Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-30 00:00:00

В березні 2024 року адвокат Друзь Віталій Вікторович, який діє інтересах [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області про позбавлення батьківських прав, мотивуючи наступним. 20 вересня 2013 року між [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ) (далі - Позивач) та [PERSON] (далі - Відповідач) зареєстровано шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 1267, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії - [NUMBER] від 20.09.2013 року. За період перебування у шлюбі, у Позивача та Відповідача народилася дитина - донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області від 22 квітня 2015 року, актовий запис за № 540. Після народження доньки Відповідач втратив інтерес до взаємовідносин всередині сім`ї, він не докладав зусиль для збереження та розвитку сім`ї, та фактично абстрагувавшись від сімейного побуту, почав провокувати та ініціювати численні сварки та чвари, які в кінцевому результаті призвели до розірвання шлюбних відносин між Позивачем та Відповідачем. Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2018 року по справі № 357/15441/17 (провадження №2/357/735/18), шлюб між Позивачем та Відповідачем, що зареєстрований 20.09.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 1267 - розірвано. Після розірвання шлюбу та станом на сьогодення, Відповідач жодним чином не піклується про доньку [PERSON] , не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом її здоров`ям, її навчанням, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Відповідач, покладених законом на батьків обов`язків, не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь- якої іншої участі у вихованні доньки. Всі питання щодо виховання вирішується Позивачем самостійно без участі та підтримки з боку Відповідача. Дитина знаходиться на повному утриманні матері. Позивач неодноразово намагалася знайти спільну мову з Відповідачем заради їхньої спільної доньки, просила щоб він почав спілкуватися та цікавитися своєю донькою, проте, він такого бажання не виявив. У зв`язку з небажанням Відповідача виконувати свої батьківські обов`язки в частині матеріального забезпечення спільної доньки, Позивач наприкінці 2017 року була вимушена звернутися до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з Відповідача. Судовим наказом Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 2 лютого 2018 року по справі № 357/15449/17 (провадження № 2-н/357/323/18), з Відповідача стягнуто аліменти на користь Позивача на утримання спільної доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини всіх видів його заробітку/доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму та не більше 10 (десяти) прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 28.08.2017 року до досягнення дитиною повноліття. Зазначений судовий наказ пред`явлено до примусового виконання 23 травня 2018 року, про що свідчить постанова про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER] від 23.05.2018 року. Відповідач не виконує свої батьківські обов`язки щодо виховання та належного утримання дитини, не проявляє щодо неї батьківської турботи, участі у житті доньки не приймає, не піклується та не цікавиться її життям та здоров`ям, зустрічей з дитиною уникає та з нею не спілкується, за місцем проживання, навчання чи додаткових занять дитину не відвідує, до себе доньку також не запрошує - тобто навмисно ухиляється від виконання батьківських обов`язків та ігнорує потреби дитини. Крім того, починаючи з дати стягнення аліментів відповідач ухиляється від виконання свого обов`язку по утриманню дитини, кошти не сплачує та повністю ігнорує усі прохання щодо матеріальної підтримки від Позивача. Відповідно до Розрахунку заборгованості зі сплати аліментів № 16240 від 22.02.2023 року, всього станом на 01.02.2023 року згідно матеріалів виконавчого провадження заборгованість по сплаті аліментів становить - 158 340,25 грн. (сто п`ятдесят вісім тисяч триста сорок гривень та двадцять п`ять копійок). Відповідно до Розрахунку заборгованості зі сплати аліментів № 17107 від 24.01.2024 року, всього станом на 01.01.2024 року згідно матеріалів виконавчого провадження заборгованість по сплаті аліментів становить - 193 383,50 грн. (сто дев`яносто три тисячі триста вісімдесят три гривні та п`ятдесят копійок). Зазначені розрахунки вказують на незаінтересованість Відповідача у виконанні його батьківських обов`язків та вказує на свідоме ухилення від участі в житті спільної доньки Позивача та Відповідача. Також, згідно Педагогічної характеристики від 4 січня 2024 року, [PERSON] , 2015 року народження, 01.09.2021 року була зарахована до 1-В класу Білоцерківської гімназії - початкової школи № 4 Білоцерківської міської ради Київської області та наразі навчається в гімназії в 3-В класі. [PERSON] зарекомендувала себе як старанна учениця, вона легко засвоює програмовий матеріал. Має схильність до предметів гуманітарного циклу. Уміє логічно мислити, аналізувати, робити правильні висновки. Співпрацює в групі, висловлює власні ідеї. Має добрий загальний розвиток, багато читає, а також відвідує гуртки англійської мови та баскетболу. Мати, [PERSON] (Позивач), бабуся та дідусь цікавляться навчанням дитини та відповідально ставляться до її виховання в сім`ї, регулярно відвідують школу. Батько, [PERSON] (Відповідач), не бере участі у вихованні доньки, дитина батька ніколи не бачила. Крім того, Відповідач зникнувши з життя доньки, позбавляє можливості доньці оздоровитися за кордоном, та Позивач позбавлена змоги показати доньці світ, пройти лікування за кордоном та вчиняти інші дії, які стосуються купівлі нерухомості, так як на це потрібен дозвіл Відповідача, як батька дитини. Таким чином, Відповідач свідомо та умисно перешкоджає у забезпеченні доньці належного рівня життя, відпочинку, розвитку, мати можливість бачити світ. Просив суд позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , відносно його малолітньою доньки - [PERSON] , [INFO] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] . Судові витрати по справі, що складаються з судового збору у розмірі 1211,20 грн., стягнути з Відповідача на користь Позивача ( а. с. 1-8 ). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.03.2024 року ( а. с. 35 ) головуючим суддею визначено Орєхова О.І. та матеріали передані для розгляду. За відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу ( ч. 1 ст. 187 ЦПК України ). Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання ( перебування ) такої фізичної особи. Суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру ( ч.8 ст. 187 ЦПК України ). Згідно відповіді № 504374 від 22.03.2024 року з Єдиного державного демографічного реєстру, сформованого засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» за запитом судді щодо визначені підсудності стосовно [PERSON] , за вказаними параметрами особу не знайдено ( а. с. 41 ). 22 березня 2024 року здійснено запити стосовно відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача до відділу обліку та моніторингу інформацію про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області ( а. с. 42). 17 квітня 2024 року за вх. № 21441 судом отримано з відділу обліку та моніторингу інформацію про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в Києві та Київській області щодо зареєстрованого місця проживання ( перебування ) відповідача ( а. с. 43 ). З отриманої інформації вбачається, що [PERSON] , [INFO] бу зареєстрований з адресою: [ADDRESS] , але знятий з реєстрації 18.02.2019 року. Згідно ч. 1 ст. 187 ЦПК України якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановлено законом порядку місце проживання ( перебування ) фізичної особи - відповідача. Якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України ( ч.10 ст. 187 ЦПК України ). Ухвалою судді від 19 квітня 2024 року прийнято вищезазначену позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у справі на 03.06.2024 року ( а. с. 44-45 ). Протокольною ухвалою від 02.07.2024 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті на 28.08.2024 року ( а. с. 58-60 ). 08 серпня 2024 року за вх. № 41988 судом отримано рішення виконавчого комітету БМР від 05.08.2024 року за № 622 стосовно судового спору щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно його малолітньої дочки [PERSON] ( а. с. 63, 64-65 ). За клопотанням представника позивача ( а. с. 66 ), судове засідання було відкладено на 01.10.2024 року ( а. с. 67 ). Протокольною ухвалою від 01.10.2024 року розгляд справи вирішено здійснювати в заочному порядку. В судовому засіданні 01.10.2024 року повивач [PERSON] та її представник Друзь В.В. , кожний окремо, підтримали позовні вимоги, надали пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та просили її задовольнити. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовну заяву [PERSON] та не заперечувала проти її задоволення. Окрім того, вислухана думка дитини [PERSON] , [INFO] , в судовому засіданні в присутності представника служби у справах дітей [PERSON] та психолога [PERSON] . Так, малолітня [PERSON] , [INFO] в судовому засіданні пояснила, що вона ніколи не бачила батька, не пам`ятає його. Наголошувала, що відповідача треба позбавити батьківських прав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся в порядку ч. 10 ст. 187 ЦПК України ( через засоби оголошення ). Так, в матеріалах справи міститься оголошення, яке було розміщено 28.08.2024 року, в якому Білоцерківський міськрайонний суд Київської області викликає [PERSON] в якості відповідача у справі про позбавлення батьківських прав в судове зсідання на 15 годину 00 хвилин 01 жовтня 2024 року ( а. с. 69 ). Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно ( ч. 5 ст. 128 ЦПК України ). Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Порядок публікації оголошень на веб-порталі судової влади України визначається Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) ( ч. 12 ст. 128 ЦП України ). Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач був належним чином повідомлений у відповідності до вимог ЦПК України про дату, час та місце слухання справи, та вважає за можливим проводити розгляд справи за відсутності відповідача. Суд, вислухавши пояснення позивача та його представника, третьої особи, думку дитини, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який було укладено 20 вересня 2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 1267, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 20.09.2013 року ( а. с. 10 ). За час перебування у шлюбі, у сторін по справі народилася дитина - донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області від 22 квітня 2015 року, актовий запис за № 540 ( а. с. 11 ). Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 13 березня 2018 року по справі № 357/15441/17 (провадження №2/357/735/18), шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що зареєстрований 20.09.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 1267 - розірвано ( а. с. 12-13 ). Судовим наказом Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 лютого 2018 року по справі № 357/15449/17 (провадження № 2-н/357/323/18), з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини всіх видів його заробітку/доходу, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму та не більше 10 (десяти) прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 28.08.2017 року до досягнення дитиною повноліття ( а. с. 14-15 ). Зазначений судовий наказ пред`явлено до примусового виконання 23 травня 2018 року, про що свідчить постанова про відкриття виконавчого провадження № [NUMBER] від 23.05.2018 року ( а. с. 18 ). Відповідно до Розрахунку заборгованості зі сплати аліментів № 16240 від 22.02.2023 року, станом на 01.02.2023 року згідно матеріалів виконавчого провадження заборгованість по сплаті аліментів становить 158 340,25 грн. ( а. с. 19-20 ). Відповідно до Розрахунку заборгованості зі сплати аліментів № 17107 від 24.01.2024 року, станом на 01.01.2024 року згідно матеріалів виконавчого провадження заборгованість по сплаті аліментів становить 193 383,50 грн. (а. с. 21-22 ). Згідно Педагогічної характеристики від 4 січня 2024 року, [PERSON] , 2015 року народження, 01.09.2021 року була зарахована до 1-В класу Білоцерківської гімназії - початкової школи № 4 Білоцерківської міської ради Київської області та наразі навчається в гімназії в З-В класі. [PERSON] зарекомендувала себе як старанна учениця, вона легко засвоює програмовий матеріал. Має схильність до предметів гуманітарного циклу. Уміє логічно мислити, аналізувати, робити правильні висновки. Співпрацює в групі, висловлює власні ідеї. Має добрий загальний розвиток, багато читає, а також відвідує гуртки англійської мови та баскетболу. Мати, [PERSON] (Позивач), бабуся та дідусь цікавляться навчанням дитини та відповідально ставляться до її виховання в сім`ї, регулярно відвідують школу. Батько, [PERSON] , не бере участі у вихованні доньки, дитина батька ніколи не бачила ( а. с. 23 ). Крім цього, [PERSON] , в період з 5 січня 2024 року по 1 лютого 2024 року перебувала на спостереженні в центрі соціально-психологічної реабілітації дітей « Злагода ». Встановлено, що з метою одержання висновку фахівця за результатами перебування [PERSON] на спостереженні в центрі соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода», представником позивача - адвокатом Друзем В. В. направлено адвокатський запит № 19 від 5 лютого 2024 року про надання копії вказаного висновку ( а. с. 24 ). 06 лютого 2024 року на електронну пошту представника позивача надійшов лист- відповідь № 22-Д про надання інформації, а саме копії висновку практичного психолога [PERSON] , яка проводила діагностичну роботу з малолітньою [PERSON] , [INFO] , в період з 05.01.2024 року по 01.02.2024 року ( а. с. 25 ). Відповідно до Висновку психолога щодо перебування в центрі соціально- психологічної реабілітації дітей «Злагода» від 01.02.2024 року, соціально-психологічна реабілітація в ЦСПРД «Злагода» тривала з 05.01.2024 року по 01.02.2024 року. Дані спостереження та співпраця з [PERSON] виявили, що у дівчинки адекватна поведінка, комунікабельна контактна, має позитивне ставлення до оточуючих. Під час виконання завдань - увага стійка, темп - швидкий, кругозір - відповідного віку. За результатами методики «Коло соціальних зв`язків» уявлення про сім`ю сформовані цілісні по відношенню до дорослих, з якими вона проживає (мати, бабуся, дідусь), почувається безпечно в тому середовищі, в якому перебуває в даний період часу. Міжособистісні стосунки з соціальним оточенням гармонійні: в школі має друзів та позитивне ставлення до вчителів, відчуває своє місце в товаристві інших, відвідує гуртки з англійської мови, баскетболу, «Робокод». За результатами методики «Малюнок сім`ї» та бесіди до неї, виявлено об`єднаність, що є індикатором психологічного благополуччя та сприйняття включеності в сім`ю. За результатами методики Р. Жиля - прихильність у взаєминах з дорослими [PERSON] надає матері, з якою має тісний емоційний зв`язок. За результатами проективної методики «Дерево-дім-людина» та тестом ДАТ - тривожного фактору не виявлено. Кольоровий тест відношень [PERSON] , [PERSON] (в якому ставлення до значимих інших і до самого себе, віддзеркалюється в колірних асоціаціях), засвідчив, що в першому етапі [PERSON] обрала кольори, де їх ранжування проходить від світлих до темних (улюблений колір - зелений та жовтий) - це свідчить про стабільність та спокійний емоційний стан на даний момент. В другому етапі тесту - аналіз валентності колірного ставлення до кожного стимулу, засвідчив, що ставлення до матері позитивне (зелений/жовтий), а до батька - негативне (чорний/червоний). Зі слів [PERSON] , вона про батька нічого не знає і його ніколи не бачила; мама сказала, що поїхав в іншу країну. Емоційного напруження під час виконання завдання - не виявлено. За результатами тесту «Незакінчені речі» - виявлено сум за матір`ю, коли вона від`їжджає за кордон на роботу. Самооцінка - адекватна. Тест «Дерево з чоловічками» визначив, що [PERSON] ототожнює себе з позицією № 20, яка характеризує комфортний стан, стійкість до положення, установку на лідерство. Рівень психічного розвитку та пізнавальних процесів відповідає віку ( а. с. 26-27 ). Рішенням виконавчого комітету БМР Київської області від 05.08.2024 року за № 622, орган опіки та піклування - виконавчий комітет міської ради дійшов висновку, що [PERSON] в порушення вимог чинного законодавства України з питань охорони дитинства ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дочки. Позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , є доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини ( а. с. 64-65 ). Так, висновок органу опіки та піклування - виконавчого комітету міської ради щодо про позбавлення відповідача батьківських прав не є обов`язковим для суду (частини п`ята, шоста статті 19 СК України), такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом у сукупності з іншими доказами у справі. Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 595/1638/19, провадження № 61-3503 св 21. Оскільки батько дитини, [PERSON] не виконує свої батьківські обов`язки щодо виховання та належного утримання дитини, не проявляє щодо неї батьківської турботи, участі у житті доньки не приймає, не піклується та не цікавиться її життям та здоров`ям, зустрічей з дитиною уникає та з нею не спілкується, за місцем проживання, навчання чи додаткових занять дитину не відвідує, тобто, навмисно ухиляється від виконання батьківських обов`язків та ігнорує потреби дитини, позивач просила позбавити останнього батьківських прав. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по виханню дитини. Відповідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таке рішення має бути прийнято з метою захисту інтересів неповнолітньої дитини, яка фактично позбавлена його батьківського піклування. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 березня 2019 року ( справа № 631/2406/15-ц провадження № 61-36905св18 ). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Відповідач [PERSON] в свою чергу в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце слухання справи, жодних заяв та клопотань від останнього на адресу суду не надходило, як і не надходило відзиву на позовну заяву позивача, тобто, саме таким чином розпорядилися своїми правами. Зазначене свідчить про байдужість відповідача. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини (cт. 18 Конвенції про права дитини). Всі наведені вище факти, як кожен окремо так в сукупності, свідчать проте, що відповідач свідомо ухиляється від покладеного на нього обов`язку по вихованню свого сина, не піклується про фізичний і духовний його розвиток, не надає матеріальної допомоги на його утримання, не проживає разом з ним. Отже, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17.06.2021 року у справі № 466/9380/17. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть переважати інтереси батьків. Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 29.05.2019 року у справі № 357/17852/15-ц. Окрім цього, судом враховано і думка дитини, враховуючи їх вік та рівень розвитку. СК України (ст. 171), Закон України «Про охорону дитинства (ст. 9), Конвенція про права дитини від 20.11.1989 року та інші нормативно-правові акти гарантують дитині право бути вислуханою під час судових чи адміністративних розглядів з питань, що стосуються її особисто у разі, коли вона досягла такого рівня розвитку, що дозволяє їй сформулювати власні погляди та висловити їх (в кожній справі суддя приймає рішення щодо цього питання враховуючи індивідуальні об`єктивні та суб`єктивні фактори). З`ясування думки дитини у цивільному процесі можна визначити як загальний процес (сукупність дій суду), що спрямовані на реалізацію гарантованого законом права дитини бути вислуханою під час судових чи адміністративних розглядів з питань, що стосуються її особисто у разі, коли вона досягла такого рівня розвитку, що дозволяє їй сформулювати власні погляди та висловити їх. Відсутня чітка регламентація процедури здійснення з`ясування думки дитини судом, у зв`язку з чим, залежно від обставин конкретної справи таке з`ясування може здійснюватись за допомогою різних методів (наприклад, думка дитини може відображатись у письмових доказах (висновках психологічних досліджень, висновках органів опіки та піклування, письмових зверненнях дитини до суду, тощо); електронних доказах (відео, аудіо зверненнях до суду, повідомленнях у соціальних мережах, тощо); висновках психологічної експертизи, психологічного обстеження; показаннях дитини (особисто в залі судового засідання, за допомогою відео конференції)). Національне законодавство також відображає принцип пріоритетності прав та інтересів дитини, зокрема, статтею 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) закріплено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. При цьому Закон України «Про охорону дитинства» визначає, що забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Згідно із статтею 3 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, ратифікованої Україною 03 серпня 2006 року, (далі - Європейська конвенція) дитина, яка внутрішнім законодавством визнається такою, що має достатній рівень розуміння, під час розгляду судовим органом справи, що стосується її, наділяється правами, використання яких вона може вимагати: a) отримувати всю відповідну інформацію; b) отримувати консультацію та мати можливість висловлювати свої думки; c) бути поінформованою про можливі наслідки реалізації цих думок та про можливі наслідки будь-якого рішення. У статті 6 «Порядок прийняття рішення» Європейської конвенції визначено, що під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки, якщо внутрішнім законодавством дитина визнається такою, що має достатній рівень розуміння, і приділяє належну увагу думкам, висловленим дитиною. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються. На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 640/15771/19. У контексті віку дитини при її опитуванні ВС у постанові від 25 березня 2019 року у справі № 165/2240/16-ц (провадження № 61-29942св18) зауважив, що при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини надається належна увага згідно з її віком і зрілістю. Аналогічної позиції притримується і судова практика. Зокрема, у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі №357/17852/15-ц визначено, що: «Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть переважати інтереси батьків. При цьому при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. Згідно з вимогами статті 171 Сімейного кодексу України - дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Так, в судовому засіданні в присутності представника служби у справах дітей та психолога, що відповідає вимогам ст. 232 ЦПК України було заслухано неповнолітню [PERSON] , [INFO] , яка пояснив, що вона ніколи не бачила батька, не пам`ятає його. Наголошувала, що відповідача треба позбавити батьківських прав. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини (cт. 18 Конвенції про права дитини). Всі наведені вище факти, як кожен окремо так в сукупності, свідчать проте, що відповідач свідомо ухиляється та ухилився від покладеного на нього обов`язку по вихованню своєї доньки, не піклується про фізичний і духовний її розвиток, не надає матеріальної допомоги на її утримання, не цікавиться нею взагалі на протязі тривалого часу. Отже, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 17.06.2021 року у справі № 466/9380/17. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть переважати інтереси батьків. Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду від 29.05.2019 року у справі № 357/17852/15-ц. За наведених вище підстав суд прийшов до переконання, що відповідач по справі, в порушення вимог чинного законодавства України з питань охорони дитинства ухиляється від виконання батьківських обов`язків. В судовому засіданні встановлено відсутність об`єктивних підстав, які б зумовлювали таку тривалу неналежну поведінку батька по відношенню до своєї доньки, тому суд приходить до переконання, що інші заходи впливу на відповідача, окрім позбавлення його батьківських прав, будуть недостатніми, а позбавлення відповідача батьківських прав буде відповідати в першу чергу саме інтересам дитини. Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, проте у цій справі з урахуванням якнайкращих інтересів дитини, оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення, а також із встановлених обставин на підставі досліджених та оцінених доказів у справі, які вказують на нехтування батьком своїм батьківським обов`язком, є всі підстави щодо позбавлення відповідача батьківських прав. Питання щодо можливості позбавлення батьківських прав вирішувалось також Верховним Судом у постановах від 24 червня 2020 року у справі № 638/1496/17-ц (провадження № 61-35874св18), від 27 січня 2021 року у справі № 398/4299/17 (провадження № 61-2861св20), від 16 червня 2021 року у справі № 315/1279/19 (провадження № 61-3821св21). У постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 404/6391/16-ц (провадження № 61-40224св18) зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У постанові Верховного Суду від 25 квітня 2019 року у справі № 296/7848/16-ц (провадження № 61-43695св18) зазначено, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18) зазначено про те, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Як встановлено та зазначено вище, батько дитини [PERSON] після розірвання шлюбу з позивачем, з дитиною не спілкується, матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. Не бере жодної участі у вихованні доньки, не цікавиться її життям. До того ж, не виконує рішення суду та не сплачує аліменти на утримання дитини у зв`язку з чим має заборгованість. Як зазначено вище, відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів № 17107 від 24.01.2024 року, станом на 01.01.2024 року згідно матеріалів виконавчого провадження заборгованість по сплаті аліментів становить 193 383,50 грн. З вказаного розрахунку заборгованості вбачається, що вказана заборгованість утворилась за період з серпня 2017 року по грудень 2023 року. При цьому, за вказаний період з боку відповідача не здійснено жодної сплати аліментів. За наведених вище підстав суд прийшов до переконання, що відповідач по справі, в порушення вимог чинного законодавства України з питань охорони дитинства ухиляється від виконання батьківських обов`язків, що є правовою підставою для позбавлення його батьківських прав. Отже, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що відповідач не робив і не робить все від нього залежне для належного виконання своїх батьківських обов`язків, останній свідомо ухиляється від цього, чим створює загрозу для дитини. В свою чергу, позивач [PERSON] , як встановлено в судовому засіданні належним чином піклується про утримання та виховання доньки. Тобто, всі питання щодо здоров`я, навчання, виховання дитини [PERSON] , [INFO] , займається та вирішує лише мати без відповідача. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі. Однак суд зазначає, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Аналогічна правова позиція мститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 серпня 2021 року у справі № 331/8310/15, провадження № 61-4879св20. Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Поняття судових витрат міститься в п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», де судові витрати передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи. Судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом (ст. 1 Закону України «Про судовий збір»). Судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, що беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з розглядом справи і рішенням, а у випадках звільнення від сплати цих людей - це витрати держави, яку воно несе у зв`язку з рішенням конкретної справи. Так, при зверненні до суду з вищевказаним позовом, позивач сплатила судовий збір у розмірі 1211,20 грн., що підтверджується квитанцією від 11.03.2024 року ( а. с. 9 ), ставки якого діяли на час подачі вказаного позову до суду. Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягали б стягненню судові витрати у вищевказаному розмірі. Однак, в судовому засіданні під час розгляду справи позивач та її представник просили судові витрати, понесені при звернені до суду у розмірі 1 211,20 грн. залишити за позивачем, суд вважає можливим віднести судові витрати за рахунок позивача. Одночасно суд роз`яснює, що відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved