Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-30 00:00:00

Позивач у червні 2024 року звернувся до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 09.12.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна») та [PERSON] укладений договір №6168813 про надання споживчого кредиту, за яким позичальнику наданий кредит в сумі 20\~000 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача, строком на 360 днів, із стандартною процентною ставкою 1,99%. Проте відповідач належним чином не виконала зобов`язання за договором, внаслідок чого виникла заборгованість. Просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 79\~700,00 грн, з яких сума кредиту 20\~000,00 грн, сума процентів за користування кредитом - 35\~820,00 грн, нараховані позивачем відсотки за 60 календарних днів 23\~880,00 грн; судовий збір у розмірі 2422,41 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 10\~000,00 грн. Представник позивача у судове засідання не з`явився, попередньо надавши заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала. Згідно з п. 2 ч.7, ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається такою, що повідомлена належним чином. За змістом ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, за згодою представника позивача, проводиться заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з таких підстав. Судом встановлено, що 09.12.2022 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» та [PERSON] укладений договір №6168813 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого позичальнику наданий кредит 20\~000,00 грн. (а.с.12) Згідно з п.п.2.1 договору №6168813 про надання споживчого кредиту від 09.12.2022 кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, включаючи використання реквізитів платіжної картки № [NUMBER] . Відповідно до п.п.1.3 договору №6168813 про надання споживчого кредиту від 09.12.2022 строк кредиту 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та оплати процентів, визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (графік платежів), що є додатком №1 до цього договору. Графік платежів розраховується з урахуванням періоду застосування зниженої процентної ставки, виходячи з припущення, що споживач виконає свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання за вищезазначеним кредитним договором виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору, що підтверджується повідомленням ТОВ «Пейтек Україна» з вих.№20231206-1 від 06.12.2023 (а.с. 43-44). Окрім того, відповідно до повідомлення АТ «Універсал Банк» від 16.09.2024 №БТ/5437 на картковий рахунок, який належить [PERSON] 09.12.2022 зараховано кошти в сумі 20\~000 грн. Згідно з п.1.5 договору №6168813 про надання споживчого кредиту від 09.12.2022 тип процентної ставки фіксована. За користування кредитом нараховуються проценти відповідно до наступних умов: стандартна процентна ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах кредиту, вказаного в п.1.4 цього договору. Згідно п.1.4. договору строк кредиту -360 днів. Відповідно до п.п.1.5.2 договору №6168813 про надання споживчого кредиту від 09.12.2022 знижена процентна ставка 1,493% в день та застосовується, якщо споживач до 08.01.2023 або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, споживач, як учасник програми лояльності, отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити споживач за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати, буде перераховано за зниженою процентною ставкою. Відповідно до п.9.2 договору №6168813 про надання споживчого кредиту від 09.12.2022 договір вважається укладеним з моменту його підписання електронними підписами сторін та діє до повного виконання споживачем зобов`язань по ним. Встановлено, що договір №6168813 про надання споживчого кредиту від 09.12.2022 підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором С387007 (а.с. 12-17). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно із пунктом 6 частини першої статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону). Відповідно до частини третьої статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону). Згідно із частиною шостою статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, вищезазначений договір, укладений у відповідності до ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» є електронним договором, та вважається таким, що за правовим наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Отже, факт укладення договору про надання споживчого кредиту між сторонами та отримання відповідачем коштів є доведеним. З матеріалів справи вбачається, що позичальником умови кредитного договору належним чином не виконувались внаслідок чого виникла заборгованість. Відповідно до картки обліку договору (розрахунку заборгованості) за період з 09.12.2022 по 26.11.2023 за відповідачем рахується заборгованість в загальному розмірі 55\~820,00 грн, з яких 20\~000,00 тіло кредиту, 35\~820,00 грн нараховані проценти (а.с.22-31). Так, відповідно до п.п.1.5.1 договору №6168813 про надання споживчого кредиту від 09.12.2022 стандартна процента ставка становить 1,99% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього договору. Згідно з карткою обліку договору (розрахунку заборгованості) 08.01.2023 відповідач не здійснив оплату процентів відповідно до графіку та не повернув тіло кредиту. Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача перед ТОВ «Авентус Україна» складає \~55820,00 грн, з яких сума кредиту 20\~000,00 грн, сума процентів за користування кредитом - 35\~820,00 грн. Окрім того, в період з 10.03.2023 по 08.05.2023, тобто за 60 календарних днів позивачем донараховані відповідачу проценти в розмірі 23\~880,00 грн. (20\~000,00*1,99%*60 календарний днів). Встановлено, що 27.11.2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» укладений договір факторингу №27.11/23-Ф, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» право грошової вимоги до позичальників, в тому числі за договором №6168813 про надання споживчого кредиту від 09.12.2022 (а.с.48-57). Відповідно до п.1.1 договору факторингу №27.11/23-Ф від 27.11.2023 за цим договором фактор (ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна») зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ТОВ «Авентус Україна») (ціна продажу) за плату, а клієнт (ТОВ «Авентус Україна») відступити факторові (ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна») право грошової вимоги строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту (ТОВ «Авентус Україна»). Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною договору (а.с.48-57). Отже, конкретні суми грошових вимог що є предметом даного договору вказані в реєстрі боржників. Згідно з витягом з реєстру боржників додатку №1 до договору факторингу №27.11/23-Ф від 27.11.2023 вбачається, що за кредитним договором №6168813, боржником якого є [PERSON] заборгованість становить 55\~820,00 грн, з яких: 20\~000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 35\~820,00 грн за відсотками (а.с.32). Таким чином, на підставі договору факторингу №27.11/23-Ф від 27.11.2023 до позивача перейшло право грошової вимоги в розмірі 55 820,00 грн. З картки обліку договору (разрахунку заборгованості ) за договором №6168813, боржником якого є [PERSON] вбачається, що в боржника перед ТОВ «Авентус Україна» виникло зобовязання по сплаті 20000 тіла кредиту та відсотків у розмірі 35 820 грн нарахованих за стандартною ставкою за період з 09.12.2020 року по 09.03.2023 року. За інші періоди ТОВ «Авентус Україна» відсотки відповідачу не нараховувало та, відповідно, станом на 27.11.2023, коли між ТОВ «Авентус Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» був укладений договір факторингу №27.11/23-Ф, право вимоги на стягнення таких відсотків не виникало. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з\~ч.1,\~2\~ст.77\~ЦПК України\~ належними\~є докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування.\~ Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» як новий кредитор набуває право вимоги до позичальника у зобов`язанні в обсязі і на умовах що існувало на момент переходу прав від ТОВ «Авентус Україна», а, оскільки, право вимоги зі сплати відсотків у розмірі 23\~880,00 грн за договором факторингу до позивача не перейшло, підстави для стягнення їх на користь позивача відсутні. У відповідності до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом - ч.1 ст.527 ЦК України. Якщо у зобов`язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), згідно ч.1 ст.530 ЦК України. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та стягненню з відповідача заборгованості за договором №6168813 про надання споживчого кредиту від 09.12.2022 в загальному розмірі 55\~820,00 грн, з яких: 20\~000,00 грн сума заборгованості за основною сумою боргу, 35\~820,00 грн за відсотками; в іншій частині позову слід відмовити за недоведеністю. Щодо розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне зазначити таке. Судом встановлено, що 28.03.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» та адвокатом Городніщевою Єлизаветою Олегівною укладений договір №28/03-2024 про надання правничої допомоги. Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до звіту про надання правничої (правової) допомоги згідно договору №28/03-2024 від 28.03.2024 адвокатом Городніщевою Є.О. надані такі послуги: збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором №6168813 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] ; складення позовної заяви в справі про стягнення заборгованості за кредитним договором №6168813 між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] ; подання до Полтавського районного суду Полтавської області позовної заяви в інтересах клієнта. Загальна вартість становить 10\~000,00 грн (а.с.18). Встановлено, що позивачем сплачені кошти за надання правової допомоги за послуги з аналізу, складання та подання позовної заяви до [PERSON] в сумі 10\~000,00 грн (а.с.19). Згідно з ч. 4 ст.137 ЦПК України розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Необхідно зауважити, що ч. 6 ст.137 ЦПК України передбачає, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц. Враховуючи, що відповідач у судове засідання не з`явилася та не надала будь-яких заперечень по справі, тому суд не вбачає підстав для зменшення понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в сумі 10\~000,00 грн. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог. Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит сплачений судовий збір у розмірі 2\~422,40 грн. Так, позивач звернувся з позовом на загальну суму 79\~700,00 грн; позов задоволений на суму 55\~820,00 грн тобто на 70,03 відсотків. Отже, на користь позивача підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог, а саме: 7\~003,00 грн витрати на професійну правничу допомогу, 1\~696,41 грн судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: partial