Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-26 00:00:00

Заявник [PERSON] 26.09.2024 звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті [PERSON] , [INFO] , громадянки України, місце смерті м.\~Луганськ Луганської області, дата смерті [INFO] . В обґрунтування заяви зазначив, що [INFO] померла його мати [PERSON] в м. Луганськ Луганської області, про що видано свідоцтво про смерть, яке не визнається органами влади на території України. Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України. Встановлення факту смерті необхідне йому для проведення державної реєстрації факту смерті та отримання свідоцтва про смерть. Заявник в судове засідання не з`явився, подав заяву, зареєстровану судом 26.09.2024 року за вх. №10090 про розгляд заяви без його участі. Заяву підтримав та просив її задовольнити. Представник заінтересованої особи, повідомлений про судове засідання, не з`явився, причин неявки не пояснив. Згідно ч. 2 ст. 317 ЦПК України справи про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду. За таких обставин, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі матеріалів справи та наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши зміст заяви та дослідивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви та її задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, зокрема, копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , те, що заявник [PERSON] , народився [INFO] та матір`ю останнього в свідоцтві про народження зазначена в графі «Мати» - [PERSON] . Заявник взятий на облік як внутрішньо переміщена особа 15.05.2024, що підтверджується довідкою від 15.05.2024 № 3512-5003284296 виданої Маловисківським відділом з питань призначення та виплати державних соціальних допомог та соціальної підтримки населення Управління соціального захисту населення Новоукраїнської державної районної адміністрації. Фактичне місце проживання: [ADDRESS] Зареєстроване місце проживання: [ADDRESS] . Згідно Указу Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який послідуючими Указами Президента України неодноразово подовжувався та триває і на даний час. Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року №309 затверджено Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією. Згідно з ним, до тимчасово окупованої російською федерацією територій України належать: Луганська область м. Луганськ та м. Кремінна, де похована [PERSON] (Кремінська міська територіальна громада за винятком сел. Діброва), код [NUMBER] , дата початку тимчасової окупації 24.02.2022 року. Окрім того, факти, що на даний час Луганськ знаходиться на окупованій території України та по всій території України діє воєнний стан є загальновідомими і не потребують доведення. На підтвердження факту смерті заявник долучив фотокопію свідоцтва про смерть, виданого окупаційною владою. При оцінці даного документу суд керувався наступним. Відповідно до ч.ч.\~2, 3 ст.\~9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-який акт (рішення, документ), виданий органами, їх посадовими та службовими особами на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Отже законодавець виокремив документи, які видаються окупаційною владою, на підтвердження факту смерті в окрему категорію, чим уможливив настання юридичних наслідків за цією категорією документів. Окрім того, до вказаних правовідносин застосуванню підлягають так звані «намібійські винятки» Міжнародного суду ООН: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. У 1971 році Міжнародний суд ООН у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави-члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «тоді, як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата, є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини розвинув цей принцип у справах «Лоізіду проти Туреччини», «Кіпр проти Туреччини» та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії». «Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів далеке від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває, і це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи суди. Виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають стосунок до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать». При цьому у виняткових випадках визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Тому суд вважає прийнятним як доказ фотокопію свідоцтва про смерть [PERSON] , виданого окупаційною владою. Згідно ч.\~1 ст.\~76 ЦПК України, «Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи». Заявник, очевидно, цікавився долею власної матері, збирав відомості про обставини її життя та смерті. Тож його свідчення, викладені у тексті підписаної ним власноруч заяви суд теж вважає окремим і належним доказом, який, у сукупності з іншими доказами, теж підтверджує, а не спростовує факт смерті матері заявника. На підставі вказаного, судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , дійсно померла [INFO] у м. Луганськ Луганської області, яке є з 24.02.2022 року тимчасово окупованою Російською Федерацією територією України. Згідно зі ст. 18 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом. Відповідно до вимог п. 8 ч. 1 ст.\~430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України.

Outcome: approved