Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-08 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Черниш Ірина Ігорівна звернувся з позовом про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування покликається на те, що 20.10.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за № 16247 про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» суму коштів в загальному розмірі 1 969 202 грн. 72 коп. 12.03.2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Меленчуком Володимиром Ігоровичем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Представник позивача зазначає, що вищезгаданий виконавчий напис вчинено неправомірно з порушенням норм чинного законодавства - відсутній оригінал чи нотаріально посвідчений кредитний договір № LVH9GA00000106 від 11.07.2007 року, а тому підлягає визнанню в судовому порядку таким, що не підлягає до виконання. 20 лютого 2024 року відкрито провадження у справі. Позивач у судове засідання не з`явилася. Представник позивача адвокат Черниш І.І. в судове засідання не з`явилася, подала заяву в якій просить розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить суд їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Однак, подано відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого покликається на те, що між сторонами укладено кредитний договір, який не оскаржується та не заперечується сторонами. Також звертає увагу, що жодного рішення про те, що вказана сума не відповідає дійсності відсутнє. Отже сума є дійсною та безспірною. Через неналежне виконання взятих на себе зобов`язань та утвореною заборгованістю було порушено права та законні інтереси Банку, що змусило останнього звернутися до нотаріуса за захистом своїх правом шляхом вчинення виконавчого напису. Представник відповідача зазначає, що договір досі чинний, а отже в кредитора виникає право вимагати виконання обов`язків боржника, передбачених договором, в тому числі й право на примусове стягнення боргу у будь який час, це право виникає до тих пір доки договір є чинним. У підтвердження вище наведеного, звертає увагу суду на частину 2 статті 530 Цивільного кодексу України, у якій чітко зазначено, що якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будьякий час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. А тому, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Хоча належним чином, у встановленому законом порядку, повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. За змістом нормативних положень частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки сторони у судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Доказами у справі встановлено, що 20.10.2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем вчинено виконавчий напис, який зареєстровано в реєстрі за № 16247 про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» суму коштів в загальному розмірі 1 969 202 грн. 72 коп. (один мільйон дев`ятсот шістдесят дев`ять тисяч двісті дві гривні сімдесят дві копійки) (а.с. 11). 12.03.2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Меленчуком Володимиром Ігоровичем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 55955029) (а.с. 12). За загальними правилами статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Нормою статті 87 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За змістом положень статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Аналогічні правила та умови вчинення нотаріусами виконавчого напису містить й Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 глави 16 розділу II Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Водночас цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому, статтею 50 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Аналіз вищенаведених норм законодавства дає підстави для наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Однак нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису. Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. Відтак з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 Цивільного кодексу України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Наведені висновки суду узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою в постанові від 27 березня 2019 року (єдиний унікальний номер справи: 137/1666/16-ц). За змістом положень статтей 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається із доказів по справі, позивач, вважаючи виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, посилається на те, що правова природа безспірності такого виконавчого напису, є недоведеною. На думку позивача між сторонами існує спір стосовно виникнення договірного зобов`язання (кредитного договору № LVH9GA00000106 від 11.07.2007 року), що вже безумовно свідчить про відсутність характеру безспірності. При вирішення питання по суті, суд виходить із того, що відповідачем та приватним нотаріусом всупереч вимог статті 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України не було надано суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів існування безспірності заборгованості позивача перед ПАТ КБ «Приват Банк» за кредитним договором № LVH9GA00000106 від 11.07.2007 року, укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «Приват Банк», за наявності якої було б можливим вчинення оспорюваного виконавчого напису. У свою чергу відповідач та третя особа: приватний нотаріус\~Київського міського\~нотаріального округу\~Швець Руслан\~Олеговичне надала суду жодних документів, які слугували підставою для винесення виконавчого напису від 20 жовтня 2017 року за № 16247. Окрім цього суд зауважує ту обставину, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі за № 826/20084/14, залишеної в силі ухвалою вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині: -зокрема, пункт 2 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами" новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». За таких обставин, аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, про наявність правових підстав для визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису за № 16247 від 20.10.2017 року, який вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими й підлягають задоволенню в повному обсязі. Водночас судом встановлено, що [PERSON] було сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 858 гривні 88 копійок (а.с. 1,18). Нормою частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України закріплено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин, суд вважає, що з відповідача: Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приват Банк», необхідно стягнути понесені судові витрати за сплачений судовий збір за подання позовної заяви на рахунок [PERSON] , що буде відповідати вимогам чинного цивільного процесуального законодавства України. На підставі статтей 87-88 Закону України «Про нотаріат», статтей 15, 16, 18 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved