Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-03 00:00:00

Стислий виклад позиції заявника та зацікавленої особи. Заявник [PERSON] та [PERSON] звертаються до суду з даною заявою з метою призначення опікуна, а саме, [PERSON] над недієздатною особою - [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , мешканця [ADDRESS] . Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 21.04.2005 року, задоволено заяву [PERSON] та [PERSON] про визнання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , обмежено дієздатним, встановлено над ним піклувальником [PERSON] . У зв`язку з тим, що [PERSON] проживає разом із братом [PERSON] , постійно допомагає піклувальнку [PERSON] , має вільний графік, матеріальну забезпеченість, у зв`язку з всіма обставинами в сукупності просить призначити його опікуном над [PERSON] . Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12.04.2024 вказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити за правилами окремого провадження. Судове засідання призначено на 29.04.2024. 29.04.2023 ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області призначено у справі судово-психіатричну експертизу та зупинено провадження у справі. 28.11.2023 до суду надійшов висновок судово-психіатричного експерта № 1078. Позиція сторін в судовому засіданні Заявник в судове засідання не з`явилася. Адвокат на адресу суду скерував заяву, в якій заявлені вимоги підтримав повністю та просить їх задовольнити. Розгляд справи проводити без участі заявника та представника. Представник Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, в судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без її участі, проти заявлених вимог не заперечує. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, оцінивши докази, суд доходить наступного висновку. Фактичні обставини, встановлені судом. Фізична особа, яка внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, може бути, відповідно до ст.39 ЦК України, визнана судом недієздатною. Згідно Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року (з наступними змінами та доповненнями) під тяжким психічним розладом розуміють порушення психічної діяльності функціонального характеру (затьмарення свідомості, порушення адаптації та сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті), яке позбавляє особу здатності адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, оцінювати свій психічний стан і поведінку. Предметом судової діяльності є безпосереднє визначення наявності підстав для встановлення такого правового статусу фізичної особи, як обмеження у дієздатності чи визнання її недієздатною. Фізична особа визнається недієздатною лише на підставі рішення суду у порядку, встановленому ЦПК України. Необхідність судового порядку визнання громадянина обмежено дієздатним або недієздатним обумовлюється істотною зміною правового становища громадянина, який на невизначений період позбавляється можливості самостійно здійснювати свої права і обов`язки. Судова процедура покликана гарантувати правомірність правообмежень, які вживаються до громадянина, особливо якщо судовий розгляд ініційовано особами, що претендують на роль опікунів або піклувальників. Згідно з ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із ст. 76, 77, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин. Згідно із ст. 293 ЦПК України, окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, у порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає у порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи (ч. 2 п. 1ст. 293 ЦПК України). Відповідно до ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється ЦПК України. Встановлення хронічної хвороби, недоумства, іншого важкого захворювання, що спричинили стійкий розлад психіки, належать до компетенції відповідних медичних закладів. Над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка(ч.1 ст. 41 ЦК України). Згідно зі ст. 55 ЦК України опіка та піклування встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових та майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Відповідно дост. 58 ЦК України, опіка встановлюється над особами, визнаними недієздатними. Відповідно до положень ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ст. 300 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. Клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення строку, визначеного частиною шостою цієї статті. Тлумачення зазначених норм права дає підстави стверджувати, що недієздатні особи є особливою категорією людей (фізичних осіб), які внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу тимчасово або постійно не можуть самостійно на власний розсуд реалізовувати майнові та особисті немайнові права, виконувати обов`язки й нести юридичну відповідальність за свої діяння. Згідно з абз. 1 п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 «Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним» даними про психічну хворобу можуть бути довідки про стан здоров`я, виписка з історії хвороби й інші документи, видані лікувально-профілактичними закладами. Відповідно до статті 298 ЦПК України, суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу.У виняткових випадках, коли особа, щодо якої відкрито провадження у справі про обмеження її у цивільній дієздатності чи визнання її недієздатною, явно ухиляється від проходження експертизи, суд у судовому засіданні за участю лікаря-психіатра може постановити ухвалу про примусове направлення фізичної особи на судово-психіатричну експертизу. Метою проведення судово-психіатричної експертизи є з`ясування наявності чи відсутності психічного розладу, здатного вплинути на усвідомлення особою своїх дій та керування ними, такий висновок експертизи повинен бути обґрунтованим та мати конкретний характер. При проведенні експертизи щодо наявності в особи хронічного, стійкого психічного розладу експерт повинен дослідити стан психічного здоров`я особи протягом певного часу, пославшись на медичні документи, їх аналіз та особисте дослідження особи, зробити висновок щодо наявності в особи саме стійкого, хронічного психічного розладу, визначити час, з якого в особи виникло таке захворювання, встановити чи повністю особа не здатна внаслідок цього захворювання усвідомлювати свої дії та керувати ними. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.1997 року № 8 акцентовано увагу судів на тому, що висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності. З аналізу наведених норм слідує, що висновок про недієздатність фізичної особи слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в сукупності з умови, що особа страждає саме хронічним, стійким психічним розладом, внаслідок чого у особи виникає абсолютна неспроможність особи розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про визнання особи недієздатною не можуть покладатися докази, які ґрунтуються на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] звертаються до суду з даною заявою з метою призначення опікуна, а саме, [PERSON] над недієздатною особою - [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , мешканця [ADDRESS] . Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 21.04.2005 року, задоволено заяву [PERSON] та [PERSON] про визнання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , обмежено дієздатним, встановлено над ним піклувальником [PERSON] . У зв`язку з тим, що [PERSON] проживає разом із братом [PERSON] , постійно допомагає піклувальнку [PERSON] , має вільний графік, матеріальну забезпеченість, у зв`язку з всіма обставинами в сукупності просить призначити його опікуном над [PERSON] . В догляді за обмежено дієздатною особою, піклувальником якої є [PERSON] постійно допомагає [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] являються рідними братами. серії [NUMBER] від 22.05.2007 року, належного [PERSON] , свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 28.01.1974 року, належного [PERSON] та свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 06.06.1987 року [PERSON] та [PERSON] (копії додаються). [PERSON] є особою з інвалідністю 2 трупи з дитинства, що підтверджується пенсійним посвідченням серії [NUMBER] , виданим довічно, а також довідкою до Акту огляду МСЕК серії 10ААА №078699 (копії\~додаються). Згідно даної довідки, [PERSON] протипоказана будь-яка праця та рекомендовано лікування у психіатра, інвалідність встановлена безтерміново. Згідно Висновку лікарської комісії медичного закладу №11/1 від 24.01.2024р. (копія\~додається) [PERSON] знаходиться на обліку у психоневрологічному відділенні КИП «Ужгородська міська поліклініка» Ужгородської міської ради та внаслідок психічного розладу потребує постійного стороннього догляду. Крім того, в зв`язку з погіршенням стану здоров`я [PERSON] , [INFO] йому встановлено діагноз анкілозивний спондиліт, фаза загострення, з вираженим порушенням функцій опрно-рухового апарату (аксіального скелету), ранковою скутістю, обмеженням рухів, порушенням ходи (копія\~довідки від\~лікаря-ревматолога\~додається). У зв`язку з цим, йому важко пересуватися без сторонньої допомоги. Досить тривалий час вже виникає нагальна потреба у призначенні [PERSON] опікуном над [PERSON] , оскільки він проживає разом із братом (копія\~довідки про\~склад сім\~*ї\~додається), в силу вільного графіку роботи (працює як ФОП), фінансового стану (копія\~податкової декларації\~додається), віку та задовільного стану здоров`я (копія\~довідки ЛКК,\~консультаційних висновків\~додається), має змогу [PERSON] має повну цивільну дієздатність, має бажання та фізичну можливість виконувати обов`язки опікуна, судимості не має (копія\~витягу додається). Крім того, він фінансово забезпечує хворого брата, оплачує його лікування та забезпечує всім необхідним. Неодружений, інших осіб на утриманні не має. Крім братів, разом з ними проживають: мати - [PERSON] і батько - [PERSON] . Мати, 1965 р. народження, працює офіційно у КИП «Закарпатська обласна клінічна лікарня імені Андрія Новака», а графік її роботи - з 9.00 год по 17.00 год з понеділка до п`ятниці згідно довідки №318/01-12 від 16.02.2024 (копія\~додається). У зв`язку з постійною зайнятістю та передпенсійним віком, [PERSON] не може у повній мірі і постійно виконувати обов`язки опікуна. Батько хворого, [PERSON] , 1965 р.народження, також не має змоги в повній мірі опікатися сином, так як також офіційно працює з визначеним графіком роботи (копія довідки додається). Згідно висновку судово-психіатричного експерта №212 - [PERSON] , виявляє ознаки хронічного стійкого психічного розладу у формі легкої розумової відсталості ( вираженої дебільності), що позбавляє його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. В зв`язку з тим, що [PERSON] не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує як медичного нагляду так і постійного лікування, він може цим самим поставити себе та близьких родичів у скрутний матеріальний стан, стати жертвою недобросовісних людей. Кваліфікація експерта сумнівів не викликає. Доказів, що ставили б під сумнів висновок експерта, в судовому засіданні не здобуто. Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України суд може визнати фізичну особу недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. За таких обставин, суд доходить висновку про наявність правових підстав для визнання [PERSON] , недієздатним. Відповідно до ч. 1 ст. 41 ЦК України над недієздатною особою встановлюється опіка. Відповідно до ст. 60 ч. 1 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Статтею 300 ЦПК України, разом з іншим, встановлено, що суд, ухвалюючи рішення про визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй опікуна. Аналізуючи норми ЦК України так ЦПК України у даному питанні, слід звернути увагу, що законодавець, захищаючи недієздатну особу покладає на суд обов`язок відразу у рішенні про визнання особи недієздатною вирішити питання захисту прав цієї особи шляхом призначення їй опікуна. При цьому із змісту норм ЦК та ЦПК слідує, що вагома роль органу опіки та піклування, який зобов`язаний надати ґрунтовне подання суду щодо призначення опікуна, полягає в тому, що саме на вказаний орган покладається обов`язок знайти особу, яка за своїми якостями (стан здоров`я, родинні зв`язки тощо) найбільш ефективно для особи, визнаної недієздатною, може виконувати обов`язки опікуна. В судовому засіданні встановлено, що належного подання органу опіки і піклування про призначення недієздатному [PERSON] , опікуна не надійшло, а в матеріалах справи міститься лише формальне подання, про можливість призначення опікуном брата [PERSON] , [INFO] , оскільки інші особи з приводу даного питання не зверталися. Встановлено, що [PERSON] , [INFO] має дієздатних батьків, які здійснювали за ним нагляд до цього і можуть бути опікунами останнього. Брат [PERSON] , [INFO] є військовозобов`язаним, і в такий спосіб намагається уникнути призову на військову службу. Тому заява в частині вимог призначення опікуна не може бути задоволена. Разом з тим, суд зобов`язаний встановити опіку над недієздатною особою. В цьому випадку обов`язки опікуна над недієздатним тимчасово покладаються на орган опіки і піклування за місцем проживання (перебування) недієздатного, до вирішення питання про призначення опікуна в порядку визначеному законом. Разом з тим, суд враховує, що заявник здійснює постійний догляд за сином тому вважає за необхідне встановити опіку над недієздатним [PERSON] , та тимчасово, до вирішення питання про призначення опікуна над недієздатною особою, покласти обов`язки опікуна на орган опіки і піклування за місцем його фактичного проживання, а самого ж недієздатного залишити під наглядом [PERSON] , [INFO] проживаючої [ADDRESS] . Отже, заява підлягає частковому задоволенню відповідно до наведених висновків. Судові витрати суд відносить на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial