Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-26 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє представник адвокат Джуган Н.Б., звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача: Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.03.2024 року [PERSON] дав у борг [PERSON] грошові кошти в розмірі 20000 грн. та 3,1% щомісячний відсоток банку «Монобанк». Відповідач зобов`язувалася повернути дані кошти до 22.06.2023. Виникнення зобов`язання щодо договору позики підтверджується власноручно написаною відповідачкою розпискою від 22.03.2023, оригінал якої наявний у позивача. Однак, до теперішнього часу відповідачка не повернула борг в повному обсязі. Тому, на думку позивача, з відповідачки на її користь підлягає стягненню 20000 грн. та 7137 грн., що підтверджується відповідним розрахунком. Також на підставі ст. 625 ЦК України позивачем заявлено вимоги про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми у розмірі 5756,90 грн. за період з 22.06.2023 по 03.04.2024, що підтверджується розрахунком заборгованості у цій частині. На підставі викладеного, просить суд: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу в розмірі 20000 грн., 7137 грн. щомісячного відсотку банку «Монобанк» за період з 22.03.2023 по 03.04.2024, 3 % річних та інфляційні втрати в сумі 5756,90 грн. за період з 22.06.2023 по 03.04.2024. Відзиву на позовну заяву у встановлений строк не подано. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 травня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено розгляд справи у спрощеному позовному провадженні з викликом сторін. Згідно з правилами ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. У відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд дійшов висновку про проведення розгляду даної справи за участю сторін. В судове засідання 27 вересня 2024 року: з`явилася представник позивача, яка просила задовольнити позовну заяву в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує; відповідачка не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку. Відзив у встановлений судом строк, не подала. Будь-яких заяв чи клопотань від відповідачки на адресу суду не надходило. Враховуючи, що відповідачкою у встановлений законом строк відзив на позов не подано, на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами та в порядку ст. 280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи: 22.03.2023 [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти у сумі 20000 грн. та 3,1% щомісячний процент банку «Монобанк», які зобов`язалася повернути до 22.06.2023 Вказані обставини підтверджуються розпискою відповідачки від 22.03.2023, оригінал якої додано до матеріалів справи. Позиція суду та оцінка доводів учасників справи: Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку. Статтею 4 ЦПК Українипередбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленомуЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ізст. 5 ЦПК Україниздійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно дост. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1ст. 13 ЦПК Українисуд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визнаних родовими ознаками. За приписами ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова розписка є належним доказом, що свідчить про укладення сторонами договору позики. Безгрошовість договору може бути підтверджена лише належними і допустимими доказами. За своєю юридичною природою договір позики є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14. Як встановлено судом, відповідач свої зобов`язання за вищезазначеним договором позики не виконав і суму боргу в обумовлений у договорі строк позивачу не повернув. На підтвердження невиконання відповідачкою взятих на себе зобов`язань щодо повернення суми позики позивач надав суду оригінал розписки відповідачки від 22.03.2023. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 25 квітня 2012 року у справі № 6-24ц12, наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання. Суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідачка виконала свої зобов`язання за договором позики та повернула позивачу грошові кошти. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За приписами ч. 1 ст. 76, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Враховуючи наведене, суд вважає, що з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути суму заборгованості за договором позики у розмірі 20000 грн. Разом з тим, позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення з відповідачки суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються в тому числі на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Доказів виконання зобов`язання відповідачкою перед позивачем матеріали справи не містять. З огляду на те, що відповідачка порушила грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до ст. 625 ЦК України. Передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі №6-49цс12. У частині другій ст. 625 ЦК України прямо зазначено, що інфляційні втрати та 3% річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Суд, перевіривши розрахунок позивача, який долучений до позовної заяви, зазначає, що він є вірним, а відтак, встановлено, що сума інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми заборгованості за період з 22.06.2023 по 03.04.2024 становить 5756,90 грн., яка підлягає задоволенню. Відповідачка жодного обґрунтованого розрахунку чи доказу на спростування розрахунку позивача суду не надала. Таким чином, позовні вимоги про стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми заборгованості є обґрунтованими та підлягають до задоволення. З урахуванням викладеного, оскільки в судовому засіданні знайшла своє підтвердження та обставина, що відповідачка не виконала своїх зобов`язань за договором позики щодо повернення позивачеві суми позики, суд, перевіривши правильність розрахунків, вважає, що заявлені позивачем вимоги в частині стягнення на його користь з відповідачки суми 20000 грн. заборгованості за договором позики та 5756,90 грн. 3% річних та інфляційних втрат є обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на вимогах закону. Щодо позовних вимог у частині стягнення з відповідачки на користь позивача 7137 грн. щомісячного відсотку банку «Монобанк» за період з 22.03.2023 по 03.04.2024, суд зазначає наступне. У розписці відповідачки від 22.03.2023 вказано, що нею отримано від [PERSON] , окрім грошових коштів у сумі 20000 грн., 3,1% щомісячний процент банку «Монобанк», які вона зобов`язалася повернути до 22.06.2023. На підтвердження зазначених вимог до позову долучено власноручно складений [PERSON] розрахунок відсотків. Позивача у судовому засіданні повідомив, що грошові кошти, які передано у борг відповідачці, було видано з його кредитної карти та на вказані кошти нараховуються відсотки. За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Надана розписка у частині отримання відповідачкою від [PERSON] 3,1% щомісячного проценту банку «Монобанк», які вона зобов`язалася повернути до 22.06.2023, не підтверджує укладення між сторонами договору позики, так як з неї не вбачається сам факт отримання відповідачкою у позивача в борг певної грошової суми. Зміст наданої розписки у цій частині суд розцінює як суперечливий та приходить до висновку про те, що остання не підтверджує укладення між сторонами договору позики, оскільки не підтверджує факт отримання відповідачкою у борг певної грошової суми від позивача, тому вважає, що відсутні підстави для стягнення вказаної суми як боргу за договором позики. Розподіл судових витрат між сторонами: У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідачки належить стягнути понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати у розмірі 1211,20 грн. сплаченого судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial