Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-08 00:00:00

22.03.2023р. в провадження Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] (треті особи Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Занько Едуард Петрович, приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Римська Анастасія Вікторівна) про встановлення факту та визнання права власності в порядку спадкування (а.с.№ 3-7 т.№ 1). Позов підписано адвокатом Кім Г.В. (діє на підставі ордеру від 22.03.2023р. а.с. № 10 т.№ 1). Одночасно з подачею позову представником позивача подано і клопотання про витребування доказів. Ухвалою судді Ткаченко Н.В. \~від\~24.03.2023р. було відкрито провадження та призначено розгляд справи в загальному позовному провадженні з проведенням підготовчого засідання (а.с.№22 т. №1). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Цією ж\~ухвалою за\~клопотанням представника\~позивача були\~витребувані докази,\~а саме від приватних нотаріусів ДМНО Римської А.В. та Занько Е.П. витребувані матеріали спадкових справ після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] та після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Відповіді на ухвалу суду надійшли відповідно 18.05.2023р. та 02.08.2023р. (а.с. № 30, 72 т.№ 1). 25.09.2023р. з боку представника позивача відбулося уточнення позовних вимог, яке стосувалося того, що зі складу відповідачів по справі була виключена [PERSON] (оскільки остання відмовилася від прийняття спадщини на користь своєї матері [PERSON] ), а також виправлено описку в написанні прізвища відповідачки [PERSON] по тексту позову від 22.03.2023р., а саме замість помилково зазначеного « [PERSON] » - зазначено « [PERSON] » (а.с. № 135-139 т.№ 1). Підготовче засідання у справі у відповідності до ст. 197 та п.3 ч.2 ст.200 ЦПК України проведено 01.11.2023р., під час якого задоволено клопотання про допит свідків (а.с. № 144, 152). В подальшому, а саме 10.04.2024р., відбулося ще одне уточнення позовних вимог, а саме з позовних вимог в редакції від 25.09.2023р. виключено, як передчасні, позовні вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом (а.с. № 206-210 т.№1). В обґрунтування\~ позовних\~вимог в\~ редакції\~ від\~10.04.2024р.\~представник позивача\~ адвокат\~Кім Г.В.\~ посилалася на те, що позивач як спадкоємець після померлої дружини - [PERSON] , 1949р. народження, яка померла [INFO] , прийняв спадщину в передбаченому ч. 3 ст. 1268 ЦК України порядку, а саме внаслідок постійного спільного проживання разом зі спадкодавцем на день її смерті за адресою: [ADDRESS] . Проте, через відсутність реєстрації місця проживання позивача за даною адресою, останній змушений звернутись за встановленням даного юридичного факту в судовому порядку. Також представник позивача зазначала про те, що [PERSON] , який є сином померлої, хоча і був зареєстрований спільно зі спадкодавцем [PERSON] зп адресою: [ADDRESS] , проте фактично за даною адресою не проживав, що виключає можливість прийняття ним спадщини на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Отже, посилаючись на ст.ст.1216, 1220, 1222, 1261, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України, ст. 315 ЦПК України, представник позивача просила задовольнити позовні вимоги та встановити факт того, що [PERSON] , [INFO] , постійно не проживав разом зі спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , а також встановити факт того, що [PERSON] , [INFO] , постійно проживав разом зі спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини. В ході судового засідання 09.10.2024р. представник позивача адвокат Кім Г.В. позовні вимоги в редакції від 10.04.2024р. підтримала в повному обсязі, додатково зазначила, що заперечує проти ухвалення заочного рішення суду, оскільки відповідачка обізнана про наявність спору в суді, заперечень проти позову не направила. Крім того, представник позивача просила врахувати, що позивач по справі не наполягає на стягненні з відповідачки на свою користь судових витрат. Відповідачка [PERSON] ні в підготовчі засідання по справі, ні в судові засідання (останні 10.04.2024р., 13.05.2024р., 26.06.2024р.,16.07.2024р., 05.08.2024р. та 09.10.2024р.) не з`явилася, про дату розгляду справи була повідомлена належним чином, про що у справі наявні підтвердження, як відправлень рекомендованих листів та їх отримання, так і розміщення оголошень на сайті «Судова влада» (а.с. №191, 193-194, 217-220, 227, 231, 234-236, 240 т. № 1, а.с. № 1, 3, 7, 10, 13-14, 21, 25, 32-34 т.№ 2). Треті особи у справі приватні нотаріуси ДМНО Римська А.В. та [PERSON] також, ні в підготовчі засідання по справі, ні в судові засідання (останні 10.04.2024р., 13.05.2024р. та 26.06.2024р.) не з`явилися, про дату розгляду справи були повідомлені належним чином, у справі наявні чисельні підтвердження. Приватний нотаріус ДМНО Римська А.В. про причини неявок суд не сповістила. Приватний нотаріус ДМНО Занько Е.П. листами від 26.10.2023р., 18.11.2023р., 31.01.2024р. та 25.04.2024р. просив справу розглядати за його відсутності (а.с. № 150, 162, 182, 228 т.№ 1). За вищезазначеного у відповідності до ст. 223 та ч.2 ст. 247 ЦПК України судовий розгляд справи 09.10.2024р. відбувався за відсутності відповідачки та обох третіх осіб (їх представників), про що постановлена ухвала суду відповідно до положень ст. 353 ЦПК України (а.с. № 40-41 т.№ 2, дія №21). Підстав для ухвалення по справі заочного рішення у цій справі немає, оскільки відсутня сукупності умов для ухвалення заочного рішення, яка передбачена ст. 280 ЦПК України (представник позивача в ході судового розгляду справи 09.10.2024р. не погодилася на заочний розгляд справи, оскільки відповідачка обізнана про наявність спору в суді, заперечень проти позову не направила). Суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши представника позивача, допитавши свідків [PERSON] та [PERSON] , всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази за принципами ст. 89 ЦПК України у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 30.09.1994р., серія [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого виконкому м. Дніпропетровська, 30.09.1994р. між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було укладено шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис № 1181 (а.с. № 13 т.№ 1). Факт укладення шлюбу підтверджується також повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб за № 00038700976 від 01.03.2023р., сформованим на підставі ст. 46-1 Закону України «Про нотаріат» приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Римською А.В. (а.с.№42-43 т.№1). 25.03.2014р. у віці 64 років [PERSON] померла, про що складено відповідний актовий запис № 2273 та відділом державної реєстрації смерті реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції 26.03.2014р. видано свідоцтво про смерть, серія [NUMBER] (а.с.№14 т.№1). Згідно довідки Відділу обліку проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Управління у сфері державної реєстрації Дніпровської міської ради від 08.06.2022р. № 14/5-4177, на запит приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Занько Е.П. від 02.06.2022р. № 73/02-14 щодо надання інформації про реєстрацію померлої [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , що була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та про склад сім`ї, було повідомлено, що за наявними даними картотеки з питань реєстрації фізичних осіб, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 15.06.1973р. по теперішній час (а.с.№ 102 т.№1). Склад зареєстрованих осіб на день смерті [PERSON] ( [INFO] ) становить 3 (три) особи: [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 07.05.1970р. по теперішній час, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 10.05.1988р. по теперішній час, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 10.01.2012р. по теперішній час (а.с.№ 102 т.№1). Згідно листа Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради від 20.06.2022р. № 4217, на запит приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Занька Е.П. від 07.06.2022р. № 79/02-14, станом на 31.12.2012р. в інвентаризаційній справі за адресою: [ADDRESS] містяться відомості про право власності за: гр. [PERSON] 1/2 ч. на підставі свідоцтва про право на спадщину від 22.10.1981р., виданого Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, за реєстром № 2-8188, зареєстровано в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 266 за реєстровим № 145 та 49/100 ч. на підставі свідоцтва про право на спадщину від 10.01.1992р., виданого Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, за реєстром № 1-182, зареєстровано в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу № 266 за реєстровим № 145. Додатково цим листом повідомлено, що в матеріалах інвентаризаційної справи міститься рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська про виділ 1/2 ч. домоволодіння в натурі, яким вирішено виділити гр. [PERSON] 51/100 ч. домоволодіння, відомості щодо державної реєстрації рішення суду в матеріалах інвентаризаційної справи відсутні (а.с.№ 101 т.№1). [INFO] помер [PERSON] , про що 27.05.2022р. складено відповідний актовий запис № 1500 та Соборний відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) видано свідоцтво серії [NUMBER] . Факт родинних відносин між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, сформованим приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Заньком Е.П., № витягу 00035726675 від 02.06.2022р. (а.с. № 91-93 т.№ 1). Із вказаних відомостей Державного реєстру актів цивільного стану також вбачається, що за умови підтвердження родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , написання їх прізвищ містить відмінності. 02.06.2022р. щодо майна померлого [PERSON] приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Занько Е.П. за заявою дружини, [PERSON] , яка є також відповідачем у даній справі, заведено спадкову справу № 35/2022 (а.с.№ 72 т.№ 1). Згідно заяви відповідачки [PERSON] від 02.06.2022р. про прийняття спадщини після смерті чоловіка - [PERSON] , яка наявна в матеріалах спадкової справи № 35/2022, на день смерті [PERSON] залишилось спадкове майно: будинок, який [PERSON] прийняв у спадщину, як фактичний спадкоємець після своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] , але не оформив своїх прав у зв`язку зі смертю, та автомобіль (а.с. № 73 т.№ 1) Згідно матеріалів спадкової справи № 35/2022, станом на день ухвалення даного рішення свідоцтво про спадщину за законом на буд. [ADDRESS] за заявою відповідачки не видано. 01.03.2023р.\~за заявою\~ позивача\~ [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину щодо майна померлої [PERSON] приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Римською А.В. було заведено спадкову справу № 8/2023. У вказаній заяві від 01.03.2023р. позивач зазначив про прийняття спадщини після померлої дружини на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України внаслідок постійного спільного проживання на день смерті (а.с.№ 32 т.№1). 13.03.2023р. приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Римською А.В. прийнято постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок [ADDRESS] ) (а.с. № 51-52 т.№1). Постанова про відмову у видачі свідоцтва про право спадщину мотивована тим, що згідно ст.ст.1268, 1269 ЦК України спадкоємцем, який прийняв спадщину, вважається спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (п.3 ст.1268 ЦК України) та/або спадкоємець, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, але подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк (п.1 ст.1269 ЦК України). Згідно 3.22 пункту 3 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій, доказом постійного проживання спадкоємця разом зі спадкодавцем може бути довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Проте, встановити факт прийняття спадщини чоловіком померлої - [PERSON] , [INFO] , з поданих ним документів не вбачається можливим внаслідок відсутності відомостей про реєстрацію місця проживання (текст постанови нотаріуса від 13.03.2023р.). Вирішуючи даний спір, суд враховує висновки щодо застосування норм права, сформовані постановою Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019р. у справі № 917/1739/17, в якій Велика Палата Верховного Суду зазначає, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам, сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. За статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Частиною 1 статті 1222 ЦК України визначено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Спадкоємцями за заповітом можуть бути юридичні особи та інші учасники цивільних відносин (стаття 2\~цього Кодексу) (ч. 2 ст. 1222 ЦК України). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). За положеннями статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~ст. 1270\~цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 1220 ЦК України визначено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. З наведеного правового регулювання принципів спадкування прав та обов`язків вбачається, що прийняття спадщини здійснюється шляхом а) подання заяви про прийняття спадщини у встановлені строки; 2) постійним проживанням разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. За змістом ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини Частина 3 ст. 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Висновок щодо застосування ч.3 ст.1268 ЦК України було викладено у постановах Верховного Суду від 21.10.2020р. у справі № 569/15147/17, від 18.11.2020р. у справі № 523/19010/15-ц, від 02.04.2021р. у справі № 191/1808/19, від 28.04.2021р. у справі № 204/2707/19, від 07.06.2022р. у справі № 175/4514/20. Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень ч.3 ст. 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця. Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово (частина перша статті 29 ЦК України). Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації. Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо). Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені ч.3 ст. 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом (постанова Верховного Суду від 10.01.2019р. у справі № 484/747/17). Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Статтею 80 ЦПК України визначено поняття достатності доказів, а саме достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять в предмет доказування. Згідно з ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд зазначає, що докази у справі відповідно до положень ст. 89 ЦПК України оцінюються, окрім іншого, за принципом їх достатності і взаємного зв`язку у їх сукупності. Незважаючи на відповіді Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР від 08.06.2022р. № 14/5 4177 та № 14/5 4176, які надані на запити приватного нотаріуса ДМНО Занька Е.П., про те, що за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані в різні роки наступні 4 особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с. № 102, 103 т.№ 1), фактичне проживання позивача [PERSON] за цією адресою разом з дружиною [PERSON] (до дня її смерті - [INFO] ) без реєстрації місця проживання та фактичне не проживання [PERSON] (сина [PERSON] ) (при наявності реєстрації місця проживання [PERSON] за цією адресою) підтверджується наступними доказами. До матеріалів цивільної справи та спадкової справи № 8/2023, заведеної приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Римською А.В., надано копію довідки про спадкоємців від 04.04.2014р. № 121, складену Холмогорським територіальним комітетом Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради, якою підтверджено, що [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , проживала за адресою: [ADDRESS] та разом із нею без реєстрації проживав - [PERSON] , 1953р. народження, та вів з померлою до її смерті спільний побут (а.с. № 15, 35 т.№ 1). Також представником позивача подані до позовної заяви долучені заявами від 17.03.2023р., які складені сусідами позивача: [PERSON] , 1949р. народження, що мешкає за адресою: [ADDRESS] (заступник голови Холмогорського територіального комітету), [PERSON] , [INFO] , що мешкає за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] , 1965р. народження, що мешкає за адресою: [ADDRESS] . Цими заявами підтверджено, що з 1983р. позивач мешкає за адресою: [ADDRESS] . Цими заявами від 17.03.2023р. також підтверджено, що [PERSON] , 1972р. народження, не мешкав за адресою: [ADDRESS] , з 198р., коли за домовленістю між його матір`ю та позивачем змінив місце проживання за адресою: [ADDRESS] , де мешкав з сім`єю до дня смерті (а.с. № 21, 22 т.№ 1). З метою підтвердження достовірності відомостей, зазначених у заявах від 17.03.2023р., [PERSON] та [PERSON] були допитані у справі в якості свідків. Допитаний 09.10.2024р. в якості свідка [PERSON] пояснив, що є сусідом позивача та проживає за адресою: [ADDRESS] , має із позивачем нормальні сусідські відносини та знайомий з початку 1990-х років. Свідок зазначав, що може підтвердити, що у зазначеному будинку до смерті [PERSON] позивач протягом останніх років проживав разом із нею, а після її смерті залишився проживати сам у тому самому будинку. Син померлої ( [PERSON] ) разом із позивачем та померлою [PERSON] проживав лише у дитинстві, проте після закінчення навчання та одруження, [PERSON] разом із дружиною проживав у квартирі у районі житлового масиву «Північний» у м. Дніпрі. До матері інколи навідувався у гості, проте фактично у будинку не проживав. Відносини у позивача та [PERSON] були нормальні. Допитана 09.10.2024р. в якості свідка [PERSON] пояснила, що є сусідкою позивача та проживає за адресою: [ADDRESS] , має із позивачем нормальні стосунки, працювала на одному підприємстві, знайома з ним та його дружиною з 1988-1989р.р. Також свідок зазначала, що може підтвердити, що з часу, як [PERSON] виріс, останній не проживав разом із матір`ю та позивачем, а разом із родиною мешкав окремо. Так само, [PERSON] не проживав із матір`ю і на день її смерті. Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 02.10.2018р. у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019р. у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019р. у справі №902/761/18, від 04.12.2019р. у справі № 917/2101/17. Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 23.08.2016р. у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції", де зазначено, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом" ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри". Отже, суд зазначає, що сукупність та взаємозв`язок письмових доказів у справі разом із показаннями свідків, дають підставі\~суду стверджувати,\~що позовні\~ вимоги\~ [PERSON] \~ про\~ встановлення\~ факту\~ постійного\~ проживання\~ та\~ \~іншим \~вимогам в редакції\~від \~10.04.2024р. обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦК України та приймаючи до уваги, що позовні вимоги задоволено в повному обсязі, втім в ході судового розгляду справи представник позивача зауважила на тому, що позивач не наполягає на стяґненні з відповідачки на свою користь судових витрат, суд вважає, що судові витрати у цій справі покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved