Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-30 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що [INFO] померла баба позивача [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно, зокрема на 1/5 частку житлового будинку під літ. «А» з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Даний будинок мав статус колгоспного двору, у якому станом на 15.04.1991 були зареєстровані: [PERSON] голова двору; [PERSON] син; [PERSON] невістка; [PERSON] внук; [PERSON] внучка. Відтак 1/5 частка указаного нерухомого майна належала [PERSON] як члену колгоспного двору. Спадкоємцем після смерті [PERSON] за заповітом був батько позивача [PERSON] , який прийняв спадщину шляхом подання заяви до органу нотаріату. [INFO] [PERSON] помер. Спадкоємцями після смерті [PERSON] за законом є позивач та її мати [PERSON] , які прийняли спадщину шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини. Брат позивача [PERSON] разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини не проживав та із заявою про прийняття спадщини до органу нотаріату не звертався. 14.11.2023 між позивачем та [PERSON] укладений договір про поділ спадщини, за умовами якого позивач після смерті [PERSON] успадковує 2/5 частки житлового будинку під літ. «А» з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим оформити спадкові права на вказане вище нерухоме майно позивач не має можливості у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. За таких підстав позивач просить визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на 2/5 частки житлового будинку під літ. «А» з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . 19.08.2024 відкрите провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче засідання на 11.09.2024 та визначений сторонам строк для подання заяв по суті справи. 04.09.2024 засобами поштового зв`язку до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшов відзив відповідача [PERSON] , у якому відповідач позов визнала повністю та не заперечувала проти задоволення позову. 04.09.2024 засобами поштового зв`язку до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області надійшов відзив відповідача [PERSON] , у якому відповідач позов визнав повністю та не заперечував проти задоволення позову. 11.09.2024 у підготовчому засіданні оголошена перерва до 01.10.2024, витребувані копії спадкових справ після смерті [PERSON] та після смерті [PERSON] . У підготовче засідання 01.10.2024 позивач [PERSON] та її представник адвокат Пушкар С.В. не з`явилися. Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без її та позивача участі, позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, та просила позов задовольнити повністю. У підготовче засідання 01.10.2024 відповідач [PERSON] , належним чином повідомлена про дату, час і місце цього засідання, не з`явилася. У поданому відзиві просила розгляд справи здійснювати без її участі. У підготовче засідання 01.10.2024 відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час і місце цього засідання, не з`явився. У поданому відзиві просив розгляд справи здійснювати без його участі. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку\~визнання позову\~відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому\~ст. 206\~цього Кодексу. Частини 1, 4 ст. 206 ЦПК України визначають, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали цивільної справи, ураховуючи, що визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав. Суд встановив, що згідно із інформаційною довідкою Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації № 683 від 02.07.2024 за матеріалами бюро станом на 01.01.2013 житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] зареєстрований за головою колгоспного двору [PERSON] на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого Тернопільською районною радою 28.02.1991 на підставі рішення виконкому № 40 від 27.02.1991, та записано 28.02.1991 в реєстрову книгу № 1 за реєстровим № 16 (а.с. 45). Також відповідно до свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 28.02.1991 та реєстрового напису житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , належить колгоспному двору, що складається із п`яти членів, головою якого є [PERSON] (а.с. 31, 32). Зі змісту довідки Великоберезовицької селищної ради Настасівського старостинського округу Тернопільського району Тернопільської області № 701 від 08.11.2024 вбачається, що [ADDRESS] була перейменована на вул. Л.Українки (а.с. 41). При цьому відповідно до довідки Великоберезовицької селищної ради Настасівського старостинського округу Тернопільського району Тернопільської області № 603 від 02.10.2023 указаний вище житловий будинок станом на 15.04.1991 мав статус колгоспного двору, членами якого були: [PERSON] , 1928 року народження, голова двору; [PERSON] , 1956 року народження, син; [PERSON] , 1955 року народження, невістка; [PERSON] , 1979 року народження, внук; [PERSON] , 1980 року народження, внучка. (а.с. 44). Як вбачається з технічного паспорта на житловий будинок садибного типу (а.с. 33-38), спірний житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами побудований у 1991 році. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відтак суд встановив, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] станом на 15.04.1991 належало по 1/5 частці житлового будинку під літ. «А» з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно зі свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище [PERSON] (а.с. 19). Указане підтверджує факт зміни прізвища позивача. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] (а.с. 53). Після її смерті відкрилась спадщина, у тому числі на належну їй 1/5 частку житлового будинку під літ. «А» з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно з ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Так, спадкоємцем після смерті [PERSON] за заповітом був [PERSON] , що підтверджується заповітом від 03.06.2009, посвідченим секретарем виконавчого комітету Йосипівської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області та зареєстрованим в реєстрі за № 07 (а.с. 50). Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 382/2014, заведеної після смерті [PERSON] , [PERSON] прийняв спадщину після смерті [PERSON] шляхом подання нотаріусу у шестимісячний строк заяви про прийняття спадщини (а.с. 140). За таких підстав суд доходить висновку, що [PERSON] , прийнявши спадщину після смерті [PERSON] , набув право власності на 1/5 частку житлового будинку під літ. «А» з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] (а.с. 54). Після його смерті відкрилась спадщина, у тому числі на належні йому 2/5 частки житлового будинку під літ. «А» з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Так,\~відповідно до\~ст.\~1258\~ЦК України\~спадкоємці за\~законом одержують\~право на\~спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~статтею 1259\~цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Так, з матеріалів спадкової справи № 16/2023 (а.с. 110-138), заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , суд встановив, що спадкоємцями за законом після смерті останнього є [PERSON] та [PERSON] , які прийняли спадщину шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини та які подали нотаріусу заяви про прийняття спадщини (а.с. 111, 121). Відповідач [PERSON] , який також є спадкоємцем після смерті [PERSON] , спадщину у визначеному законом порядку не прийняв. Також суд встановив, що 14.11.2024 між позивачем та [PERSON] укладений договір про поділ спадщини, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Тернопільської області Громик І.Б., зареєстрований в реєстрі за № 1414 (а.с. 48-49). За умовами зазначеного вище договору дочці померлого [PERSON] [PERSON] переходить майно, зокрема 2/5 частки житлового будинку під літ. «А» з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим постановою приватного нотаріуса Тернопільського міського нотаріального округу Тернопільської області Громик І.Б. від 14.11.2023 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] на 2/5 частки житлового\~будинку під\~літ.\~«А» з\~господарськими будівлями\~і спорудами,\~що розташований\~за адресою:\~ [ADDRESS] у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцю (а.с. 51-52). Так, за змістом ст. 12 Закону України «Про власність» (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) основою створення власності є праця громадян та громадянин набуває право власності на майно з підстав, не заборонених законом, або отримує в результаті спадщини або здійснення інших угод. Згідно з вимогами ст. 49 Закону України «Про власність» володіння майном вважається правомірним, якщо інше не було встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом. Відповідно до вимог ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про практику розгляду цивільних справ про спадкування» державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як: Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу № 56 від 13.12.1995, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом України та Законом України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності\~Законом України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. За змістом п. 62\~Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР\~підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (ст. 1296, 1297\~ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України). З урахуванням викладеного суд вважає доведеним, що на момент своєї смерті [PERSON] набув право власності на 2/5 частки житлового будинку під літ. «А» з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , хоча і не встиг здійснити державну реєстрацію такого майна, а тому таке право власності увійшло до складу спадщини після його смерті і було успадковане позивачем. За таких підстав суд доходить висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню шляхом визнання за [PERSON] права власності на 2/5 частки вказаного нерухомого майна в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] .

Outcome: approved