Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-06 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (далі - відповідач), у якому просить суд стягнути з відповідача грошову суму в розмірі 45 527, 20 грн, яка складається з пені за прострочення виконання зобов`язання за полісом ОСЦПВ №AО4482506 за період з 25.08.2020 по 25.08.2021 включно у розмірі 8 054,14 грн; інфляційних збитків за прострочення виконання зобов`язання за полісом ОСЦПВ №AО4482506 за період з 25.08.2020 по 18.12.2023 включно у розмірі 31 443,92 грн; 3% річних в порядку ст. 625 ЦК України за прострочення виконання зобов`язання за полісом ОСЦПВ № АО4482506 за період з 25.08.2020 по 18.12.2023 включно у розмірі 6 029,14 грн. На обґрунтування заявлених вимог, позивач посилається на наступне. 26 травня 2020 року у м.Павлоград Дніпропетровської області на перехресті вул. Полтавська та вул. Дніпровська відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів Ford F-150 д.н.з. [NUMBER] під керуванням позивача та Volkswagen Toureg д.н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , відповідальність якої була застрахована відповідачем. Полісом ОСЦПВ № АО4482506 було встановлено ліміт відповідальності за шкоду спричинену майну в розмірі 130 000,00 грн. 26.05.2020 року позивач звернувся із заявою до ПрАТ «УПСК» про страхове відшкодування. 18 серпня 2020 року ПрАТ «УПСК» було виплачено позивачу страхове відшкодування в розмірі 51 858,76 грн. Не погоджуючись із виплаченою сумою, позивач звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до відповідача про стягнення страхового відшкодування. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29.11.2023 у справі №185/6521/21 задоволено позовні вимоги, стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 60 641,11 грн та судові витрати. Рішення у справі №185/6521/21 набрало законної сили 30.12.2023. Зазначає, що оскільки рішення суду виконано відповідачем 14.12.2023 (в частині судових витрат), а 19.12.2023 - відшкодовано недоплачену суму страхового відшкодування, на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України просить стягнути інфляційні втрати на 3% річних у розмірі 45 527, 20 грн, а саме: 8 054,14 грн пені за період з 25.08.2020 по 25.08.2021; 31 443,92 грн - інфляційні втрати за період з 25.08.2020 по 18.12.2023; 6 029,14 грн - 3% річних за період з 25.08.2020 по 18.12.2023. Ухвалою Подільського районного суду міста Києва від 30.07.2024 у справі №758/9401/24 позовну заяву [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення заборгованості залишено без руху. 07.08.2024 ухвалою Подільського районного суду міста Києва у справі №758/9401/24 відповідну позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (письмового провадження). 19.08.2024 на адресу суду надійшов відзив, згідно якого відповідач заперечує проти позовних вимог. Зазначає, що 26.05.2020 сталася ДТП за участю транспортного засобу під керуванням [PERSON] , відповідальність якої була застрахована у відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 26.05.2020 для отримання страхового відшкодування позивач подав до ПрАТ «УПСК» заяву про страхове відшкодування. Відповідач на підставі аварійного сертифіката № 09-D/96/5 про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 12.06.2020 здійснило розрахунок розміру страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з пошкодженням транспортного засобу (вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу за вирахуванням ПДВ), та перерахувало на користь позивача 51 858,76 грн страхового відшкодування. В подальшому 13.12.2024 ПрАт «УПСК» на підставі рішення суду сплатила позивачу 14846,50 грн на відшкодування судових витрат, а 19.12.203 - 60641,11 грн стягнутого страхового відшкодування. 29.07.2024 позивач звернувся до Подільського районного суду міста Києва з позовом до відповідача, у якому просить стягнути на підставі ст. 625 ЦК України грошову суму у розмірі 45527,20 грн. Фактично ПрАТ «УПСК» виконало рішення суду до набрання ним чинності, а тому прострочення виплати відсутнє, у зв?язку з чим підстави для сплати пені, 3% річних та інфляційних втрат теж відсутні. Крім того, відповідач зазначає, що оскільки позов подано до суду 29.07.2024, із вимогами про стягнення пені, 3% річних та інфляційних втрат позивач звернувся до суду із пропуском строку позовної давності. Просить застосувати позовну давність та відмовити у позові повністю. 26.08.2024 позивач подав відповідь на відзив. Зазначає, що відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Тобто, відповідач прострочив виплату страхового відшкодування, оскільки така виконана з порушенням строків, встановлених п. 36.2 ст. 36 зазначеного Закону. Щодо позовної давності зазначає, що позовна давність позивачем не пропущена, оскільки коли позивач звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області у цьому випадку позовна давність для додаткової вимоги переривалася, і з 30.12.2023 (набрання рішенням суду законної сили) перебіг позовної давності почався заново. Вважає, що у цьому випадку заява відповідача про застосування строків позовної давності не підлягає задоволенню. 27.08.2024 відповідач подав заперечення на відповідь на відзив. Звертає увагу суду, що відповідач вважає, що пред`явленням позову до ПрАТ «УПСК» з приводу стягнення недоплаченого страхового відшкодування позивач позовну давність щодо вимог по сплаті пені, 3% річних та інфляційних втрат не перервав. Предмет та підстави позову щодо недоплати страхового відшкодування відрізняються від предмету та підстав позову щодо сплати пені, 3% річних та інфляційних втрат. А тому, на думку відповідача, не можна вважати позов про стягнення страхового відшкодування частиною вимог якими охоплюється також застосування ст. 625 ЦК України. У зв`язку із пропуском позовної давності, просить у позові відмовити у повному обсязі. Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України). Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного. 26 травня 2020 року о 12.59 год. у м. Павлограді Дніпропетровської області на перехресті вул. Полтавська та вул. Дніпровська, водій [PERSON] , [INFO] , керуючи транспортним засобом Volkswagen Toureg д.н.з. [NUMBER] , рухаючись по вул. Полтавська в сторону вул. Дніпровська, не вибрала безпечної дистанції та здійснила зіткнення з транспортним засобом Ford F-150 д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухався попереду в попутньому напрямку та зупинився перед головною дорогою, надаючи перевагу в русі транспортним засобам, яки рухались по головній дорозі, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 червня 2020 року [PERSON] визнано винною у вказаній ДТП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу № [NUMBER] власником автомобіля Ford F-150 д.н.з. [NUMBER] , є [PERSON] . Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу № [NUMBER] власником автомобіля Volkswagen Toureg д.н.з. [NUMBER] , є [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якої застрахована ПрАТ «УПСК» згідно полісу №АО/4482506. Згідно полісу №АО/4482506, строк дії з 24.10.2019 року до 23.10.2020 року, страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну, 130 000 грн. 26.05.2020 року [PERSON] звернувся із заявою до ПрАТ «УПСК» про страхове відшкодування. Згідно аварійного сертифікату №09-D/96/5 від 12 червня 2020 року про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, складеного аварійним комісаром Стрілець В.Г. , вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля Ford F-150 д.н.з. [NUMBER] , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди станом на 28.05.2020 року складає 62 263,90 грн (включаючи ПДВ на запасні частини та матеріали), вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу без ПДВ складає 51 858,76 грн. Згідно платіжного доручення №13166 від 18 серпня 2020 року ПрАТ «УПСК» було виплачено [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 51 858,76 грн. Відповідно до висновку судової транспортно-товарознавчої експертизи №5210-22, який складено на підставі даних експерта Крутінь В.І. , вартість матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП, яка сталась 26.05.2020 року, власнику автомобіля Ford F-150, реєстраційний номер [NUMBER] , з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу склала 112499,87 грн. Отже, з ПрАТ «УПСК» має бути стягнута різниця невиплаченого страхового відшкодування в розмірі 60641,11 грн (112499,87 грн - 51858,76 грн). Зазначені обставини встановлені рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29.11.2023 у справі № 185/6521/21, а тому у відповідності до ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Отже, рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29.11.2023 у справі № 185/6521/21 задоволено позовні вимоги [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення страхового відшкодування. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 60 641, 11 грн. Судове рішення від 29.11.2023 у справі №185/6521/21 щодо стягнення страхового відшкодування ПрАТ «УПСК» добровільно виконала 19.12.2023. Згідно розрахунків, складених позивачем, оскільки відповідачем допущено прострочення виконання грошового зобов`язання в сумі 60641,11 грн, з відповідача підлягає стягненню сума у розмірі 45527, 20 грн, з якої: втрати від інфляції становлять у розмірі 31 443, 92 грн (за період з 26.08.2020 по 18.12.2023); пеня - 8 054,14 грн (за період з 26.08.2020 по 25.08.2021), 3% річних - 6029,14 грн (за період з 26.08.2020 по 18.12.2023). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до п. 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Згідно п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. А у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18) позивач (потерпілий), хоча і не є стороною договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного відповідачами, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобов`язаний здійснити страхове відшкодування. Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання (див. висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 6-927цс16). Тому Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про застосування до спірних правовідносин частини другої статті 625 ЦК України. Розглядаючи вимоги про стягнення з відповідача інфляційних нарахувань, 3 % річних та пені, суд виходить з наступного. Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. За частиною другою цієї статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постановах Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 758/16044/16-ц, від 27 січня 2021 року у справі № 337/5617/19 вказано, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України). Таким чином, оскільки відповідач виплатив страхове відшкодування у розмірі 60 641, 11 грн з порушенням строків, встановлених п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд вважає підставними вимоги про стягнення інфляційних нарахувань, 3 % річних та пені. Водночас, розглядаючи заяву відповідача щодо пропущення позивачем строку позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. ст. 256, 257, 258, ч.1 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частинами 3, 4 ст.267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України на підставі Закону № 540-IX від 30.03.2020 було доповнено п. 12, наступного змісту: «12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». У відповідності до ст.29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», карантин встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19» з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 з 12 березня 2020 року на всій території України встановлено карантин, який надалі неодноразово продовжувався у встановленому законом порядку та відмінений 30 червня 2023 року. Крім того, як визначено п. 19 Прикінцевими та перехідними положеннями Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин). Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року за № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року, на території України введено воєнний стан із 05 год 30 хв 24 лютого 2022 року, який згодом неодноразово продовжувався у встановленому законом порядку і є чинним на даний час. Крім того, станом на момент розгляду справи у п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції Закону № 3450-IX від 08.11.2023\ зазначено, що у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Зважаючи на те, що страхове відшкодування було виплачено на рахунок позивача 18 серпня 2020 року, і з цього часу він дізнався про порушення своїх прав, спеціальна позовна давність за вимогами [PERSON] про стягнення пені мала сплинути 18 серпня 2021 року, однак на час такого спливу строки позовної давності вже були продовжені вищенаведеними вимогами закону, отже відсутні підстави для застосування ч. 4 ст. 267 ЦК України. Згідно з розрахунком позивача за прострочення виконання грошового зобов`язання в сумі 60641,11 грн, з відповідача підлягає стягненню сума у розмірі 45527, 20 грн, з якої: втрати від інфляції становлять у розмірі 31 443, 92 грн (за період з 26.08.2020 по 18.12.2023); пеня - 8 054,14 грн (за період з 26.08.2020 по 25.08.2021), 3% річних - 6029,14 грн (за період з 26.08.2020 по 18.12.2023). За змістом висновку Верховного Суду у постановах від 20 вересня 2018 року у справі № 522/7683/13-ц, від 25 січня 2023 року у справі № 209/3103/21 саме на сторону відповідача покладено процесуальний обов`язок спростування розміру заборгованості, заявленого стороною позивача. Відповідачем наведений розрахунок не заперечено, власного не проведено, доказів його неправильності не надано. З огляду на таке у суду немає підстав сумніватися у обґрунтованості розрахунку, який береться до уваги як розмір наявної заборгованості перед позивачем. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів сторін, наданих ними доказів, суд дійшов висновку про необхідність захисту цивільних прав позивача шляхом задоволення позову та стягнення з відповідача заявленої суми грошових коштів. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суд сплачено судовий збір у розмірі 968,96 грн, що підтверджено платіжним дорученням, яке міститься у матеріалах справи. Таким чином, оскільки позов задоволено, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у розмірі 968,96 грн.

Outcome: approved