Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-30 00:00:00

У травні 2024 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з відповідача аліменти на повнолітню дитину, яка продовжує навчатись в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення дитиною 23-х років за умови, що він буде продовжувати навчання. У обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що з січня 2002 року перебувала з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який 27.08.2004 було розірвано. Від вказаного шлюбу сторони мають повнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . який проходить навчання у трьох ВНЗ, а саме: - на І курсі Навчально-наукового інституту комп`ютерних наук та управління проектами Національного університету кораблебудування імені адмірала Макарова за спеціальністю «Системний аналіз» денної форми навчання на бюджетній основі; - на II курсі Навчально-наукового інституту права Київського національного університету імені Тараса Шевченка за спеціальністю «Право» заочної форми навчання на контрактній основі - на IV курсі економічного факультету Київського національного університету імені Тараса Шевченка за спеціальністю «Підприємництво та біржова діяльність» денної форми навчання на контрактної основі. Вартість навчання складає 78 000,00 грн. на рік. У вересні 2024 року (після закінчення бакалаврського рівня освіти) [PERSON] має намір почати навчання рівня «Магістр» за економічним напрямом на контрактній формі навчання, що також спричинить певні витрати. Син сторін проживає із позивачем та разом з другою дитиною позивача перебуває на її утриманні. До досягнення 18 річного віку [PERSON] позивач отримувала від відповідача аліменти на утримання сина за відповідним рішенням суду. Крім витрат на навчання, [PERSON] потребує витрат на харчування, одяг та інших витрат, що необхідні особі його віку. Вказане підтверджує, що [PERSON] потребує матеріальної допомоги. Разом з тим, відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 10.06.2024 провадження у справі відкрито у порядку спрощеного позовного провадження та призначено розгляд по суті із викликом сторін. У судове засідання сторони не з`явились, подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, представник відповідача надіслала до суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити Суд, дослідивши матеріали справи вважає встановленими наступні обставини. Судом встановлено, що з січня 2002 року перебувала з [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, який 27.08.2004 було розірвано. Від вказаного шлюбу сторони мають повнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . який проходить навчання у трьох ВНЗ, а саме: - на І курсі Навчально-наукового інституту комп`ютерних наук та управління проектами Національного університету кораблебудування імені адмірала Макарова за спеціальністю «Системний аналіз» денної форми навчання на бюджетній основі; - на II курсі Навчально-наукового інституту права Київського національного університету імені Тараса Шевченка за спеціальністю «Право» заочної форми навчання на контрактній основі - на IV курсі економічного факультету Київського національного університету імені Тараса Шевченка за спеціальністю «Підприємництво та біржова діяльність» денної форми навчання на контрактної основі. Вартість навчання складає 78 000,00 грн. на рік. . Як вбачається з матеріалів справи, позивач проживає разом з сином за однією адресою. Відповідно до абз. 1 п. 20 ППВСУ № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина які продовжують навчатися після досягнення повноліття, незалежно від форми навчання, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів як досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом враховується стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що відповідач визнав позовні вимоги, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв`язку з чим поданий позов підлягає повному задоволенню. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України.. На підставі викладеного та

Outcome: approved