Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області із заявою про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] , яким просить визначити строком на 6 місяців наступні тимчасові обмеженням прав [PERSON] та покладення на нього обов`язків: заборонити [PERSON] , [INFO] , заходити до кімнат, які займає та в яких проживає [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] строком на 6 місяців; заборонити [PERSON] , [INFO] , особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , [INFO] , якщо вона за власним бажанням буде перебувати (перебуває) у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею строком на 6 місяців; заборонити [PERSON] , [INFO] , вести з [PERSON] , [INFO] , листування, телефонні переговори (в тому числі надсилати смс-повідомлення) або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб строком на 6 місяців. В обґрунтування заяви зазначено, що [PERSON] , який є колишнім чоловіком [PERSON] , з яким вони проживають в одній квартирі, систематично вчиняє психологічне та фізичне насильство щодо неї, [PERSON] , протягом тривалого часу. Під час спільного проживання заінтересована особа систематично проявляє стосовно заявниці і дітей безпідставну агресію, цькує, звинувачував у подружній зраді, погрожує, психологічно тисне, виражається нецензурною лайкою, веде аморальний спосіб життя. В присутності дітей заінтересована особа застосовував до заявниці фізичне насильство, що проявлялося в ляпасах, стусанах, штовханні. Протягом останнього року [PERSON] почав виганяти заявницю та дітей з їх спільної квартири, перешкоджає користуванню не тільки житловим приміщенням, а й побутовими приладами. Відповідно до приписів ч. ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Заявник та її представник в судовому засіданні підтримали подану заяву у повному обсязі, просили її задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні проти вимоги заяви заперечив, зазначив про те, що заявниця, яка є його колишньою дружиною, самостійно провокує конфлікти та прискіпується до нього. Факт фізичного насильства по відношенню до заявниці заперечував. Покликався на незадовільну, на його думку, поведінку самої заявниці. Стверджував про позитивні та близькі стосунки з дітьми. Просив в задоволенні заяви відмовити. Заслухавши пояснення заявника, її представника, та заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є колишнім подружжям, шлюб між якими розірвано рішенням Івано-Франківського міського суду Іванор-Франківської області від 18 травня 2018 року у справі № 344/15504/17 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/74136539). Зі змісту пояснень сторін випливає, що заявниця та заінтересована особа разом із двома їхніми спільними дітьми проживають в квартирі [ADDRESS] . Вказана квартира належить заявнику та заінтересованій особі на праві спільної часткової власності по 1/2 кожному на підставі рішення суду. Зокрема, рішенням Івано-Франківського міського суду Іванор-Франківської області від 21 квітня 2021 року у справі № 344/11580/20 позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя задоволено частково. В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . В порядку поділу спільного майна подружжя визнано за [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] . Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про встановлення порядку користування квартирою задоволено. Встановлено порядок користування житловими приміщеннями в квартирі [ADDRESS] наступним чином: виділено [PERSON] , [INFO] , у користування житлові кімнати площею 17,0 кв. м та 8,0 кв.м., виділено [PERSON] [INFO] , у користування житлові кімнати площею 14,9 кв.м, 9,5 кв.м, 17,2 кв.м., залишено у спiльному коpистуваннi [PERSON] та [PERSON] кухню площею - 9,4 кв.м., вбиральню площею - 1,0 кв.м., ванну кімнату площею - 2,6 кв.м., коридор площею - 12,0 кв.м. У поданій до суду заяві заявник посилається на те, що під час спільного проживання заявниці з заінтересованою особою останній чинить різні форми домашнього насильства щодо заявниці та їхніх дітей, поводить себе агресивно. У зв`язку із застосуванням [PERSON] домашнього насильства стосовно нього неодноразово виносилися термінові заборонні приписи стосовно кривдника. Розділом IV глави 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно ч 2 ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: 1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Відповідно до пунктів 3, 6, 7, 8 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Згідно пункту 14 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 28.04.2020 року винесеній за результатами розгляду справи № 754/11171/19. Верховний Суд у постанові від 14.01.2020 року винесеній у справі №754/6995/19 зазначає, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Відповідно до ч.1 ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Як наголошує ч.2 ст.27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань. Відповідно до п.1 ч.1 ст.21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» постраждала особа має право на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Положеннями ст. 350-6 ЦПК України визначено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Положеннями ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та наведені норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку про те, що [PERSON] є особою, яка зазнала домашнього насильства. Вказане підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та поясненнями учасників справи в судовому засіданні. Зокрема, Суд враховує, що стосовно [PERSON] правоохоронними органами складалися протоколи про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 серпня 2018 року у справі № 344/8024/18, яка набрала законної сили 11.09.2018 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/76139899) провадження в справі щодо [PERSON] за ч.1 ст.173-2 КУпАП закрито на підставі ст.38, п.7 ст.247 КУпАП у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. В мотивувальній частині даної постанови судом зазначено: «З матеріалів справи вбачається, що 07.05.2018 [PERSON] вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч.1 ст.173-2 КУпАП. Відповідно до п.7 ст.247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу. Таким чином вважаю, що оскільки строки накладення адміністративного стягнення на [PERSON] на момент розгляду справи закінчились, то провадження в справі слід закрити за закінченням строку накладення адміністративного стягнення». Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 травня 2020 року у справі № 344/22510/19, яка набрала законної сили 10.06.2020 року (https://reyestr.court.gov.ua/Review/89476771) провадження в справі про адміністративне правопорушення щодо [PERSON] за ст.173-2 ч.1 КУпАП - закрито на підставі ст.38, п.7 ст.247 КУпАП у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення. За змістом листа заступника начальника Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області від 25.09.2024 року №Ф-18/108/46/04-2024 27.08.224 року на гр. [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце свого тимчасового перебування), винесено терміновий заборонний припис на 10 діб, а також з 28.08.2024 року поставлено на профілактичний облік як особа «кривдник». Згідно з інформації з сайту «Судова влада» на розгляді в Івано-Франківському міському суді Івано-Франківської області перебуває протокол про адміністративне правопорушення ч.1 ст.173-2 КУпАП - справа №344/17182/24. Також в судовому засіданні заявниця надала суду довідку з медичного закладу, в якій зафіксовано наявні в неї ушкодження (забій вушної раковини), з її слів, за результатами завдання їй фізичного насильства [PERSON] , що мало місце 27.08.2024 року та повідомила, що з даного факту органом досудового розслідування внесено відповідні відомості до ЄРДР. В судовому засіданні [PERSON] не заперечив факту наявності у них з колишньою дружиною конфліктних ситуацій, сварок з викликами поліції обома учасниками конфлікту, покликаючись лиш на те, що заявниця сама провокує конфлікти. Зважаючи на все зазначене вище, Суд знаходить підстав для часткового задоволення заяви, у зв`язку з частковою доведеністю заявником обставин, викладених у змісті поданої нею заяви та доведеність того, що [PERSON] підпадає під ознаку кривдника відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». В ході розгляду справи Судом встановлено правові підстав для видачі обмежувального припису, оскільки заявником наведено конкретні обставини та надано докази на підтвердження вчинення заінтересованою особою систематичного домашнього насильства у розумінні вищевказаних положень закону, що має наслідком задоволення заяви про видачу обмежувального припису. Таким чином, вимоги заявниці щодо покладення на кривдника зазначених у прохальній частині її заяви обов`язків є підставними; заявник обґрунтовано звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису, і її права мають бути захищенні судом шляхом видачі відповідного обмежувального припису, однак строком на 3 місяці, оскільки, з огляду на зазначені в судовому засіданні та встановлені судом обставини заявник [PERSON] дійсно є постраждалою особою від домашнього насильства, а її кривдником є заінтересована особа [PERSON] . На підставі досліджених доказів, які підтверджують факт застосування психологічного насильства, та свідчать що існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, і такі ризики є реальними, у відповідності до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», оцінюючи сам вид насильства (психологічне та фізичне), ризики, тобто вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, суд приходить до висновку про задоволення заяви про видачу обмежувального припису щодо [PERSON] строком на 3 місяці, якого, на думку Суду, є достатньо для того, щоб змінити поведінку кривдника за конкретних обставин. Положеннями ст. 350-6 ЦПК України визначено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. На підставі Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»,

Outcome: partial