Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-06 00:00:00

У липні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до АТ «Акцент-Банк» про визнання недійсним пункту Генеральної угоди, перегляд заборгованості в порядку захисту прав споживачів, відшкодування моральної шкоди, в обґрунтування якого вказав, що 17.12.2014 року уклав з Акціонерним товариством «Акцент - Банк» кредитний договір SАМАВ 00000002230841. На початку липня 2023 року позивачу вкотре зателефонував представник відповідача з пропозицією здійснити перегляд заборгованості, яка виникла по вищезазначеному кредитному договору, на що позивач погодився. Станом на 18.07.2023 сума заборгованості складала 46293,65 грн. 18.07.2023 року об 10-08 годин на електрону пошту позивача [INFO] від АТ «А-Банк» надійшов лист-пропозиція з текстом генеральної угоди про перегляд заборгованості. Ознайомившись з текстом генеральної угоди про перегляд заборгованості позивач встановив, що у пункті 3.1 вказано наступне: «...сплати процентів у розмірі (відсоткова ставка) на місяць...», тому обґрунтовано зробив висновок про те, що банк надає йому строковий кредит з цільовим призначенням щодо реструктуризації заборгованості під відсоток на рівні облікової ставки Національного банку України, яка складала 25 % на рік або 2,0833 % на місяць. Наступного дня у позивача відбулася телефонна розмова з представником банку, під час якої останній повідомив, що щомісячний платіж за період з 19.07.2023 по 31.07.2024 складатиме 1892,98 грн., а за період з 01.08.2024 по 31.07.2026 складатиме 2413,87 грн. При цьому, представник банку не повідомив, що редакція пункту 3.1 генеральної угоди про перегляд заборгованості щодо розміру процентної ставки не відповідатиме розміру процентної ставки, яка фактично буде застосована банком. Будучи переконаним в тому, що процент за використання кредиту буде встановлений на рівні облікової ставки Національного банку України, позивач погодився з умовами та прийняв пропозицію щодо укладення генеральної угоди про перегляд заборгованості. З моменту укладення генеральної угоди про перегляд заборгованості до теперішнього часу позивач своєчасно здійснюю платежі у передбаченій сумі, проте на початку 2024 року позивач за допомогою мобільного додатку «АВаnк24» встановив, що зменшення суми заборгованості по кредиту не відповідає розміру сплачених ним платежів. 27.02.2024 у відділенні Акціонерного товариства «Акцент-Банк» позивач отримав екземпляр генеральної угоди про перегляд заборгованості, в якій виявив, що пункт 3.1 викладено у наступній редакції «...сплати відсотків у розмірі 2,60417 % на місяць на період з 19.07.2023 р. по 31.07.2024 р., та у розмірі 4,58333 % на місяць на період 01.08.2024 р. по 31.07.2026 р. ...». Позивач зазначає, що при укладенні генеральної угоди про перегляд заборгованості його було введено в оману працівниками відповідача щодо умов сплати процентів по кредиту з цільовим призначенням щодо реструктуризації заборгованості. З огляду на викладене, позивач вважає, що його було введено в оману, генеральна угода в частині розміру процентів укладена під впливом обману, що свідчить про її недійсність. Такі дії відповідача позивач розцінює як нечесну підприємницьку практику відповідача, що є підставою для визнання пункту 3.1 генеральної угоди недійсним. Позивач зазначає, що внаслідок неправомірних дій відповідача йому були спричинені моральні страждання, у зв`язку з чим він оцінює завдану йому моральну шкоду у 10000 грн. [PERSON] просив суд: 1. Визнати недійсним п. 3.1 генеральної угоди про перегляд заборгованості від 19.07.2023, укладеної між укладеної між Акціонерного товариства «Акцент - Банк» (АТ «А-БАНК»), код ЄДРПОУ 14360080 місце реєстрації: вул. Батумська, 11, м. Дніпро, 49074, та [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , місце реєстрації: [ADDRESS] ; 2. Зобов`язати Акціонерне товариство «Акцент - Банк» застосувати відсоткову ставку за кредитом щодо реструктуризації заборгованості (генеральної угоди про перегляд заборгованості від 19.07.2023 р.) на рівні облікової ставки Національного банку України станом на 18.07.2023, а саме 25% на рік; 3. Зобов`язати Акціонерне товариство «Акцент - Банк» викласти пункт 3.1 генеральної угоди про перегляд заборгованості від 19.07.2023 у редакції, що передбачає відсоткову ставку за кредитом щодо реструктуризації заборгованості (генеральної угоди про перегляд заборгованості від 19.07.2023 р.) на рівні 25% на рік; 4. Зобов`язати Акціонерне товариство «Акцент - Банк» здійснити перерахунок залишку заборгованості по генеральної угоди про перегляд заборгованості від 19.07.2023 з урахуванням відсоткової ставки нарівні 25% на рік; 5. Стягнути з Акціонерного товариства «Акцент - Банк» на його користь 10000 гривень моральної компенсації; 6. Стягнути з Акціонерного товариства «Акцент - Банк» на його користь 10000 грн судових витрат на професійну правничу допомогу. Ухвалою суду від 02 серпня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням сторін про судове засідання. Сторонам роз`яснено права, передбачені ст.178-180,191,193, ч. 5 ст.279 ЦПК України. У відзиві на позовну заяву уповноважений представник АТ «А-Банк» просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем не доведено жодним чином того факту, що Банк пропонував йому відсоткову ставку на рівні облікової ставки НБУ. Запропонована позивачу ставка є середньою по ринку і жодним чином не порушує жодних прав позивача та не є несправедливою. Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є безпідставними, оскільки між сторонами наявні договірні відносини, і згідно до умов кредитного договору стягнення моральної шкоди не передбачено. У разі задоволення позовних вимог відповідач просив суд застосувати наслідки недійсності правочину, передбачені частиною першою статті 216 ЦК України. У відповіді на відзив на позовну заяву [PERSON] зазначив про вірне розуміння ним факту того, що банк надав йому строковий кредит з цільовим призначенням щодо реструктуризації заборгованості під відсоток на рівні облікової ставки НБУ, також зазначив про введення його в оману відповідачем стосовно істотних умов Генеральної угод про реструктуризацію кредитної заборгованості. Просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, позов просив задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у відзиві на позовну заяву просив суд розглядати справу за відсутності представника АТ «А-Банк». Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що 17.12.2014 року між [PERSON] та Акціонерним товариством «Акцент-Банк» укладено Кредитний договір SАМАВ 00000002230841. Сторонами визнається, що 18.07.2023 року о 10:08 годин на електрону пошту позивача [INFO] від АТ «А-Банк» надійшов Лист-пропозиція, в якому зазначено, що АТ «А-Банк» пропонує [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) в строк до 2023-07-19 року провести оплату авансового платежу в розмірі 2000 грн на рахунок № [NUMBER] , після чого Банк надасть клієнту новий строковий кредит на 36 місяців та зменшить заборгованість клієнта до суми авансу і нового кредиту, і за їх (авансу та нового кредиту) рахунок буде погашено проблемну заборгованість. Розрахунок суми нового кредиту буде проводитись у дату отримання банком авансового внеску. Після чого Банк проведе закриття кредитного договору: SAMAB00000002230842 від 2014-12-17. У листі зазначено, що цей лист, в розумінні ст. 641 Цивільного кодексу України, є пропозицією про укладення Генеральної угоди про реструктуризацію кредитної заборгованості (офертою). Проведення клієнтом оплати в зазначених в цьому листі та Генеральній угоді сумі, строк та на зазначений рахунок у відповідності до ст. 642 Цивільного кодексу України вважатиметься згодою клієнта про прийняття пропозиції (оферти), яка є повною та безумовною. До листа додано текст Генеральної угоди про реструктуризацію кредитної заборгованості. 19 липня 2023 року між АТ «А-Банк» та [PERSON] укладено Генеральну угоду про Перегляд заборгованості, відповідно до п. 3.1. якої: «3.1 У разі виконання Позичальником п. 2.1, Банк надає йому строковий кредит (з цільовим призначенням щодо реструктуризації заборгованості визначених у п. 1 кредитів. Кредит не є споживчим) у сумі 44359,82 грн (далі - «Кредит») на термін 36 місяців, з 19.07.2023 р. до 31.07.2023 р. шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну віртуальну картку в сумі 44359,82 грн, в обмін на зобов`язання Позичальника щодо повернення кредиту, сплати процентів у розмірі 2,60417 на місяць на період з 19.07.2023 р. до 31.07.2024 р., та у розмірі 4,58333 на місяць на період з 31.07.2024 р. по 31.07.2026 р. на суму залишку заборгованості за Кредитом, які вказані в Заяві, Умовах та правилах. Погашення заборгованості здійснюється в такому порядку: починаючи з першого по останній календарний день місяця, Позичальник надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 1892,98 грн. на період з 19.07.2023 р. по 31.07.2024 р., та у розмірі 2413,87 грн. на період з 01.08.2024 р. по 31.07.2026 р., але не менше суми нарахованих процентів та не більше залишку заборгованості, для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, процентів , а також інших витрат згідно з Умовами та правилами. Дата останнього погашення заборгованості повинна бути не пізніше 31.07.2026 р. У разі порушення умов сплати щомісячного платежу за Кредитом, Банк нараховує штраф у розмірі 4% від суми простроченого боргу, але не менше ніж 100 грн, та застосовує подвійну процентну ставку до дати погашення простроченого боргу». Позивач вважає, що п. 3.1 Генеральної угоди в частині розміру процентної ставки (2,60417 на місяць на період з 19.07.2023 р. до 31.07.2024 р., та у розмірі 4,58333 на місяць на період з 31.07.2024 р. по 31.07.2026 р) укладено під впливом обману з боку відповідача, оскільки він був переконаний, що розмір процентної ставки буде встановлено на рівні облікової ставки Національного банку України, тобто 25 % на рік або відповідно 2,0833 % на місяць. З огляду на частини першу та другу статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, у спосіб визнання правочину недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ст. 627 ЦК України). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Таким чином, для визнання судом правочину недійсним з підстав, на які посилається позивач, а саме вчинення правочину під впливом обману, необхідно встановити, що сторона правочину, у даному випадку АТ «А-Банк», навмисно ввело іншу сторону, у даному випадку [PERSON] , в оману щодо обставин, які мають істотне значення, у даному випадку - щодо розміру процентної ставки в п. 3.1. Генеральної угоди. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивачем, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надано належних, достатніх та допустимих доказів того, що АТ «А-Банк» навмисно ввело його в оману щодо розміру процентної ставки в п. 3.1 Генеральної угоди. Доводи про те, що йому банком було запропоновано в листі, до якого долучено текст генеральної угоди, процентну ставку на рівні облікової ставки Національного банку України ґрунтуються виключно на припущеннях та не підтверджені жодним доказом. Безпідставними є посилання позивача на те, що в тексті Генеральної угоди про Перегляд заборгованості, який йому надійшов на електронну пошту 18 липня 2023 року разом з Листом-пропозицією, було зазначено розмір процентної ставки на рівні облікової ставки Національного банку України, оскільки долучений до листа-пропозиції текст Генеральної угоди є формуляром, який повністю непересоніфікований, не містить жодних умов договору (відомостей про позичальника, номер, дату кредитного договору, строк дії, суму, процентну ставку тощо). Усі поля, які складають істотні умови договору, в тому числі щодо процентної ставки, замінені відповідними умовними позначеннями, виділені жирним шрифтом та взяті в квадратні дужки, що унеможливлює їх помилкове сприйняття позичальником, зокрема як проект договору чи договір. За таких обставин, відсутні підстави вважати, що АТ «А-Банк», надсилаючи разом з Листом-пропозицією повністю неперсоніфікованого змісту текст Генеральної угоди, який за свою суттю є незаповненим формуляром, ввів позивача [PERSON] в оману щодо розміру процентної ставки. При цьому, суд враховує, що після отримання зазначеного тексту Генеральної угоди, який вочевидь не є ані договором, ані проектом договору (Генеральної угоди), оскільки є повністю знеособленим та не містить істотних умов договору, [PERSON] перед вчинення дій, які є підтвердженням укладення Генеральної угоди (проведення оплати, зазначеної в листі), міг заявити АТ «А-Банк» вимогу та отримати безоплатно копію проекту договору з усіма істотними умовами договору у паперовому або електронному вигляді (за вибором позичальника) відповідно до ч. 9 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування». З урахуванням викладеного, відсутні підстави вважати, що Генеральна угода про Перегляд заборгованості від 19 липня 2023 року укладена [PERSON] під впливом обману щодо розміру процентної ставки, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог про визнання недійсним п. 3.1 генеральної угоди про перегляд заборгованості від 19.07.2023. Решта позовних вимог є похідними від позовної вимог про визнання недійсним п. 3.1. Генеральної угоди, у зв`язку з чим суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed