Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-30 00:00:00

07.05.2024 року представник позивача [PERSON] звернувся до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дітей. Свої вимоги мотивує тим, що 11.11.2011 року позивач уклала шлюб з відповідачем. Від даного шлюбу у них народились троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На теперішній час шлюбні стосунки між подружжям припинені, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Діти залишились проживати з матір`ю та перебувають на її утриманні. У зв`язку з повномасштабним вторгненням військ рф на територію України позивачка разом з дітьми вимушена була виїхати за межі країни, де перебуває до теперішнього часу. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Враховуючи викладене вище, позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/2 частини від усіх видів його заробітку (доходів), починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття, а також стягнути на її користь судові витрати, які складаються з витрат на правничу допомогу в розмірі 5500 грн. та витрати на нотаріально посвідчений переклад доказу з польської на українську мову в сумі 1900 грн. Ухвалою суду від 15.07.2024 року відкрито провадження по справі, постановлено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження (без виклику сторін) та роз`яснено відповідачеві його право на подачу відзиву на позов (а.с.43-44). Позивач та її представник повідомлялись про розгляд справи належним чином шляхом надсилання на електронну адресу, зазначену в позові, копії ухвали про відкриття провадження, додаткових заяв або клопотань на адресу суду не направили. Відповідач про розгляд справи у суді повідомлявся належним чином шляхом надсилання на адресу його реєстрації копії ухвали про відкриття провадження та копії позовної заяви з додатками, про що свідчить конверт (а.с.47), який повернувся на адресу суду, як не вручений, у зв`язку із закінченням терміну зберігання, відзиву на позовну заяву на адресу суду від нього не надходило. Ухвала про відкриття провадження у відповідності до ч. 8 ст. 128, ч. 1 ст. 131 ЦПК України, вважається доставленою. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. На підставі ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Як встановлено судом, 11.11.2011 року позивач уклала шлюб з відповідачем, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.6). Від даного шлюбу у них народилось троє дітей: син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 25.02.2009 року Відділом ЗАГС Василеострівського району Комітету по справам ЗАГС Уряду Санкт-Петербурга (а.с.6); син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 15.05.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області (а.с.10); та донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 23.12.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області (а.с.11). Шлюбні стосунки сторони припинили, мешкають окремо, спільне господарство не ведуть. Діти залишилась проживати з матір`ю та перебувають за кордоном, куди вони вимушені були виїхати у зв`язку із збройною агресією рф на території України. Позивач стверджує, що відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Конституція України в статті 48 встановлює право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Основний Закон України покладає на батьків обов`язок утримувати дітей до їх повноліття (частина друга статті 51), у той же час сім`я, дитинство, материнство і батьківство перебувають під охороною держави (частина третя статті 51). Судовий захист майнових прав дитини передбачає звернення до відповідного судового органу з метою поновлення чи визнання її майнових прав, якщо ці права порушені, не визнаються чи оспорюються. На підставі ст. 180 Сімейного Кодексу України (далі СК-України) батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини відповідно до ст. 179 СК України. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України. Статтею 183 СК України визначено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Виплата аліментів на дитину є виключним правом дитини та обов`язком батьків до її повноліття, затвердженим законодавством України. Згідно ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. З урахуванням діючого законодавства, наявності обов`язку щодо матеріального забезпечення дітей з боку обох батьків, з урахуванням розміру аліментів на трьох дітей, що має складати 1/2 частину заробітку (доходу) платника аліментів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі. При цьому суд зазначає, що визначення такого розміру аліментів передбачене вимогами чинного законодавства для забезпечення поліпшення майнового становища дітей, а законні права та інтереси відповідача не порушуються та не погіршують його матеріальне становище. Згідно ч.1 ст. 191 СК України аліменти стягуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Крім того, в матеріалах справи наявний ордер про надання позивачу правничої допомоги адвокатом Бурдига Владиславом Олеговичем (а.с.24). Згідно договору про надання правничої допомоги №62-2024 від 15.04.2024 року, її вартість складає 5500 грн. (а.с.19-21). Відповідно до акту прийняття наданих послуг за договором про надання правової допомоги від 20.04.2024 року, Адвокат надав правничу допомогу Замовнику, а Замовник сплатив гонорар адвокату в сумі 5500 грн., що підтверджується квитанцією (а.с.23). Згідно з ч. 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з вимогами статті 137 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. При розподілі судових витрат враховуються: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18, вказано, що Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). З огляду на викладене вище та враховуючи надання адвокатом Бурдига В.О. доказів надання ним правничої допомоги з детальним описом виконаних робіт, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача витрат на нотаріально посвідчений переклад з польської на українську мову доказу - договору тимчасової оренди, в сумі 1900 грн., суд зазначає наступне. Ч. 3 ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ч. 6 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Ст. 78 Цивільного процесуального кодексу України, передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, наданий позивачем товарний чек від 25.04.2024 року (а.с.12) не може бути прийнятий судом до уваги, оскільки не містить інформацію про платника коштів. Крім того не зазначено, що даний переклад був зроблений для розгляду саме цієї справи. А тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 1900 грн. на нотаріально посвідчений переклад з польської на українську мову не підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача також підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1211,20 грн. на користь держави.

Outcome: partial