Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , адреса реєстрації місця проживання: [ADDRESS] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛІТ ФІНАНС», ІКЮО: 40340222, адреса: 03035, м. Київ, пл. Солом`янська, 2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 37615,25 гривень. Щодо судових витрат позивач просить: стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛІТ ФІНАНС», витрати на професійну правову допомогу у розмірі 7100 грн; стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕЛІТ ФІНАНС», понесені судові витрати у розмірі 3028,00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив таке. 12 лютого 2019 року між АТ «АЛЬФА-БАНК» та відповідачем шляхом акцептування банком пропозиції відповідача (оферти) було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Метою кредиту було використання коштів для особистих потреб, з лімітом кредитної лінії у розмірі 200 000 грн. Процентна ставка складала 35,99% річних і була фіксованою. Обов`язковий мінімальний платіж відповідачу було запропоновано у розмірі 5% від загальної суми заборгованості, але не менше 50 грн. Позивач наголошує, що відповідач підтвердив приєднання до публічної пропозиції, акцептував її та погодився з усіма умовами обраної кредитної програми, які діяли на момент підписання договору. Паспорт споживчого кредиту було надано відповідачу для ознайомлення, і він погодився з його умовами, підписуючи угоду. Вказаний документ містив умови, включно зі сплатою процентів за користування кредитними коштами, що додаються до позовної заяви. Позивач стверджує, що свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти, що підтверджується випискою по рахунку кредитної картки відповідача. Станом на 20 грудня 2021 року загальна сума заборгованості за кредитом складала 37 615,25 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості, доданим до позовної заяви. Позивач також зазначає, що 20 грудня 2021 року між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» було укладено договір факторингу, на підставі якого права вимоги за кредитним договором було передано новому кредитору ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС». Таким чином, ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло статусу кредитора за кредитним договором від 12 лютого 2019 року. Згідно з матеріалами справи, за відповідачем обліковується заборгованість у розмірі 37 615,25 грн станом на 20 грудня 2021 року. В обґрунтуванні позовних вимог позивач посилається на практику Європейського суду з прав людини щодо принципу змагальності, підкреслюючи, що суд оцінює надані матеріали, але самостійно доказів не збирає. Позивач також зазначає, що договір, укладений у електронній формі, відповідає вимогам Закону України «Про електронну комерцію», де укладення електронних правочинів регулюється відповідними нормами щодо електронного підпису та акцепту. Позивач також надає інформацію про витрати на професійну правову допомогу у розмірі 7 100 грн, які підтверджуються договором з ТОВ «ПЕРШИЙ ІНВЕСТИЦІЙНИЙ КЛУБ» та відповідними актами виконаних робіт. На підставі викладених обставин та доказів позивач вважає, що у суду є достатні підстави для задоволення позову в повному обсязі. У відзиві на позовну заяву, поданому 13 травня 2024 року, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість, та стягнути витрати на правову допомогу. Відповідач зазначає, що 12 лютого 2019 року між АТ «Альфа-Банк» та відповідачем було укладено оферту на обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Виписка по рахунку за період з 12 лютого 2019 року по 5 лютого 2024 року свідчить, що поточна сума заборгованості на кінцеву дату становила 0,00 грн. За цей період відповідач вніс власні кошти у розмірі 56 960 грн, а надані кредитні ліміти становили сумарно 23 200 грн. Також зазначено, що початковий кредитний ліміт відповідав сумі 11 550 грн, пізніше встановлювалися додаткові ліміти у розмірах 4 000 грн і 3 650 грн. Окрім цього, відповідач детально описує суми, які банк списував з рахунку в рамках обслуговування кредиту. Зокрема, за весь період було нараховано щомісячну комісію за страховий пакет від нещасного випадку у розмірі 6 003,70 грн, плату за розрахунково-касове обслуговування на суму 1 980 грн та суму 150 грн за СМС-інформування (10 повідомлень по 15 грн кожне). Загальна сума цих додаткових нарахувань становить 8 133,70 грн. Відповідач наголошує, що нарахування зазначених сум є незаконними, оскільки вони не передбачені договором та не підтверджені документами. У контексті положень Закону України «Про споживче кредитування» відповідач стверджує, що обов`язок сплачувати щомісячні комісії за обслуговування кредиту, якщо такі умови не передбачені договором, є нікчемним. Верховний Суд у постанові від 6 листопада 2023 року у справі № 204/224/21 підтвердив, що якщо банк не надав доказів наявності та переліку додаткових послуг, то вимога сплачувати комісію є недійсною. Стосовно плати за СМС-інформування відповідач зазначає, що відповідно до Закону України «Про споживче кредитування», кредитодавець зобов`язаний безкоштовно надавати інформацію про стан кредиту раз на місяць. Отже, будь-які вимоги щодо сплати за таке інформування є нікчемними, якщо вони перевищують законодавчо встановлені норми. Окрему увагу відповідач звертає на суму 6 003,70 грн, нараховану за страховий пакет від нещасного випадку. Відповідач стверджує, що жодної згоди на укладення такого договору він не давав, і жодні документи про прийняття цієї умови не були підписані. Крім того, відповідач посилається на недоліки у доказовій базі позивача, оскільки в матеріалах справи відсутня угода, що регулює умови обслуговування кредитної картки. Відповідач вказує, що позивач не надав допустимих доказів, які б підтверджували правомірність стягнення заявлених сум. Відповідач звертає увагу на те, що останнє поповнення рахунку відбулося 11 жовтня 2020 року, і з цього моменту почався перебіг трирічного строку позовної давності. Позивач подав позов лише 19 березня 2024 року, що перевищує зазначений строк. Відповідно до статті 257 ЦК України, загальна позовна давність становить три роки, і позов підлягає відхиленню через її пропуск. У частині судових витрат відповідач вимагає компенсації витрат на правову допомогу, які становлять 18 980 грн, що підтверджується договором про правничу допомогу та актом виконаних робіт. Розрахунок базується на погодинній ставці 1 460 грн за годину (50% прожиткового мінімуму для працездатних осіб), згідно з актом виконаних робіт адвокатом було витрачено 13 годин. На підставі наведених аргументів відповідач просить поновити строк на подачу відзиву, відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 18 980 грн. Відповідач також просить розглянути справу без його участі та участі представника. Позивач подав заяву про розгляд справи у його відсутності в якій також просив суд позов задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. На судове засідання відповідач та його представник не з`явилися, в наданому відзиві просили справу розглянути без їх участі. За таких обставин, суд вважає можливим постановити рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає\~\~задоволенню з таких підстав. \~ \~ \~ \~ Відповідно до оферти на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 12 лютого 2019 року та Анкети-заяви про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення Договору про банківське обслуговування фізичних осіб у АТ «Альфа-Банк» від 11 лютого 2019 року між АТ «АЛЬФА-БАНК» та відповідачем шляхом акцептування банком пропозиції клієнта (оферти) уклали угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії Мета Кредиту для особистих потреб. Ліміт кредитної лінії у розмірі 200 000 грн. Процентна ставка 35,99% річних. Тип процентної ставки фіксований. Обов`язковий мінімальний платіж запропоновано встановити в розмірі 5% від суми загальної заборгованості за кредитною лінією, але не менше 50 грн. AT «Альфа банк» прийняв пропозицію відповідача на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб АТ «Альфа-Банк». Тобто відповідач погодився на приєднання до публічної пропозиції, підтвердив акцептування публічної пропозиції на укладення зазначеного договору приєднання до умов договору, погодився усіма умовами обраної програми кредитування редакції, що діяла на час його підписання. Відповідно до паспорта споживчого кредиту останній надавався для ознайомлення відповідачу та він погодився з ним, підписуючи угоду. Вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів містив умови, зокрема щодо сплати процентів за користування кредитними коштами зазначеному у цьому документі. Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором позивач виконав своєчасно в повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти. Наведене підтверджується випискою по рахунку за кредитною карткою відповідача за період з 12 лютого 2019 року по 05 лютого 2024 року. Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом за період з 12 лютого 2019 року по 20 грудня 2021 року станом на 20 грудня 2021 року за кредитним договором загальна сума заборгованості за кредитом становить 37 615,25 гривень, яка складається з: простроченого тіла кредиту в сумі 32385,20 грн, відсотків за користування кредитом в сумі 4625,93 грн, овердрафту (несанкціонована заборгованість) в сумі 604,12 грн. Відповідно до Договору факторингу № 4 від 20 грудня 2021 року та Акту приймання-передачі Реєстру Боржників від 20 грудня 2021 року між АТ «АЛЬФА-БАНК» та ТОВ «Фінансова компанія «ЕЛІТ ФІНАНС» укладено договір факторингу на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача. Таким чином, ТОВ «ФК «ЕЛІТ ФІНАНС» набуло статусу кредитора за кредитним договором від 12 лютого 2019 року, укладеним між AT «АЛЬФА-БАНК» та відповідачем. За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі статтею 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства. Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно із статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд вважає, що стороною відповідача не спростовано факт отримання кредитних коштів, а також не подано доказів, які підтверджують повернення позичальником кредиту, та спростовують правильність наданого товариством розрахунку заборгованості. Надана представником відповідача таблиця руху коштів по розрахунковому рахунку [PERSON] згідно з випискою долученою до справи, не спростовує наданий товариством розрахунок заборгованості, оскільки вона не містить відповідних даних та представником відповідача у позові не обґрунтовано, які саме зазначені у ній відомості спростовують відомості наведені у розрахунку наданому банком. Наведені представником відповідача доводи щодо необґрунтованості тверджень представника позивача зазначених в обґрунтування позову, суд вважає безпідставними з огляду на таке. Так, доводи представника відповідача щодо нарахування щомісячної комісії за страховий пакет від нещасного випадку, нарахування за розрахункове-касове обслуговування та нарахування за смс-інформування суд вважає безпідставними, оскільки позивач при розрахунку заборгованості за кредитом відповідні нарахування не включав до загальної суми заборгованості, що підлягає стягненню, а отже відповідні доводи виходять за межі предмету розгляду. Покликання представника відповідача на те, що за відсутності в матеріалах справи Угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, на яку мається посилання в оферті, будь-які правовідносини між сторонами не виникли, суд вважає необґрунтованими, оскільки у даному випадку оферта містить усі необхідні умови для укладення договору, і на підставі Цивільного кодексу України можна вважати, що угода є укладеною. Так, згідно зі статтею оскільки ЦК України, договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди щодо всіх суттєвих умов. У тексті оферти зазначено: тип та мету кредиту (кредитування для встановлення кредитного ліміту (п. І оферти)); умови обслуговування кредитної картки (порядок використання картки, комісії, тарифи та інші деталі обслуговування (п. ІІ оферти)); умови кредитної лінії (ліміт кредиту, процентні ставки, графік платежів (п. ІІІ, IV оферти); права та обов`язки клієнта (вказані гарантії клієнта, включаючи обов`язок надавати банку інформацію (п. VI оферти)). Ці умови є суттєвими для договору про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії. Умови чітко викладені в тексті оферти, тому відсутність додаткового документа («Угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії») не є підставою для визнання договору неукладеним. Оферта була акцептована клієнтом. Акцепт це прийняття оферти, що засвідчує згоду з її умовами (стаття 642 ЦК України). У цьому випадку: підпис клієнта на оферті підтверджує акцепт і згоду з усіма викладеними умовами. Дата підписання оферти клієнтом також вказана, що підтверджує момент досягнення згоди. Відповідно до статті 207 ЦК України, договір може укладатися в письмовій формі шляхом підписання документа. У цьому випадку оферта сама по собі є договором, оскільки містить усі суттєві умови, підписана клієнтом і акцептована банком. Посилання на Угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії як на частину договору не є критичним, оскільки: усі умови вже викладені в тексті оферти. Додаткова «Угода про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії» не впливає на дійсність договору, якщо всі суттєві умови були узгоджені в оферті. Згідно зі статтею 642 ЦКУ, акцепт може бути виражений також через конклюдентні дії (виконання умов договору). Якщо клієнт почав користуватися карткою або кредитною лінією після підписання оферти, це підтверджує його згоду з умовами. Законодавство України дозволяє укладати договори на основі оферти, якщо вона містить усі суттєві умови. У даному випадку: оферта відповідає вимогам законодавства. Є акцепт оферти, що є підставою для визнання угоди укладеною. Таким чином, у даному випадку договір є укладеним, оскільки: Оферта містить усі суттєві умови договору; клієнт акцептував оферту своїм підписом; законодавчо додатковий документ (Угода про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії) не є обов`язковим, якщо всі умови узгоджені в оферті; виконання договору підтверджується використанням кредитної картки або кредитної лінії. Таким чином, юридично договір обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії є дійсним. Що стосується тверджень представника відповідача щодо звернення позивача до суду із відповідними вимогами з пропуском позовної давності, то суд їх також вважає безпідставними з огляду на таке. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (статті 257, 261 ЦК України). За змістом частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови у позові, але за умови, що про її застосування заявлено стороною у спорі до ухвалення судом рішення. Якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму). Частиною першою статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом статей 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу), яка в силу приписів статті 257 ЦК України встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі №907/50/16, це правило пов`язане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про такі обставини. При цьому і в разі пред`явлення позову особою, право якої порушене, і в разі пред`явлення позову в інтересах цієї особи іншою, уповноваженою на це особою позовна давність починає обчислюватися з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права. Позивач у цій справі звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором 29 березня 2024 року, тобто після спливу трьох років з моменту порушення його права, яке мало місце 11 жовтня 2020 року, коли відповідачем було здійснено останнє поповнення кредитного рахунку. Разом з цим, позивач не є таким, що звернувся до суду із пропуском позовної давності, зважаючи на таке. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п. 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Так, Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» набрав чинності 02 квітня 2020 року. За наслідками розгляду справи № 910/18489/20 Велика Палата Верховного Суду у п. 100 постанови від 06 вересня 2023 року зробила висновок, що саме з 02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», а тому початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме із моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року цим законом (п. 79 ухвали Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2024 року у справі №167/1058/20). Строк дії карантину неодноразово продовжувався постановами Кабінету Міністрів України та був відмінений з 24 год. 00 хв. 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Разом з тим, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14 березня 2022 року №133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року №2119-ІХ, зі змінами, внесеними Указом Президента України від 18 квітня 2022 року №259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року №2212-ІХ, Указом Президента України від 17 травня 2022 року №341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року №2263-ІХ, Указом Президента України від 12 серпня 2022 року №573/2022, затвердженим Законом України від 15 серпня 2022 року №2500-ІХ, Указом Президента України від 7 листопада 2022 року №757/2022, затвердженим Законом України від 16 листопада 2022 року №2738-ІХ, Указом Президента України від 6 лютого 2023 року №58/2023, затвердженим Законом України від 7 лютого 2023 року №2915-IX, Указом Президента України від 1 травня 2023 року №254/2023, затвердженим Законом України від 2 травня 2023 року №3057-IX, Указом Президента України від 26 липня 2023 року №451/2023, затвердженим Законом України від 27 липня 2023 року №3275-IX, Указом Президента України від 6 листопада 2023 року №734/2023, затвердженим Законом України від 8 листопада 2023 року №3429-IX, Указом Президента України від 5 лютого 2024 року №49/2024, затвердженим Законом України від 6 лютого 2024 року №3564-ІХ, продовжено строк дії воєнного стану в Україні до 13 травня 2024 року. Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року №2120-IX, який набрав чинності 17 березня 2022 року, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, п. 19 такого змісту: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану». Враховуючи викладене, суд вважає, що оскільки з 02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», згідно з яким в Україні запроваджений з 12 березня 2020 року загальнодержавний карантин, який тривав до 30 червня 2023 року, а з 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан і відповідно станом на 29 березня 2024 року (дата подання позовної заяви) діяв на усій території України, позивач звернувся з вимогами до суду першої інстанції в межах позовної давності. Відповідно до статті 141 ЦПК України, зважаючи на те, що позов задоволено повністю, судові витрати у вигляді судового збору, сплаченого у встановленому законом порядку, суд покладає на відповідача, а відтак вони підлягають відшкодуванню останнім. Розглянувши заяву представника позивача про розподіл витрат на правничу допомогу, а також заяву представника відповідача про розподіл витрат на правничу допомогу, суд дійшов таких висновків. Порядок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу регламентований статтею 137 ЦПК України, а представником позивача на підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що підлягає сплаті відповідачем надано: Договір про надання юридичних послуг від 02 жовтня 2023 року № 02/10-23 укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» та ТОВ «Перший інвестиційний клуб», Додатковий договір № 3 до вказаного договору, Акт № 3 приймання-передачі виконаних робіт від 25 січня 2024 року. Із вказаних документів вбачається, що ТОВ «Перший інвестиційний клуб» було надано юридичні послуги з приводу первинної консультації, правового аналізу наявних документів у замовника по справі, підготовки позовної заяви. Витрати на вказану професійну правничу допомогу позивачем понесені, що підтверджено платіжною інструкцією № 391 від 26 січня 2024 року. Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої Із вказаних документів вбачається, що представник позивача дотримався вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України, адже ним була доведена співмірність заявлених ним витрат на оплату послуг адвоката та із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт і наданих послуг; часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг), щодо чого представником позивача надано конкретні відомості; обсягом наданих послуг та виконаних робіт (вартість складання позову в сумі 3100 грн, вартість правового аналізу в сумі 3000 грн, вартість первинної консультації в сумі 1000 грн є явно обґрунтованими); значенням справи для сторони (правовідносини між сторонами спору є остаточно вирішеними в судовому порядку); ціною позову (заявлений до відшкодування розмір в сумі 37615,25 грн в п`ять разів більший за розмір правової допомоги, що є співмірним). Про обґрунтованість вказаного розрахунку також свідчить позиція представника відповідача викладена ним при обґрунтуванні своєї позиції щодо стягнення з позивача на користь відповідача понесених ним судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 18980 грн, де адвокатом фактично було виконано рівноцінний обсяг роботи щодо відстоювання правової позиції, вартість якої була оцінена ним у два з половиною рази більше. При вирішенні даного питання суд також враховує, що представник відповідача не скористався правом сторони, передбаченим частиною п`ятою статті 137 ЦПК України та не подав клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Вказані обставини також свідчать про відсутність підстав для покладення на позивача обов`язку відшкодувати витрати понесені відповідачем на професійну правничу допомогу в розмірі 18980 грн, оскільки положення статті 141 ЦПК України не передбачає можливості відшкодування таких витрат стороні не на користь якої вирішено спір. На підставі викладеного,

Outcome: approved