Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-07 00:00:00

Представник Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення надміру виплаченої пенсії у сумі 8595,14 грн. В обгрунтування позовних вимог посилалась на те, що на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області перебуває [PERSON] , яка отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV. Переплата виникла при масовому перерахунку пенсії з 01.03.2019 в результаті автоматизованого розрахунку коефіцієнта стажу і заробітної плати. В рішенні від 23.02.2019 в розрахунку з 01.03.2019 розмір пенсії за віком відповідно до ст.27 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (9124,14x0,32583) становив 3479,42 (правильний 2972,92). Загальний розмір пенсії становив 3939,29 (правильний 3369,48). Для обчислення пенсії було автоматично застосовано невірний розмір середньомісячного заробітку та стажу, що і призвело до переплати пенсії. Відділом перерахунків пенсій №2 Управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг, рішенням 913310114135 від 30.04.2020 проведено перерахунок пенсії у зв`язку з уточненням даних в ЕПС з 01.03.2019 . Переплата у розмірі 8595,14 грн виникла за період з 01.03.2019 по 31.05.2020, яку позивач просить стягнути з відповідачки на його користь. Ухвалою судді від 19.07.2024 року було відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін на 08.10.2024 року на 15.30 год. Згідно ч. 8 ст. 178, ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки відсутні клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідачка подала суду відзив, в якому позову не визнала, просить відмовити в його задоволенні через безпідставність. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області перебуває [PERSON] , яка отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року № 1058-IV. До позовної заяви позивачем додано копії викликів до Пенсійного фонду на ім"я відповідачки без номеру та дати. В матеріалах справи відсутні докази того, що такі виклики були надіслані відповідачці, а також відсутні докази отримання таких відповідачкою. Крім того в матеріалах справи наявний перерахунок пенсії [PERSON] від 23.02.2019 року, в якому вказані нарахування пенсії відповідачці з 01.03.2019 по 22.10.2023. Згідно зі ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку. Згідно ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Вказаний перелік підстав для утримання надміру виплачених сум пенсії є вичерпним, а отже можливості для прийняття рішення про стягнення сум переплати у випадку неправильного обчислення розміру пенсії працівником пенсійного органу чи у зв`язку з автоматизованою помилкою, законодавством не передбачено. При цьому, обов`язок довести недобросовісність набувача грошових сум, зазначених у ч. 1 вищевказаної статті, покладається на сторону, яка вимагає повернення цих коштів. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження N 14-445цс18). Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи. У справі Рисовський проти України від 20.10.2011 Європейський Суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу належного урядування, який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовнішний спосіб (рішення у справах Беєлер проти Італії від 05.01.2000 року, Онер`їлдіз проти Туреччини від 18.06.2002, Москаль проти Польщі від 15.09.2009). Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах Лелас проти Хорватії від 20.05.2010 року і Тошкуце та інші проти Румунії від 25.11.2008), і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах Онер`їлдіз проти Туреччини від 18.06.2002 та Беєлер проти Італії від 05.01.2000). Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Враховуючи, що позивачем не надано достовірних та переконливих доказів на підтвердження того, що переплата коштів відповідачці за вищевказаний період виникла внаслідок рахункової помилки чи недобросовісності з боку відповідачки і судом їх також не встановлено, при цьому виплати проводились позивачем добровільно, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed