Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-02 00:00:00

Рішенням Красногвардійського\~районного суду\~м.\~Дніпропетровська від\~05\~березня 2024\~року у\~цивільній справі\~№205/3298/23\~у задоволенні\~позовних вимог\~ [PERSON] до\~Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія\~«Дніпрофінансгруп»,\~третя особа,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмету спору:\~Дніпровська регіональна\~філія державного\~підприємства «Національні\~інформаційні системи»\~про усунення\~перешкод у\~користуванні власністю\~шляхом зняття\~обтяжень у\~вигляді застави\~рухомого майна\~і виключення\~записів з\~Державного реєстру\~обтяжень рухомого\~майна \~відмовлено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на користь [PERSON] судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1073,60 грн. До суду від представника позивача [PERSON] надійшла заява про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, відповідно до якої просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на користь [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу у сумі 16\~000,00 грн. Представником ТОВ ФК «ДНІПРОФІНАНСГРУП» подано клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, та задовольнити заяву про стягнення витрат на правничу допомогу частково у розмірі 5\~000,00 грн. Представник позивачки в судовому засіданні підтримав заяву та просив її задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні просила задовольнити заяву частково та стягнути витрати у розмірі 5\~000,00 грн. Вивчивши матеріали справи, суд вважає необхідним ухвалити у даній справі додаткове рішення та заяву задовольнити, з наступних підстав. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України). Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно положень частини першої - шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподіл судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (надання послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Звертаючись до суду із заявою про ухвалення додаткового судового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу, представник позивача - адвокат Підпалий Б.О. на підтвердження вказаних витрат надав суду копії наступних документів: Договір про надання правової допомоги від 10.03.2023 року, акт-приймання передачі допомоги відповідно до Договору про надання правової допомоги б/н від 10.03.2023 року; Договір про надання правової допомоги від 22.06.2023 року; акт-приймання передачі допомоги відповідно до Договору про надання правової допомоги б/н від 08.03.2024 року; опис виконаних робіт від 10.03.2024 року; ордер серія АЕ №1208684 на надання правової (правничої) допомоги; свідоцтво про право на заняття адвокатської діяльності серія ДП №5234. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зазначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2021 року в справі № 910/12876/19). Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 грудня 2021 року у справі № 927/237/20). Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу. Така позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 січня 2023 року у справі № 910/7032/17. Відтак, питання розподілу судових витрат не є вимогою позову, яка направлена на захист порушених прав, свобод або законних інтересів позивача. Розподіл судових витрат має компенсаційний характер і є певною мірою відповідальністю кожної зі сторін за вчинення дій, в тому числі процесуальних, під час розгляду справи. Отже, враховуючи характер правовідносин у цій справі, проаналізувавши обсяг наданих [PERSON] послуг, їх дійсності та необхідності, виходячи із засад цивільного законодавства щодо розумності та справедливості, суд вважає, що відшкодуванню витрат на професійну правничу допомогу на користь позивача підлягає сума у розмірі 16000,00 грн. Зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи з урахуванням її складності, необхідності вчинення певних процесуальних дій. На підставі викладеного,

Outcome: approved