Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-24 00:00:00

19.07.2024 року до суду надійшла зазначена позовна заява в якій позивач просить: стягнути з відповідача на свою користь пеню за прострочення сплати аліментів на утримання [PERSON] в сумі 2 900,00 грн. та [PERSON] у розмірі 2 900,00 грн. Вимоги позову обгрунтовані тим, що на виконання рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 12.09.2018 року відповідач не сплачував аліменти на утримання дітей по 2 000,00 грн. на кожного з них з 01.05.2024 року по 01.07.2024 року, що в загальній сумі становить 12 000,00 грн., згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів, складеним державним виконавцем. Тому позивач, для захисту прав дітей на належне матеріальне забезпечення та у зв`язку з простроченням відповідачем сплати аліментів на утримання дітей, просить стягнути пеню станом на 18.07.2024 року за прострочення сплати аліментів на підставі ст.196 СК України в сумі 5 800,00 грн. В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про слухання справи в його відсутність. 24.09.2024 року до суду надійшла заява уповноваженого представника відповідача про часткове визнання позову. Як зазначено в заяві, позивач не надала доказів існування заборгованості зі сплати аліментів за 01-18 липня 2024 року. А тому відповідач визнає позовні вимоги в частині стягнення пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 1820,00 грн. на кожну дитину за період з 01.05.2024 року до 01.07.2024 року. На підставі положень статті 223 ЦК України суд продовжив слухання справи у відсутність відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Дослідивши матеріали справи, вислухавши позивача, врахувавши заяву відповідача про часткове визнання позову, оцінивши в сукупності надані суду докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 01.09.2007 року. У сторін народилися спільні діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами розірваний рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 10.02.2017 року (справа №754/14846/16). Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 12.09.2018 року (справа №756/7897/16) позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів - задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 2000,00 грн. щомісяця починаючи з 17.06.2016 року до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 2000,00 грн. щомісяця починаючи з 17.06.2016 року до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] . Рішення набрало законної сили. Вказане рішення перебуває на примусовому виконанні Іваничівського ВДВС ЗМУМЮ. Як вбачається з розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, складеним державним виконавцем, станом на 03.07.2024 року заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів на кожну дитину існує за квітень, травень та червень 2024 року. Відповідач не надав суду доказів на спростування зазначеного. Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України). Абзацом першим частини першої статті 196 СК України встановлено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів (частина друга статті 196 СК України). Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Тобто відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. Оскільки відповідачем не надані докази, що він станом на 18.07.2024 року сплатив заборгованість зі сплати аліментів за квітень-червень 2024 року, не спростовано вину відповідача у несплаті аліментів, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача пені за прострочення сплати аліментів в сумі 2 900,00 грн. на кожну дитину: заборгованість за квітень - 2 000,00 грн., пеня за період з 01.05.2024 року по 18.07.2024 року: 2000 х 79 днів х 1 % (20 грн.) = 1580,00 грн.; заборгованість за травень - 2 000,00 грн., пеня за період з 01.06.2024 року по 18.07.2024 року: 2000 х 48 днів х 1 % (20 грн.) = 960,00 грн.; заборгованість за червень - 2 000,00 грн., пеня за період з 01.07.2024 року по 18.07.2024 року: 2000 х 18 днів х 1 % (20 грн.) = 360,00 грн. Таким чином, з огляду на вказані положення закону, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що судом встановлено несвоєчасність сплати відповідачем аліментів на утримання дітей, тому суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. На підставі положень статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved