Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-06 00:00:00

позивачка [PERSON] через свого представника - адвоката Гребенченка Олексія Алімовича, звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання наймачем та зобов`язання вчинити дії в якому просила визнати її наймачем квартири [ADDRESS] ; зобов`язати Шевченківську районну в м. Києві державну адміністрацію змінити договір найму квартири [ADDRESS] , змінивши померлого наймача, на нового наймача - [PERSON] , зареєстровану за вказаною адресою. Ухвалою суду від 13.11.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі, розгляд якої вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. Вказаний позов мотивований тим, що позивачка певний час проживала без реєстрації місця проживання та 18.10.2017 зареєструвалася за згодою наймача [PERSON] в квартирі [ADDRESS] . Факт законної реєстрації у вказаній квартирі підтверджений судовим рішенням у справі №761/29074/19, яким встановлено правомірність її реєстрації у вказаному житловому приміщенні. Окрім того, сторона позивача посилається на той факт, що постановою суду касаційної інстанції, але вже по справі №761/34006/20, позов Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням залишено без задоволення, що свідчить про відсутність підстав для виселення позивача. Також, в позовній заяві вказано про смерть наймача [PERSON] в 2018 році, який не мав інших членів сім`ї, крім позивача, та оформленням і похованням якого займалася позивачка. Після смерті наймача вказаної квартири позивачка зазначає, що вона, звернувшись до відповідача із заявою про надання їй ордеру на квартиру для переоформлення особового рахунку та договору найму, однак отримувала відмови, які вважає безпідставними. В позові зазначено, що на відповідне письмове звернення позивачки до відповідача щодо укладення договору найму вказаного житлового приміщення, було отримано відповідь Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 17.10.2023 №109-109/13-1317 в якій [PERSON] фактично відмовлено в задоволенні її такої заяви та зазначено про відсутність правових підстав для зміни договору найму. В позові позивачка, посилаючись, серед іншого, на норми ст. 47 Конституції України, ст.ст. 9, 18, 61, 64, 103, 65, 62, 63, 106 ЖК України, а також на вимоги ч.2 ст. 824 ЦК України, а також враховуючи встановлені обставини в рішеннях попередніх судів у вищезазначених справах, просила захистити свої порушені житлові права у зв`язку із чим і звернулась до суду із вказаним позовом. 22.01.2024 до суду надійшов відзив Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації в якому відповідач, заперечуючи проти позову, зазначає, 13.02.1998 Рішенням виконавчого комітету Старокиївської ради народних депутатів від 13.02.1998 №24 [PERSON] було видано ордер на квартиру [ADDRESS] . Зазначено, що вказана квартира не приватизована та знаходиться в комунальній власності територіальної громади м. Києва. Вподальшому представником відповідача зазначено, що на підставі довіреності від 07.09.2017 наданою квартиронаймачем [PERSON] гр.. [PERSON] (чоловіку позивачки), за вищевказаною адресою була зареєстрована позивачка [PERSON] .. Наймач [PERSON] помер [INFO] , тому строк дії договору найму з ним закінчився. Зазначено, що позивачка не є родичкою померлого та до вказаного моменту була зареєстрована в квартирі поряд №18, тобто поруч із спірною квартирою, де фактично проживає зі своїм чоловіком [PERSON] . Відповідач зазначає, що позивачка не є особою, якій надано право користуватись вказаним житлом на підставі наданого ордеру. Зазначено, що [PERSON] не проживала разом із наймачем у спірній квартирі, не користувалась рівними з наймачем правами і не несла всі обов`язки, що випливають із договору найму житлового приміщення. Так, протягом 2019-2021 років працівниками, які обслуговують вказаний житловий будинок, неодноразово здійснювались спроби здійснити вихід до квартири, однак вхідні двері їх ніхто не відчинив, що є підтвердженням факту непроживання позивачки у вказаній квартирі. Стороною відповідача також зазначено, що наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування житловим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Тому, відповідач вважає, що позивачка [PERSON] втратила право користування квартирою у зв`язку із смертю наймача [PERSON] та непроживанням за місцем реєстрації, та має у користуванні інше приміщення, а тому вважає позові вимоги безпідставними. У відповіді на відзив, який надійшов до суду 07.03.2024, сторона позивача зазначає, що рішенням касаційного суду по справі №761/34006/20 встановлено, що позивачка вселилась в спірну квартиру як член сім`ї наймача, за його згодою із дотриманням встановленого порядку, проживала там, відповідно, набула право користування спірною квартирою, і ці обставини в силу ч.4 ст. 82 ЦПК України не доказуються при розгляді іншої справи. Зазначає, що всі встановлені попередніми рішеннями судів факти в даному випадку є преюдиціальними. І на даний час позивачка проживає за вказаною адресою, сплачує комунальні послуги та виконує всі функції наймача квартири. А на підтвердження відсутності у неї іншого нерухомого майна додає відповідний витяг з реєстру. 15.04.2024 ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] - адвокат Гребенченко О.А. позов підтримав та просив задовольнити в повному обсязі із викладених в позові підстав. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, а також оцінивши наявні у справі докази, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Так, перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що відповідно до рішення виконкому Старокиївської районної ради народних депутатів м. Києва від 13.02.1998 №24 [PERSON] одному надано квартиру [ADDRESS] (а.с.24). Листом КВ-2018 №10670 від 26.03.2018 КП «Київське міське бюро технічної інвентарізації» повідомлено, що згідно реєстрових даних книг Бюро, квартира [ADDRESS] на праві власності не зареєстрована (а.с.25). Наймач вказаної квартири [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про смерть (а.с.11). Організацією його похованням займалася позивачка, отримавши відповідний дозвіл на поховання трупа в порядку ч.4 ст. 238 КПК України та отримавши свідоцтво про поховання (а.с.12-13). Також, судом встановлено та не оспорювався сторонами факт реєстрації місця проживання [PERSON] в квартирі [ADDRESS] , а також він підтверджений відповіддю Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації №109-109/ОПП/13.1633, що станом на надання відповіді за вищевказаною адресою зареєстрована [PERSON] , [INFO] (а.с.23). А відповідно до наданої стороною позивача витягу з Державного реєстру речових прав не нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, у фізичної особи за номером РНОКПП: [NUMBER] (зазначений в позові як РНОКПП позивачки [PERSON] ) відсутня інформація про право власності на будь-яке нерухоме майно (а.с.73). Позивачка, звертаючись із вказаним позовом, посилалась на ту обставину, що після смерті наймача [PERSON] , вона так і залишилась проживати у вказаній квартирі та зазначала, що вселилась до квартири, а також була зареєстрована зі згоди наймача. Вказала, що ці обставини вже були встановлені судовими рішеннями. Однак, при зверненні до відповідача про зміну договору найму на вказане житло, отримала безпідставну відмову. Так, судом дійсно встановлено, що на відповідне звернення позивачки Шевченківською районною в м. Києві державною адміністрацією було відмовлено в укладенні договору найму на вказану квартиру листом від 17.10.2023 №109-109/ОПП/13.1317 з тих підстав, що [PERSON] помер [INFO] , а позивачка зареєстрована за вищевказаною адресою з 18.10.2017 та родинних відносин із наймачем не має. Відповідно до ст. 64 ЖК України договір найму може бути змінений на іншого члена родини. До членів родини наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Враховуючи наведене, немає правових підстав змінити договір найму на ім`я [PERSON] у зв`язку із відсутністю родинних відносин з померлим наймачем [PERSON] . Також у вказаному листі зазначено, що відповідно до ст. 106 ЖК України у разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку (а.с.14). Відповідно до роз`яснень, викладених в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Так, перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що Київського апеляційного суду від 08.07.2020 в справі № 761/23796/20 за позовом [PERSON] до Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, про скасування рішення та зобов`язання вчинити дії, було рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10.02.2020 скасовано та ухвалено нове рішення. Так, вказаною постановою ухвалено судове рішення яким визнано незаконним рішення Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 13.11.2018 про скасування реєстрації місця проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . А також зобов`язано Шевченківську районну в місті Києві державну адміністрацію в особі Центру надання адміністративних послуг, відновити [PERSON] реєстрацію місця проживання за адресою: [ADDRESS] . Також, вказаним судовим рішенням суду апеляційної інстанції встановлено, що реєстрація місця проживання позивачки була проведена за життя наймача спірної квартири - [PERSON] та за його згоди (а.с.62). Встановлена обставина відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Окрім цього, вже Постановою Верховного Суду від 02.08.2023 в справі №761/34006/20 за позовом Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації до [PERSON] про усунення перешкод у користування квартирою шляхом виселення без надання іншого приміщення рішення та за зустрічним позовом про визнання права користування вказаного житлового приміщення, рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07.11.2022 та постанову Київського апеляційного суду від 09.03.2023 в частині задоволення позову яким усунуто перешкоди в користуванні квартирою шляхом виселення [PERSON] без надання іншого житлового приміщення - скасовано та в цій частині в задоволенні позову - відмовлено. В постанові зазначено, що у березні 2023 року [PERSON] звернулась через засоби поштового зв`язку до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 листопада 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 09 березня 2023 року, які просить скасувати в частині в частині задоволення вимоги про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення без надання іншого жилого приміщення. У решті вимог судові рішення до суду касаційної інстанції не оскаржено та предметом перегляду не є (стаття 400 ЦПК України)(а.с.65). Вищевказаною постановою суду касаційної інстанції встановлені наступні обставини, які також відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Так, відповідно до вищезазначеного судового рішення встановлено, що позивачка у 2017 році зі згоди наймача квартири - [PERSON] вселилась до його квартири [ADDRESS] і була зареєстрована у вказаному житловому приміщенні, та з цього часу проживала в зазначеній квартирі разом з ним. За життя наймач [PERSON] не ставив питання про виселення [PERSON] із спірної квартири. Після смерті [PERSON] у 2018 році позивачка продовжувала мешкати у спірній квартирі (а.с.67). У вказаній постанові судом касаційної інстанції окремо зазначено, що, вирішуючи цей спір в частині виселення як суд першої інстанції, так і апеляційний суд не надали оцінки тим обставинам, що відповідачка вселилась у спірну квартиру як член сім`ї наймача, за згодою наймача, проживала у спірній квартирі, тобто набула право користування спірною квартирою (а.с.67 зворот). Статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Приписами ст. 47 Конституції України встановлено, зокрема, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. В свою чергу, вимогами ч. 4 ст. 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. В силу вимог ч.1-2 ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За приписами ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Нормами ч.ч. 1-2 ст. 106 ЖК України визначено, що повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. В свою чергу, приписами ч. 2 ст. 284 ЦК України врегульовано, що у разі смерті наймача або вибуття його з житла наймачами можуть стати усі інші повнолітні особи, які постійно проживали з колишнім наймачем, або, за погодженням з наймодавцем, одна або кілька із цих осіб. У цьому разі договір найму житла залишається чинним на попередніх умовах. Як було встановлено вищевказаними судовими рішеннями судів апеляційної та касаційної інстанцій, [PERSON] з 2017 року зареєстрована та проживала у вказаній квартирі як член сім`ї наймача - [PERSON] ,у зв`язку із чим набула право користування житловим приміщенням. При цьому, суд вважає за необхідне в даному випадку зазначити, що, заперечуючи проти позову, сторона відповідача не надала суду жодного доказу на підтвердження того, як зазначено у відзиві, що позивачка не проживала у вказаній квартирі разом із наймачем, не користувалась рівними із наймачем всіма правами та не несла обов`язків, що вона фактично проживає в квартирі поруч - №18 разом зі своїм чоловіком [PERSON] , а тому має у користуванні інше житлове приміщення. При цьому, жодних клопотань суду про витребування необхідних доказів на спростування вимог позивачки - відповідачем заявлено не було. А долучена до відзиву копія акту від 10.01.2024 на предмет використання квартири №19 про те, що 10.01.2024 було здійснено спробу отримати доступ до кв. [ADDRESS] , однак двері представникам обслуговуючої організації для проведення обстеження ніхто не відчинив, - судом оцінюється критично, оскільки є неналежним доказом, адже не містить інформацію щодо предмета доказування та недостовірним, оскільки на підставі вказаного акту, складеного вже після звернення позивачки до суду, неможливо встановити дійсні обставини справи. При цьому, одного акту недостатньо, в розумінні ст.80 ЦПК України, для висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. В свою чергу, приписами ст. 18 ЖК України передбачено, що управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснено, що силу ст.61 ЖК житлово-експлуатаційна організація, а при її відсутності - підприємство, установа, організація як наймодавець можуть бути стороною в спорах, що виникають з договорів найму жилого приміщення. Вони вправі, зокрема, пред`являти позови про визнання наймача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, розірвання договору найму жилого приміщення і виселення в зв`язку з систематичним порушенням правил співжиття, псуванням і руйнуванням жилих приміщень. Однак у справах із питань, віднесених до компетенції органів місцевого самоврядування чи місцевої державної адміністрації, або з питань управління житловим фондом, віднесених його власником або уповноваженим ним органом до свого відання згідно зі ст. 18 ЖК (наприклад, про визнання ордера недійсним, надання, бронювання або обмін жилого приміщення, визнання права на жиле приміщення крім випадків, коли в ньому проживають інші члени сім`ї наймача), належною стороною повинен бути відповідний орган чи власник житлового фонду. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які позивач посилається в обґрунтування заявлених позовних вимог, - знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позову та наявність правових підстав: визнати [PERSON] наймачем квартири [ADDRESS] ., а також обов`язати Шевченківську районну в місті Києві державну адміністрацію змінити договір найму квартири [ADDRESS] , змінивши померлого наймача на [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved