Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом у якому просив: звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 17.11.2020 року в рахунок погашення заборгованості у розмірі 363607,00 грн. [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) перед [PERSON] (ІПН [NUMBER] ) за договором позики від 17.11.2014 року та за договором про внесення змін та доповнень до договору позики від 17.11.2020 року від 26.03.2021 року та встановити спосіб реалізації предмета іпотеки: квартиру [ADDRESS] шляхом продажу на електронних торгах за узгодженою в договорі іпотеки вартістю: 421680,00 грн. в рамках ЗУ «Про виконавче провадження». У обґрунтування позову зазначив, що 17.11.2020 року між сторонами у справі, був укладений договір позики, за умовами якого позивач надав відповідачу 210840 грн, що на день розрахунку складало 7500 дол. США, в той же день був укладений договір іпотеки за умовами якого відповідач передав в іпотеку вищевказану квартиру. В подальшому 26.03.2023 року між сторонами був укладений договір про внесення змін та доповнень, відповідно до якого відповідач отримав 363607,40 грн., що у еквіваленті становить 13000 дол. США із строком повернення до 17.05.2021 року. Відповідач умови договору не виконує, кошти не повертає, у зв`язку із чим він вимушений звернутись до суду із вказаним позовом. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність та про те, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засіданні повторно не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином, однак, про причини неявки суд не повідомила. У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно з ч. 2\~ст. 281 ЦПК України\~розгляд справи і ухвалення заочного рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що 17.11.2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики за умовами якого [PERSON] отримала грошові кошти у сумі 210840,00 грн., що на день розрахунку складало 7500 дол. США, із зобов`язанням повернути позику у строк до 17.02.2021 року. Факт отримання грошових коштів підтверджується також власноруч написаною розпискою [PERSON] від 17.11.2020 року. Відповідно до копії договору іпотеки від 17.11.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Косенко М.О. (зареєстровано в реєстрі за №1434), на забезпечення виконання основного зобов`язання за договором позики від 17.11.2020 року, [PERSON] передає в іпотеку [PERSON] належне їй на праві власності квартиру [ADDRESS] . Сторони оцінили предмет іпотеки в 421680,00 грн (п.2.2 Договору). 26.03.2021 року між сторонами було укладено договір про внесення змін та доповнень до договору позики від 17.11.2020 року, за умовами якого сторони домовились про те, що п.1 та п.3 Договору позики від 17.11.2020 року викладено у наступній редакції, а саме: [PERSON] позичила у [PERSON] 363607,40 грн., що на день укладання договору за курсом Національного банку України становить еквівалент 13000,00 дол. США. Строк повернення позики визначено до 17.05.2021 року до 12-00 год. Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що позивач виконав умови договору позики, надав відповідачу грошові кошти, а відповідач не виконав умови укладеної між сторонами позики, у строк встановлений договором, позику не повернув, у зв`язку із чим позов підлягає задоволенню. Ухвалюючи рішення суд зазначає, що відповідач не надав належних та допустимих доказів виконання своїх зобов`язань перед позикодавцем. Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов`язання або зобов`язання іншої особи перед іпотекодержателем. Іпотекодавцем може бути боржник або майновий поручитель. Взаємні права і обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Якщо вимога за основним зобов`язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов`язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов`язання. Відповідно до ст. 12 вказаного закону в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Згідно зі ст. 37 Закону України іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності (спеціального майнового права) іпотекодержателя на нерухоме майно (об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості), яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. При цьому\~пунктом 5-2 розділу VI Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37. Однак земельна ділянка була передана в іпотеку за Договором іпотеки від 13.08.2021 року та не стосується споживчого кредитування. Таким чином із урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача сплачений останнім судовий збір у розмірі 3636,07 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved