Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-06 00:00:00

До Радивилівського районного суду Рівненської області надійшов позов [PERSON] до ТОВ «УМ Факторинг», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Незнайко Є.В., приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Мельник Р.І. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 27.01.2020 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Є.В. було вчинено виконавчий напис № 82 про стягнення з позивача на користь ТОВ «УМ Факторинг» заборгованості за кредитним договором №331817 від 21.10.2018 р., укладеним між [PERSON] та ТОВ «Ультра Фінанс» правонаступником якого є ТОВ «УМ Факторинг» в розмірі 9 910,00грн. Позивач вважає, що при вчиненні спірного виконавчого напису приватним нотаріусом не дотримано вимоги постанови КМУ №1172 від 29.06.1999 р., якою затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку. Заборгованість, яка зазначена у виконавчому написі є спірною та не підтверджена жодними доказами, виконавчий напис вчинено на нотаріально не посвідченому договорі. Про існування вказаного виконавчого напису позивачу стало відомо в жовтні 2023р., після надання йому відповіді приватним виконавцем Мельником Р.І. щодо відкриття виконавчого провадження по виконанню спірного виконавчого напису. Постанова про відкриття виконавчого провадження та виконавчий напис, позивачу не надсилалися і ним не отримувалися. Крім того, з 01.03.2022р. позивач був мобілізований та по теперішній час проходить військову службі і приймає особисту участь у бойових діях. На підставі викладеного, вважає, що строк позовної давності пропустив з поважних причин. Просить суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В судове засідання позивач не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в своїй заяві до суду просив справу розглядати за його відсутності. Представник відповідача [PERSON] у судовому засідання просив відмовити у задоволенні позову та просив застосувати строки позовної давності, про що подав відповідне клопотання. Також просив суд відмовити у задоволенні вимог позивача щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу через відсутність доказів їх надання та розміру. Треті особи\~в судове засіданні не з`явилися, були повідомлені належним чином про розгляд справи, причини неявки суду не повідомили, пояснень щодо позову не надали. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивача та третіх осіб. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що 27.01.2020 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Є.В. вчинено виконавчий напис за реєстровим №82 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «УМ Факторинг» заборгованості за кредитним договором №331817 від 21.10.2018 р., укладеним між [PERSON] і ТОВ «Ультра Фінанс», правонаступником якого є ТОВ «Ум Факторинг», в розмірі 9 910,00 грн, яка виникла за період з 21.10.2018 р. по 09.12.2019 р. та за вчинення вказаного виконавчого напису коштів у розмірі 1 000,00 грн. Заборгованість за кредитом складається з заборгованості за тілом кредиту в розмірі 2 500,00 грн, процентів за користування кредитом в розмірі 7\~410,00 грн. (а.с. 15). Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Табінським О.В., розглянуто заяву стягувача № 331817 від 03.02.2020 року про примусове виконання та відкрито виконавче провадження № 61293149 від 18.02.2020 року (а.с. 16). Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Підпунктами 3.2, 3.5 п. 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999 року. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень ст.ст.87,88\~Закону України\~«Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 27.03.2019 у справі № 137/1666/16-ц та від 02.07.2019 у справі №916/3006/17. Матеріали справи не містять доказів про належне повідомлення стягувачем боржника про порушення кредитних зобов`язань. ТОВ «УМ Факторинг», звертаючись до приватного нотаріуса за виконавчим написом, не надало підтвердження про отримання позивачем вимоги про сплату боргу, тому останній був позбавлений можливості дізнатись про наявність такої вимоги, надати на неї свої заперечення та перевірити підстави виникнення цієї вимоги. Відповідно до п. 2 Розділу «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» Переліку документів в редакції змін, внесених Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитним договором, за яким боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, подаються оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Виходячи з викладеного, суд погоджується з доводами позивача про те, що заборгованість про стягнення з нього на користь ТОВ «УМ Факторинг», не є безспірною. Крім того, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою КМУ\~від 29.06.1999\~року №1172 у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитного договору №131817 від 21.10.2018 року, оскільки п. 2 Переліку з 22.02.2017 року визнаний нечинним відповідно до постанови Київського апеляційного адміністративного у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року, якою визнано незаконною та не чинною постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», в частині, зокрема, п. 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, якими доповнено перелік новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Таким чином, станом на 27.01.2020 року у нотаріуса були відсутні правові підстави для вчинення виконавчого напису щодо стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості, що виникла за кредитним договором. Що стосується клопотання відповідача про застосування строків позовної давності суд зазначає наступне. Представник відповідача [PERSON] у своєму клопотанні вказує, що [PERSON] міг дізнатися про порушення свого права ще 18.02.2020 року та зазначає, що початок перебігу строку на подання позовної заяви слід рахувати від 19.02.2020 року, як дати, слідуючи за днем коли позивач мав змогу дізнатися про відкриття виконавчого провадження стосовно себе з відкритих джерел й усвідомлюючи, що таке виконавче провадження може бути відкрите. Враховуючи це вважає, що строк на звернення до суду позивача за захистом своїх прав минув 20.02.2023 року, а якщо брати до уваги участь позивача у бойових діях, то строк минув 23.10.2023р., позов подано 13.05.2024р. Однак з матеріалів справи вбачається, що 03.10.2023 року [PERSON] було надіслано заяву приватному виконавцю виконавчого округу м. Києва Мельнику Р.В. з метою отримання копій матеріалів виконавчого провадження № 61293149, на що 04.10.2023 року було надано відповідь №_14070_ та надано [PERSON] копію постанови про відкриття виконавчого провадження. Інших доказів на підтвердження того, що [PERSON] до 03.10.2023 року було відомо про відкриття виконавчого провадження та вчинення виконавчого напису чи підтвердження надсилання копій цих документів останньому суду не надано, а тому суд не може взяти до уваги клопотання представника відповідача про застосування строків позовної давності. На підставі вищевикладеного, та приймаючи до уваги ту обставину, що відповідачем не подано до суду жодних доказів щодо спростування доводів позивача, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача. Відповідно до частин першої-шостої статті 137\~ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Оскільки до матеріалів справи, позивачем на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу не надано відповідного розрахунку, суд приходить до висновку про відмову в стягненні витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: approved