Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-08 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому зазначає, що 13 жовтня 2023 року при реалізації свого права на отримання спадщини свого батька [PERSON] , а саме: при зверненні до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] , їй стало відомо про те, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна є запис про заборону її батькові, який помер [INFO] на відчуження будь-якого нерухомого майна, яке розташоване в с.Чорнорудка, Ружинського (на даний час Бердичівського) , Житомирської області, який зареєстровано 27.03.2006 р. Ружинською державною нотаріальною конторою за № 3020244. Підставою виникнення обтяження вказано: повідомлення б\\н , Колгосп. На даний час відсутні будь-які відомості про наявність у спадкодавця [PERSON] боргів перед будь-якою установою, організацією чи підприємством, що були б підставою для звернення до нотаріальної контори з повідомлення про накладення заборони на відчуження майна.Відсутні також будь-які інші виконавчі провадження щодо [PERSON] . В знятті даної заборони на відчуження нерухомого майна державним нотаріусом Ружинської державної нотаріальної контори їй було відмовлено в зв`язку з ненаданням нею необхідних документів. Однак надати будь-які документи щодо вказаної заборони на відчуження майна, яка була накладена понад 50 років назад вона не має змоги , оскільки на даний час будь яких відомостей про реєстрацію юридичної особи - колгоспу немає, що, відповідно, свідчить, що такої організації зараз вже не існує. Зазначені обставини свідчать про відсутність заборгованості у спадкодавця перед колгоспом (невідомо яким), а заборона відчуження майна є суттєвим втручанням у здійснення права власності на належне їй майно, яке порушує баланс між публічним й приватним інтересом, а тому просить скасувати заборону на відчуження нерухомого майна. Позивачка в судове засідання не з`явилася, направила до суду заяву про розгляд справи в її відсутність, зазначивши, що позов підтримує, просить його задовольнити. Відповідач Ружинська державна нотаріальна контора направила заяву про розгляд справи в їх відсутність. Відзив на позов до суду не подано. Дослідивши письмові докази, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 13 жовтня 2023 року при реалізації свого права на отримання спадщини свого батька [PERSON] , який помер [INFO] , а саме: при зверненні до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] , позивачці стало відомо про те, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна є запис про заборону її батькові, який помер [INFO] на відчуження будь-якого нерухомого майна, яке розташоване в с.Чорнорудка, Ружинського (на даний час Бердичівського) , Житомирської області, який зареєстровано 27.03.2006 р. Ружинською державною нотаріальною конторою за № 3020244, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (а.с. 9-10). В знятті вказаної заборони на відчуження нерухомого майна державним нотаріусом Ружинської державної нотаріальної контори їй було відмовлено в зв`язку з ненаданням позивачкою необхідних документів, що стверджуються повідомленням нотаріуса №402/01-16 від 16.05.2024 року (а.с.13). Однак надати будь-які документи щодо вказаної заборони на відчуження майна, яка була накладена понад 50 років назад вона не має змоги , оскільки на даний час будь яких відомостей про реєстрацію юридичної особи - колгоспу немає, що, відповідно, свідчить, що такої організації зараз вже не існує. Обтяження зареєстровано: 27.03.2006 р. 15:32:42 за № 3020244 реєстратором: Ружинська державна нотаріальна контора; власником майна зазначено [PERSON] . В додаткових даних вказаного запису зазначено: архівний номер 2269377ZITOMIR22, архівна дата: 12.10.2000, дата виникнення: 22.03.1974, № реєстра 312, внутрішній № 62012E2D2BF12C316426. Таким чином, підставою для накладення обтяження у виді заборони позивачу на відчуження об`єктів нерухомого майна стало повідомлення від колгоспу, в якому невідомо ні дати повідомлення, ні його номера, ні назви колгоспу, також є невідомим зміст вказаного повідомлення, як і причина його направлення. Як вбачається з матеріалів справи на даний час відсутні будь-які відомості про наявність у спадкодавця [PERSON] боргів перед будь-якою установою, організацією чи підприємством, що були б підставою для звернення до нотаріальної контори з повідомлення про накладення заборони на відчуження майна. Відсутні також будь-які інші виконавчі провадження щодо [PERSON] (а.с.14-15). Згідно довідки Ружинської державної нотаріальної контори за №631/02-14 від 22.06.2023 року, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , заведено спадкову справу №171/2022, станом на 22.06.2023 року, спадкоємицею на майно на майно померлого згідно матеріалів спадкової справи є дочка спадкодавця [PERSON] (а.с.16) та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме на житловий будинок [ADDRESS] (а.с.12). Вказане обмеження права власності щодо успадкованого позивачкою нерухомого майна продовжує діяти після спливу багатьох років, незважаючи на відсутність відомостей про здійснення будь-яких дій з боку якогось невідомого колгоспу, які б були направлені на забезпечення погашення боргу, відсутність вимог будь-якої юридичної особи про погашення заборгованості, тому наявна спірна заборона не пов`язана з реальним забезпеченням зобов`язання. Згідно ст. 609 ЦК України зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю. Існування заборони на відчуження нерухомого майна перешкоджає позивачу розпоряджатися своїм майном. Так, в статті 41 Конституції України закріплені гарантії захисту права власності, згідно яких кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом. Положенням ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог ст.9 Конституції України визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст.317 ЦК України). Приписами ст.321 ЦК України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує права. Згідно з п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявленої вимоги про застосування наслідків недійсності правочину) тощо. Процедура реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна регламентувалася Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999р. № 31/5, зареєстрованим в Мінюсті України 10.06.1999 року №364/3657 (зі змінами). Відповідно до п. 2.1 Положення, підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою, реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. З 01.01.2013 року відповідно до ст.8, ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013р. № 868, державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводить орган державної реєстрації прав. Державний реєстратор, нотаріус є спеціальним суб`єктом, на якого покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у випадку, передбаченому вищевказаним Законом. Згідно зі ст.74 Закону України «Про нотаріат», одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернень органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Згідно з п.п.5.1 п.5 гл.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. № 296/5, нотаріус, який накладав заборону, знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв`язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки з рахунок виконання основного зобов`язання, після припинення договору іпотеки у зв`язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; про припинення, розірвання, визнання недійсним договору ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору; органів опіки та піклування про усунення обставин що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини; про скасування рішення суду про оголошення фізичної особи померлою або закінчення п`ятирічного строку з часу видачі свідоцтва про право на спадщину, на майно особи, оголошеної померлою; про смерть другого з подружжя, що склали спільний заповіт; в інших випадках, передбачених законом. Однак нотаріус, як реєстратор в даному випадку не має визначених законодавством підстав для зняття заборони на відчуження об`єктів нерухомого майна, оскільки будь-яких повідомлень від (невідомого) Колгоспу, за заявою якого було накладено вказану заборону, отримати неможливо, так як ця організація на данний час не існує. Оскільки реєстрація заборони відчуження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна перешкоджає позивачу вільно володіти та розпоряджатися власним нерухомим майном її батька, створені в такий спосіб перешкоди підлягають усуненню судом шляхом скасування вказаної заборони. Проаналізувавши матеріали справи, оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що наявна заборона порушує права та законні інтереси позивача, оскільки унеможливлює переоформлення, користування та розпорядження даним майном, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved