Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-29 00:00:00

03 вересня 2024 року [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому просить суд розірвтаи шлюб між сторонами. Позовні вимоги мотивував тим, що 25 листопада 2016 року між сторонами було зареєстровано шлюб. За час перебування у шлюбі мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Причиною звернення до суду стало те, що спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини, ведення спільного господарства повністю припинено. [PERSON] просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований 10 червня 2000 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Білоцерківського міськвиконкому Київської області, актовий запис № 389. Ухвалою суду від 06 вересня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду,\~ відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного та призначено судове засідання у даній справі. Розгляд спраив призначено судом на 30 вересня 2024 року. 30 вересня 2024 року сторони звернулися до суду із заявами про розгляд справи за їх відсутності, у яких позивач підтримав свої позовні вимоги, а відповідач їх визнала у повному обсязі. Відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 25 листопада 2016 року сторони зареєстрували шлюб між собою, у кому [INFO] народився син [PERSON] . Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені. Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу розірвання шлюбу. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно з частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини першої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України). Судом встановлено, що сторони разом не проживають, сімейні стосунки не підтримують, шлюб існує формально. За таких обставин суд вважає, що наявні підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили (ч.3 ст.115 СК України). Частиною першою статті 113 СК України передбачнео, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору сплаченого позивачем під час подачі позову до суду. Частиною 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи зміст наведених правових норм, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 50 відсотків від ставки судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою, тобто в розмірі 605,60 грн. в дохід держави та повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків від ставки судового збору, в розмірі 454,00 грн.

Outcome: approved