Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до виконавчого комітету Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Жовківська державна нотаріальна контора Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, у якому просить визнати за ним право власності на житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею площею 82,2 м2, житловою площею 50,4 м2, допоміжна площа 31,8 м2, з господарськими будівлями та спорудами, а саме право власності на 1/2 частину даного будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , та право власності на 1/2 частину даного будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Свої позовні вимоги мотивує тим, що його батьком є [PERSON] , матір`ю [PERSON] . Будинок за адресою: [ADDRESS] станом на 30.06.1990 року та 15.04.1991 року належав до колгоспного типу двору, головою якого був [PERSON] , а членом [PERSON] , які не втратили право на частку в майні двору станом на 15.04.1991 року, відповідно їм належало по 1/2 даного двору (будинку). Після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , та після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , відкрилася спадщина на належні їм частки в будинку. Від імені [PERSON] та [PERSON] були посвідчені заповіти, згідно яких вони заповіли все належне їм майно йому, [PERSON] . Стверджує, що він прийняв після їх смерті спадщину, не відмовився від прийняття спадщини упродовж шестимісячного строку після їх смерті. Він єдиний спадкоємець заповітом після смерті [PERSON] та [PERSON] , який прийняв спадщину, осіб, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині, і прийняли таку внаслідок звернення до нотаріуса чи внаслідок спільного постійного проживання зі спадкодавцями немає. Однак Жовківською державною нотаріальною конторою йому відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом. Вважає, що так як [PERSON] та [PERSON] належало на праві власності по 1/2 частині житлового будинку [ADDRESS] з відповідною частиною господарських будівель та споруд як голові та члену колишнього колгоспного типу двору, а тому його на спадкування даного майна підлягає захисту в судовому порядку, як наслідок просить задовольнити його позовні вимоги. Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 28 серпня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, підготовче судове засідання призначено на 25 вересня 2024 року о 13 год. 30 хв., в подальшому розгляд справи призначено на 30 вересня 2024 року о 08 год. 40 хв. Витребувано з Жовківської державної нотаріальної контори Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції належним чином завірені копії спадкових справ, яка зареєстрована 25 червня 2015 року після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та, яка зареєстрована після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак подав на адресу суду письмову заяву, у яких просить справу розглядати у його відсутності. Зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просять такі задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Представник відповідача, виконавчого комітету Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце проведення такого був повідомлений належним чином, однак з Жовківської міської ради на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника, зазначили, що визнають позовні вимоги, не заперечують проти задоволення таких. Представник третьої особи, Жовківської державної нотаріальної контори Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в підготовче судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце проведення такого була повідомлена належним чином, однак від неї на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності. Зазначила, що при вирішенні справи покладається на думку суду. Крім того на виконання вимог ухвали суду із Жовківської державної нотаріальної контори Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на адресу суду надійшла належним чином завірена копія спадкової справи № 302/2015, яка зареєстрована 25 червня 2015 року після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , а також копія спадкової справи, яка зареєстрована після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . А тому, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивача, представника відповідача, представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, які не з`явилися в підготовче судове засідання, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце проведення такого, зважаючи на подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності, висловлені позиції у справі. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку. Ч. 3 ст. 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Так як відповідач не заперечує проти позовних вимог, фактично визнали їх, суд вважає за можливе ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народився [INFO] у селі Туринка, Жовківського району Львівської області, що підтверджується викладеним у паспорті громадянина України серії [NUMBER] , який виданий Жовківським РВ УМВС України у Львівській області 24 листопада 1999 року. З свідоцтва про народженя [PERSON] № [NUMBER] , яке видане бюро записів актів цивільного стану села Деревня Львівської області 07 лютого 1958 року, вбачається, що його батьком є [PERSON] , матір`ю [PERSON] . Викладеним у дублікаті свідоцтва про право особистої власності на будівлі, яке видане 16 травня 2024 року на підставі рішення виконкому Жовківської міської ради Львівського району Львівської області № 40 від 11.04.2024 року, стверджується, що в цілому будинок, що знаходиться в [ADDRESS] належить до колгоспного двору, головою якого є [PERSON] , на праві власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Турнківської сільської ради Львівської області 05 січня 1988 року згідно рішення Нестеровського райвиконкому № 370 від 30 грудня 1987 року та записаного в реєстрову книгу № 1 за № 26. З довідки № 425/14-06, яка видана виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 22 липня 2024 року, вбачається, що по даних запису погосподарських книг по Деревнянській сільській раді зареєстроване господарство на прізвище [PERSON] , що знаходиться по [ADDRESS] . Станом на 30 червня 1990 року в господарстві (колгоспному дворі) був зареєстрований: [PERSON] , 1931 року народження, голова двору, [PERSON] , 1927 року народження, сестра голови двору. Викладеним у довідці № 426/14-06, яка видана виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 22 липня 2024 року, стверджується, що по даних запису погосподарських книг по Деревнянській сільській раді зареєстроване господарство на прізвище [PERSON] , що знаходиться по [ADDRESS] . Станом на 15 квітня 1991 року в господарстві (колгоспному дворі) був зареєстрований: [PERSON] , 1931 року народження, голова двору, [PERSON] , 1927 року народження, сестра голови двору. Згідно ст. 120 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року майно колгоспного типу двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Постановою Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~20\~від 22.12.1995\~року із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року, встановлено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх\~\~його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Виходячи з даних, так як будинок станом на 30.06.1990 року та 15.04.1991 року належав до колгоспного типу двору, головою колгоспного типу двору за адресою: [ADDRESS] був [PERSON] , а членом двору [PERSON] , які не втратили право на частку в майні двору станом на 15.04.1991 року, то відповідно їм належало по 1/2 даного двору (будинку). [PERSON] помер [INFO] у віці 69 років, про що 06 грудня 2000 року в книзі реєстрації актів про смерть було зроблено запис за № 19, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке видане 06 грудня 2000 року Деревнянською сільською радою Жовківського району Львівської області. Відповідно п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України від 16.01.2003 року, що набрав чинності 01.01.2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу\~Української РСР\~від 18.07.1963\~року у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Оскільки, [PERSON] помер [INFO] , тобто спадщина відкрилася до набрання чинності ЦК України, то до правовідносин, що стосуються прийняття спадщини після його смерті необхідно застосовувати положення Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року. Згідно ч. 1 ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст. 534 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Нормою ч. 2 ст. 524 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року встановлено, що спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. [PERSON] на випадок своєї смерті зробив таке заповітне розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати йому на час його смерті і на що за законом матиме право заповів [PERSON] , тобто позивачу. Даний заповіт 05 листопада 2000 року складено і посвідчено секретарем виконкому Деревнянської сільської ради Жовківського району Львівської області [PERSON] , та зареєстровано в реєстрі за № 32. Згідно ст. 527 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті батька, [PERSON] . Згідно ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року встановлено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Викладеним у довідці 324/14-06, яка видана виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 03 червня 2024 року, стверджується, що померлий громадянин [PERSON] , 1931 року народження, дійсно проживав і був зареєстрований в [ADDRESS] (до зміни адміністративно-територіального устрою Жовківського) району Львівської області до дня смерті, [INFO] . З довідки № 325/14-06, яка видана виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 03 червня 2024 року, вбачається, що [PERSON] , 1957 року народження, дійсно проживав разом і постійно із своїм батьком, [PERSON] , до дня його смерті, [INFO] і вели спільне господарство в [ADDRESS] . Згідно ст. 553 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини. Протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, яким згідно ст. 525 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963 року визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу, я, [PERSON] , як спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON] не відмовився від прийняття спадщини, навпаки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, оскільки постійно проживав разом із своїм батьком, [PERSON] , вів з ним спільне господарство. Внаслідок звернення [PERSON] у Жовківську державну нотаріальну контору Львівської області щодо видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] було зареєстровано спадкову справу № 302/2015, номер у Спадковому реєстрі 57616918, що підтверджується копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 40772096 від 25 червня 2015 року. Постановою № 410/01-16 від 29 березня 2024 року державним нотаріусом Жовківської державної нотаріальної контори Львівської області Галань О. Я. відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок в [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , з підстав недотримання п. 2 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», а саме через те, що позивачем як заявником надано свідоцтво про право власності на будинок, з якого вбачається, що господарство в [ADDRESS] , головою якого був [PERSON] , відносилося до колгоспного типу двору, крім нього були інші члени двору, всі члени двору мають право на частку, а частка померлих не визначена в майні двору. [PERSON] померла [INFO] у віці 77 років, про що 09 лютого 2004 року в книзі реєстрації актів про смерть зроблено запис № 08, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , яке видане 09 лютого 2024 року Деревнянською сільською радою Жовківського району Львівської області. Згідно ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46\~цього Кодексу). А тому після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на частку в будинку [ADDRESS] . Нормою ст. 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1222 Цивільного кодексу України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно із ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження: все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день її смерті і на що вона за законом матиме право, в тому числі і земельну частку (пай), заповіла [PERSON] , тобто позивачу. Даний заповіт 06 січня 2004 року складено і посвідчено секретарем виконкому Деревнянської сільської ради Жовківського району Львівської області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 01. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Ч. 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. З довідки № 326/14-06, яка видана виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 03 червня 2024 року, вбачається, що померла громадянка [PERSON] , 1927 року народження, дійсно проживала і була зареєстрована в [ADDRESS] (до зміни адміністративно-територіального устрою Жовківського) району Львівської області до дня смерті, [INFO] . Викладеним у довідці № 327/14-06, яка видана виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області 03 червня 2024 року, стверджується, що [PERSON] , 1957 року народження, дійсно проживав разом і постійно із своєю тіткою, [PERSON] , до дня її смерті [INFO] і вели спільне господарство в [ADDRESS] . Тобто [PERSON] прийняв спадщину як спадкоємець за заповітом після смерті [PERSON] , оскільки проживав постійно з нею на день її смерті, не відмовився протягом шестимісячного строку після смерті спадкодавця від прийняття спадщини, враховуючи норму ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Інших спадкоємців за заповітом, осіб, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині після смерті [PERSON] , прийняли таку внаслідок звернення до нотаріуса чи внаслідок спільного проживання із спадкодавцем з матеріалів справи не вбачається, судом під час розгляду справи не встановлено. Внаслідок звернення [PERSON] у Жовківську державну нотаріальну контору Львівської області щодо видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] було зареєстровано спадкову справу. Однак, листом № 411/01-16 від 29 березня 2024 року Жовківською державною нотаріальною конторою Львівської області фактично відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , а саме на частину житлового будинку [ADDRESS] та роз`яснено, що відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області від 27 березня 2024 року за № 209, станом на 30 червня 1990 року членом двору, що розташований в [ADDRESS] , являлася [PERSON] , яка померла [INFO] , а видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкоємцеві, а тому для видачі свідоцтва про право на спадщину необхідно було подати в нотаріальну контору оригінал правовстановлюючого документа на вищевказаний житловий будинок на члена двору, а саме [PERSON] , а у випадку відсутності такого документа, звернутися в судові органи для оформлення права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування. Суд враховує на зазначене позивачем у позовній заяві про те, що правовстановлюючий документ на частину житлового будинку, належну члену колишнього колгоспного типу двору, [PERSON] , не видавався, таке свідоцтво про право власності відсутнє. Відповідно до частини 3\~статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-ІV\~речові права на нерухоме майно\~та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року,\~визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим\~наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5\~і зареєстрованим в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності\~ЦК України\~та\~Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Дані погосподарських книг були звітом про житлові будинки, що знаходяться на праві власності громадян. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі\~наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто з вищенаведеного вбачається, що записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Таким чином суд враховує, що право власності на колгоспний двір (житловий будинок) [ADDRESS] було зареєстроване згідно вимог діючого на той час законодавства в погосподарській книзі Деревнянської сільської ради Жовківського району Львівської області. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відповідно до підпункту 4.15, 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. З довідки № 2707, яка видана Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське бюро технічної інвентаризації» 20 травня 2024 року, вбачається, що станом на 31 грудня 2012 року в КП ЛОР «Червоноградське міжміське бюро технічної інвентаризації» житловий будинок [ADDRESS] зареєстрований за колгоспним двором, головою якого є [PERSON] , на підставі свідоцтва про право власності, виданого 05.01.1988 року виконкомом Туринківської сільської ради згідно рішення Нестеровського райвиконкому № 370 від 30.12.1987 року та записаного 05.01.1988 року в реєстрову книгу за № 26. Дублікат свідоцтва про право власності на вищевказаний житловий будинок виданий 16 травня 2024 року на підставі рішення виконкому Жовківської міської ради Львівського району Львівської області № 40 від 11.04.2024 року. Згідно нового адміністративно-територіального устрою України село Деревня належить до Жовківської територіальної громади Львівського району Львівської області. З технічного паспорта на житловий будинок садибного типу, виготовленого Комунальним підприємством Львівської обласної ради «Червоноградське бюро технічної інвентаризації» 15 травня 2024 року, вбачається, що рік побудови житлового будинку 1930, загальна площа житлового будинку 82,2 м. кв., житлова площа 50,4 м. кв., допоміжні приміщення: коридор, площею 5,8 м.кв., кухня, площею 12,9 м.кв., кладова, площею 13,1 м. кв., разом допоміжна площа 31,8 м. кв. При будинку є господарські будівлі: сарай, гараж, вбиральня, погріб та споруди: огорожа, ворота. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Відповідно до ст.\~80\~ЦК України встановлено, що жилий будинок є об`єктом права приватної власності. Згідно ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ст. 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Отже [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] та [PERSON] , прийняв після їх смерті спадщину, не відмовилася від прийняття спадщини упродовж шестимісячного строку після їх смерті. [PERSON] єдиний спадкоємець заповітом після смерті [PERSON] та [PERSON] , який прийняв спадщину, осіб, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині, і прийняли таку внаслідок звернення до нотаріуса чи внаслідок спільного постійного проживання зі спадкодавцями немає. Так як [PERSON] та [PERSON] , належало на праві власності по 1/2 частині житлового будинку [ADDRESS] з відповідною частиною господарських будівель та споруд як голові та члену колишнього колгоспного типу двору, а тому право [PERSON] на спадкування даного майна підлягає захисту в судовому порядку, як наслідок суд приходить до висновку, що є всі підстави для визнання за [PERSON] права власності на житловий будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами, у якому право власності на 1/2 частину даного будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , та право власності на 1/2 частину даного будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Outcome: approved