатковими договорами (угодами), договорами про внесення змін, змінами і доповненнями, що є невід`ємними частинами. 20.07.2020 р. позивачем на адресу відповідачів засобами поштового зв`язку з повідомленням про вручення було направлено повідомлення про відступлення права вимоги за Кредитним договором №852370/ФЛ від 15.07.2007 р. у тому числі за договорами забезпечення (а.с.17-26). Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3% річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим. Крім того, суд звертає увагу, що Законом України від 30.03.2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням корона вірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Зазначений Закон України від 30.03.2020 року № 540-Х набрав чинності 02.04.2020 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із наступними змінами і доповненнями) установлено з 12.03.2020 року до 31.10.2020 року на всій території України карантин, дію якого неодноразово було продовжено до 01 липня 2023 року. В той же час, з початком повномасштабного вторгнення 24.02.2022 року Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» №2120-IX від 15.03.2022, який набув чинності 17.03.2022 року Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст.ст. 257-259 (позовна давність) цього Кодексу, продовжуються на строк його дії Тобто, було запроваджено механізм, за якого позовна давність на період дії карантину, воєнного стану або надзвичайної ситуації продовжується на строк дії таких обставин. Суди під час аналізу вимог про застосування строків позовної давності зважають на те, що їх продовження в період дії карантину є безумовним та автоматичним в силу закону. А тому обґрунтування причин, за яких дія карантину не дала б змоги особі подати позов вчасно, не вимагається (постанова Верховного Суду від 22.09.2022 у справі № 920/724/21). Відповідно до наданого позивачем розрахунку 3% річних та інфляційних витрат за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 23.02.2019 року по 23.02.2022 року становить 758\~379,03 грн. Відповідачі не\~надали до\~суду відзив\~на позов, факт наявності зазначеної заборгованості не спростували, не повідомили суд про причини неявки в судове засідання, не надали доказів виконання грошового зобов`язання за кредитним договором, що встановлено рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29.02.2012 року, ні первісному кредитору, ні новому кредитому. Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність доказів на які посилався позивач, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Згідно п. 1 ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічний висновок викладено в постанові ВП ВС від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16. З тексту позовної заяви вбачається, що позивачем понесені судові витрати на правову допомогу в сумі 25\~000,00 грн. Однак, судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). На підставі викладеного,

Outcome: partial