Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-06 00:00:00

У червні 2024 року [PERSON] , в особі свого представника: адвоката Канторіз А.М, звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить: розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 23 серпня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського районного управління юстиції м. Маріуполя Донецької області, актовий запис № 235; покласти судові витрати на відповідача. В обґрунтування вимог позову, сторона позивача зазначає, що між [PERSON] та [PERSON] 23 серпня 2002 року був зареєстрований шлюб, за час перебування у якому у подружжя народилась спільна дитина: [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалось. Відповідач влаштовував скандали, сварки, обмежував свободу дії позивача, як особистості, пред`являв необґрунтовані претензії, зокрема у зв`язку з різними поглядами на життя на сімейні відносини. Позивач та відповідач вже більше двох років проживають окремо. Спільного господарства не ведуть, таким чином шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені. Вважає припинення не виправить стан їх шлюбних відносин, збереження шлюбу є неможливим і таким, що суперечитиме інтересам як позивача так і відповідача. Розірвання шлюбу вважає єдиним виходом для сторін на щасливе життя. Спір про розподіл майна, що є спільною власністю подружжя та встановлення місця проживання спільної дитини відсутній. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 липня 2024 року справу прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, матеріали справи містять заяву представника позивача, в якій просить розгляд справи проводити без участі позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, зареєстрованою адресою місця проживання відповідача є Донецька область, Маріупольський район, м. Маріуполь, Лівобережний район, яка є територією України тимчасово окупованою РФ. Відповідно до інформаційного повідомлення з Міністерства соціальної політики України отриманої на запит суду, інформація щодо відповідача у базі даних про внутрішньо переміщених осіб відсутня в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб. У відповідності до 12-1\~Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться на тимчасово окупованій території, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають офіційної електронної адреси, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання. Суд викликає або повідомляє таких учасників справи про дату, час і місце інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання або вчинення відповідної процесуальної дії. З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Учасники справи, остання відома адреса місця проживання (перебування) чи місцезнаходження яких знаходиться на тимчасово окупованій території і які не мають офіційної електронної адреси, повідомляються про ухвалення відповідного судового рішення шляхом розміщення інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу такого судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень або шляхом розміщення тексту відповідного судового рішення на офіційному веб-порталі судової влади України, з урахуванням вимог, визначених Законом України «Про доступ до судових рішень», у разі обмеження доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень. З моменту розміщення такої інформації вважається, що особа отримала судове рішення. Передбачений цією статтею порядок виклику в суд та повідомлення про судове рішення може застосовуватися стосовно інших учасників судового процесу, адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи яких знаходиться на тимчасово окупованій території, якщо від цього залежить реалізація ними своїх процесуальних прав і обов`язків. Судом здійснено виклики, повідомлення відповідача шляхом розміщення відповідних оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України, а отже відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Відповідач [PERSON] повідомлявся про розгляд справи у спрощеному провадженні, а також про необхідність у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, надати відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують її відзив. У відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи зазначене, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності учасників справи порядку заочного провадження на підставі наявних у справі матеріалів та доказів ухваливши заочне рішення. У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що між [PERSON] (відповідач у справі) та [PERSON] (позивачем у справі) 23 серпня 2002 року був зареєстрований шлюб Відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського районного управління юстиції м. Маріуполя Донецької області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис № 235 та видано свідоцтво про одруження серія [NUMBER] . Згідно свідоцтво про народження серія [NUMBER] виданого 07 серпня 2003 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського районного управління юстиції м. Маріуполя Донецької області позивач та відповідач мають спільну дитину доньку: [PERSON] , [INFO] . Сторона позивача зазначаючи на те, що позивач та відповідач більше двох років спільно не проживають, не ведуть спільного господарства, вважає примирення між позивачем та відповідачем не можливим і таким, що буде суперечити інтересам сторін та наполягає на розірванні шлюбу між позивачем та відповідачем. Спору про поділ майна не заявлено. Положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно положень ст. 51 Конституції України, ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 1\~ст. 110, ч. 2\~ст. 104, ч. 3\~ст. 105 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що встановленими у справі обставинами підтверджується не можливість збереження шлюбу між позивачем та відповідачем, на розірвання якого наполягає сторона позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу обґрунтовані, у зв`язку з чим підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем. Згідно Свідоцтва про одруження серія [NUMBER] виданого 23 серпня 2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського районного управління юстиції м. Маріуполя Донецької області, позивачка, під час реєстрації шлюбу з відповідачем, змінила своє дошлюбне прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Оскільки питання про зміну позивачці прізвища з набутого - « [PERSON] » на дошлюбне - « [PERSON] » суду не заявляється, враховуючи положення ч. 1 ст. 113 СК України, суд вважає можливим після розірвання шлюбу між сторонами, залишити позивачці прізвище набуте під час державної реєстрації шлюбу з відповідачем: « [PERSON] ». Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до положень п. 6 ч. 1 ст. 264, п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, при ухваленні рішення, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, про що зазначає у резолютивній частині рішення. Сторона позивача просить суд стягнути з відповідача судові витрати. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 2 ст. 133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом. Згідно ч. 8 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно квитанції ID: 3203-6325-2478-0241, позивачем [PERSON] було сплачено судовий збір за звернення до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з даним позовом про розірвання шлюбу в сумі 1211,20 грн., який було зараховано 21.06.2024 на відповідний казначейський рахунок, ідентифікатор в казначействі: 672534986, що підтверджується випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України. Наявності доказів інших судових витрат понесених позивачем, матеріали справи не містять. Враховуючи наведені положення законодавства, приймаючи до уваги, що суд дійшов висновку про задоволення вимог позову про розірвання шлюбу, приходжу до висновку про розподіл сплаченого позивачем судового збору в сумі 1211,20 коп. шляхом його стягнення з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved