Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-29 00:00:00

1. Короткий зміст позовних вимог. В січні 2024 року ТОВ «Веллфін» звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 23 березня 2021 року уклав з [PERSON] договір про споживчий кредит №1500465. За яким ТОВ «Веллфін» зобов`язався надати [PERSON] кредит у розмірі 5000 гривень, а [PERSON] зобов`язався протягом 30 днів повернути кредит та сплатити відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 1,8% від суми позики, але не менше ніж 50 гривень за перший день користування позикою та 1,8% від суми позики щоденно за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики. ТОВ «Веллфін» виконав своє зобов`язання за кредитним договором та надав [PERSON] грошові кошти у розмірі 5000 гривень. Відповідач неналежним чином виконував грошові зобов`язання, тому у нього виник борг по поверненню кредиту у розмірі 15000 гривень. Відповідач відмовляється добровільно сплатити заборгованість. Тому позивач просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 15000 гривень. 2. Заяви (клопотання) учасників справи. Представник позивача Лазепка В.І. просив розглянути цивільну справу за його відсутності, вказавши, що підтримує пред`явлений позов у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] надав до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтував тим, що відповідач не підписував договір про надання споживчого кредиту №1500465 від 23 березня 2021 року. [PERSON] не направляв ТОВ «Веллфін» електронне повідомлення про прийняття пропозиції укласти електронний договір, не отримував одноразового ідентифікатора та не вчиняв дій, які вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір. ТОВ «Веллфін» не надано доказів виконання своїх зобов`язань за договором про споживчий кредит шляхом надання [PERSON] грошових коштів у розмірі 5000 гривень. Крім цього, ТОВ «Веллфін» нарахував відсотки за кредитним договором поза межами строку кредитування. За таких обставин представник відповідача [PERSON] просив відмовити у задоволенні пред`явленого позову у повному обсязі. 3. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 лютого 2024 року було відкрито провадження у цивільній справі та вирішено розгляд цивільної справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.52-53). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 червня 2024 року було задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с.73-74). Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 серпня 2024 року, занесеною до протоколу судового засідання, було визнано явку представника позивача у судове засідання обов`язковою для надання пояснень по справі (а.с.125-128). 4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. Встановлено, що 23 березня 2021 року ТОВ «Веллфін» уклав з [PERSON] договір про споживчий кредит №1500465. За яким ТОВ «Веллфін» зобов`язався надати [PERSON] кредит у розмірі 5000 гривень, а [PERSON] зобов`язався протягом 30 днів повернути кредит та сплатити відсотки за користування грошовими коштами у розмірі у розмірі 1,8% від суми позики, але не менше ніж 50 гривень за перший день користування позикою та 1,8% від суми позики щоденно за кожен день користування позикою, починаючи з другого дня в межах строку позики (а.с.15-20). За змістом п.1.2, п.1.4 цього договору визначено, що позика надається позичальнику виключно за допомогою веб-сайту позикодавця за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором. Цей договір є укладеним з моменту перерахування суми позики на банківський рахунок, вказаний позичальником. Вказаний договір підписаний [PERSON] одноразовим ідентифікатором df4282. Зі змісту інформаційної довідки ТОВ «Платежі Онлайн» №297/12 від 26 грудня 2023 року (а.с.32) вбачається, що 23 березня 2021 року була проведена транзакція щодо переказу грошових коштів у розмірі 5000 гривень на платіжну картку № [NUMBER] (а.с.32). Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються гл.48 «Виконання зобов`язання», гл.71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, а також Законом України «Про електронну комерцію». 5. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору. Відповідно до положень ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч.1-ч.3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. За змістом ч.1 ст.627 ЦК України у відповідності до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.1 ст.1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно з п.5 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.3, ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно з вимогами ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За змістом ч.12 ст.11 цього Закону України електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно з ч.1, ч.6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. 6. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору. Встановлено, що в змісті договору про споживчий кредит №1500465 від 23 березня 2021 року (а.с.15-20) вбачається, що він підписаний за допомогою електронного підпису [PERSON] одноразовим ідентифікатором (аналогом власноручного підпису) df4282. Разом з цим, [PERSON] заперечував вказану обставину, вказавши, що не надсилав ТОВ «Веллфін» електронного повідомлення про прийняття пропозиції укласти електронний договір, не заповнював формуляр заяви про прийняття пропозиції в електронній формі, не отримував одноразового ідентифікатора та не вчиняв будь-яких дій, які могли бути розцінені в якості прийняття пропозиції укласти електронний договір. Всупереч вимогам ч.1 ст.81 ЦПК України, ТОВ «Веллфін» не надав жодного належного доказу на підтвердження вчинення [PERSON] дій щодо прийняття пропозиції на укладення кредитного договору, зокрема заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття пропозиції в електронній формі, вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір. ТОВ «Веллфін» не надав суду доказів проведення ідентифікації [PERSON] при вході в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки правильності введення коду, направленого позивачем на номер мобільного телефону споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету. Крім цього, [PERSON] також заперечував факт отримання грошових коштів за договором про споживчий кредит у розмірі 5000 гривень. На переконання суду інформаційна довідка ТОВ «Платежі Онлайн» №297/12 від 26 грудня 2023 року (а.с.32) не є належним доказом на підтвердження факт переказу грошових коштів на користь відповідача. Оскільки, вказана інформаційна довідка не є первинним бухгалтерським документом та не містить інформації щодо власника банківської картки, на яку були перераховані грошові кошти, а також повного номер картки, який би давав змогу ідентифікувати переказ коштів ТОВ «Веллфін» у розмірі 5000 гривень саме на картковий рахунок [PERSON] . Будь-яких інших доказів, які б підтверджували факт перерахування кредитних коштів ТОВ «Веллфін» на користь [PERSON] надано не було. Крім цього, ТОВ «Веллфін» не заявляв клопотання про витребування інформації, яка містить банківську таємницю. З огляду на викладені обставини в їх сукупності, суд вважає, що відсутні правові підстави для стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Веллфін» заборгованості за договором про споживчий кредит у розмірі 15000 гривень. 7. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З платіжної інструкції від 27 грудня 2023 року (а.с.5) вбачається, що при пред`явленні позову до суду ТОВ «Веллфін» сплатив судовий збір у розмірі 2684 гривень. Зважаючи на те, що у задоволенні пред`явлених ним позовних вимог відмовлено, тому підстави для відшкодування понесених судових витрат, відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed