Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-02 00:00:00

У вересні 2023 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до суду із позовом до [PERSON] (далі - відповідач 1), Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Пастулато Капітал» (далі - відповідач 2), в якому просить стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за договором позики в сумі 438 840,00 грн, пеню у розмірі 61 437,60 грн, та 3% річних у розмірі 8 656,57 грн, що загальною сумою становить 508 934,17 грн. Позов обґрунтований тим, що 18.01.2022 між позивачем та відповідачем 1 був укладений договір позики № 180122/51. Згідно пункту 1.1 Договору позики Позикодавець передає Позичальнику власні грошові кошти в розмірі 415 080 гривень 00 копійок, що на момент укладення договору дорівнює еквіваленту суми 14 760 доларів США 00 центів за комерційним курсом НБУ на дату укладення цього договору, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. У разі, якщо на день повернення позики (або її відповідної частини) валютний курс зміниться, сума, що підлягає поверненню у гривнях визначається за комерційним курсом НБУ на день повернення позики (або її відповідної частини). Згідно пункту 2.1 Договору позики підтвердженням отримання позики Позичальником є Акт приймання-передачі грошових коштів підписаний сторонами. На вимогу пункту 2.1 Договору позики 18 січня 2022 року між позивачем та відповідачем 1 було підписано Акт приймання-передачі грошових коштів, згідно якого відповідач 1 отримав від позивача у борг 337 464,00 грн., що на момент отримання грошових коштів дорівнює еквіваленту суми 12 000, 00 дол. США. Згідно пункту 4.2 Договору позики сторони домовились, про те, що остаточний розрахунок за цим Договором має бути здійснено не пізніше 18 січня 2023 року включно. У позовній заяві вказано, що згідно пункту 3.1 Договору позики для забезпечення зобов`язань щодо повернення позики, сплати штрафних санкцій, а також відшкодування збитків у зв`язку з порушенням умов цього договору, одночасно з цим договором підписується договір фінансової поруки №180122/51 з ТОВ «ФК «ПАСТУЛАТО КАПІТАЛ». 18 січня 2022 року всі сторони підписали Договір поруки №180122/51 (далі - Договір поруки) до Договору позики. Згідно з пунктом 1.1 Договору поруки, Поручитель поручається перед Позикодавцем за виконання Позичальником зобов`язань по Договору позики №180122 від 18 січня 2022 року, укладеному між Позикодавцем та Позичальником (надалі - Договір позики), за умовами якого Позичальник зобов`язаний у порядку та на умовах, викладених у Договорі позики не пізніше 18 січня 2023 року повернути Позику у розмірі 415 080, 00 грн. Згідно пункту 1.2 Договору поруки Поручитель несе солідарну відповідальність з Позичальником перед Позикодавцем за порушення виконання зобов`язань по Договору позики. Позивач вказує, що Позичальник не виконав власні зобов`язання та грошові кошти у встановлені строки не повернув, на письмові вимоги про повернення суми позики, відповідачі не реагують. В обґрунтування позову позивачем вказано, що сума грошових коштів, які [PERSON] має повернути позивачу за договором позики становить 438 840, 00 грн., що станом на 16 вересня 2023 року дорівнює еквіваленту суми 12 000 доларів США 00 центів за офіційним курсом гривні щодо долару США, встановлених Національним банком України. Також, позивач вказує, що відповідно до статті 1050 Цивільного кодексу України та пунктів 5.1. та 5.2 Договору позики позикодавець має право на стягнення з позичальника 2% від суми позики за період з 19 січня 2023 року по 16 вересня 2023 року (7 місяців та 28 днів), яка становить 61 437,60 грн., та розраховуються множенням суми боргу на 2% (0,02) та множенням на кількість повних календарних місяців прострочення - 7 (438 840,00 грн,*002*7). Окрім того, позивач вважає, що з відповідачів в порядку ст. 625 ЦК України підлягає стягнення три відсотки річних за порушення грошового зобов`язання за період з 19.01.2023 по 16.09.2023 у розмірі 8 656,57 грн. У зв`язку із наведеним позивач просив суд позовну заяву задовольнити у повному обсязі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22.09.2023 прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у зазначеній цивільній справі, розгляд якої вирішено проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 30.01.2024 до суду надійшов відзив відповідача ТОВ «ФК «Пастулато Капітал», у якому останній просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. У відзиві зазначено, що позивачем не виконано умови Договору позики, не надано грошові кошти відповідачу 1 в повному обсязі, чим порушено умови Договору позики. Окрім того, у відзиві вказано, що позивачем не надано належних та допустимих доказів стосовно фактичного передання грошових коштів за умовами Договору позики, оскільки операції (розрахунки) між фізичними особами на суму понад 50 000 гривень, обов`язково проводяться в безготівковій формі, відповідно ч. 3 ст. 1087 ЦК України та 6 розділу II Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затверджене Постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року № 148, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог зі стягнення грошових коштів з ТОВ «ФК «ПАСТУЛАТО КАПІТАЛ» за Договором позики № 180122/51 від 18.01.2022 року та Договором поруки № 180122/51 від 18.01.2022 року. Також представник відповідача наголошує на тому, що Акт прийому - передачі грошових коштів від 18.01.2022 до договору позики не містить підпису [PERSON] та сума коштів передана по акту не відповідає сумі коштів, визначених договором, з чого можна зробити висновок, що договір позики так і не набув чинності та позивачем не доведено фактичне передавання грошей. 14.03.2024 до суду надійшли письмові пояснення позивача у відповідь на відзив відповідача ТОВ «ФК «Пастулато Капітал», у яких представник позивача просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Ухвалою суду від 01.04.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Представник позивача в судовому засіданні позовну заяву підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явились, своїх представників не направили, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, а також те, що представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи, суд вважав за можливе розглянути справу без участі відповідачів та ухвалив про заочний розгляд справи. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики позикодавець передає позичальникові у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду і якості. Договір позики вважається укладеним у момент передачі грошей або речей. Вимогами ч.1 ст.1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. В свою чергу, приписами ч. 2 ст. 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Так, у судовому засіданні установлено, що 18 січня 2022 року [PERSON] (далі - Позикодавець) уклав з [PERSON] (далі - Позичальник) Договір позики №180122/51 (надалі за текстом - Договір позики). Договір підписаний сторонами що свідчить про їх згоду з визначеними умовами. Згідно пункту 1.1 Договору позики Позикодавець передає Позичальнику власні грошові кошти в розмірі 415 080 грн., що на момент укладення договору дорівнює еквіваленту суми 14 760 доларів США 00 центів за комерційним курсом НБУ на дату укладення цього договору, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. У разі, якщо на день повернення позики (або її відповідної частини) валютний курс зміниться, сума, що підлягає поверненню у гривнях визначається за комерційним курсом НБУ на день повернення позики (або її відповідної частини). Згідно із пунктом 2.1 Договору позики підтвердженням отримання позики Позичальником є Акт приймання-передачі грошових коштів підписаний сторонами. На вимогу пункту 2.1 Договору позики 18 січня 2022 року між позивачем та відповідачем 1 було підписано Акт приймання-передачі грошових коштів, згідно якого відповідач 1 отримав від позивача у борг 337 464,00 грн., що на момент отримання грошових коштів дорівнює еквіваленту суми 12 000, 00 дол. США. Також 18.01.2022 [PERSON] складено розписку, відповідно до якої він вказав, що отримав від [PERSON] в позику грошові кошти в сумі 12 000 доларів США, які зобов`язався повернути до 18.01.2023. Таким чином, Актом приймання-передачі грошових коштів підтверджено отримання [PERSON] грошових коштів у борг в сумі 337 464 гривень 00 копійок, що на момент отримання грошових коштів дорівнює еквіваленту суми 12 000 доларів США 00 центів в якості позики відповідно до умов викладених у договорі позики №180122/51 від 18.01.2022 року. Водночас, суд не бере до уваги розписку від 18.01.2022 як доказ підтвердження факту отримання грошових коштів згідно договору позики від 18.01.2022 складену у простій письмовій формі, оскільки, на переконання суду, вона не стосується предмету спору, так як за умовами договору позики передача коштів підтверджується Актом приймання - передачі грошових коштів, а не розпискою. Доводи відповідача 2 про те, що Акт прийому - передачі грошових коштів від 18.01.2022 до договору позики не містить підпису [PERSON] та сума коштів передана по акту не відповідає сумі коштів, визначених договором, з чого можна зробити висновок, що договір позики так і не набув чинності та позивачем не доведено фактичне передавання грошей, суд відхиляє як необґрунтовані, оскільки самим відповідачем [PERSON] не спростовано будь - якими доказами факт отримання коштів від позивача. Також суд відхиляє доводи відповідача 2 викладені у відзиві, які зводяться до порушення при укладанні договору позики вимог ч. 3 ст. ст. 1087 ЦК України щодо розрахунків, оскільки вказана правова норма не регулює спірні правовідносини між фізичними особами та стосується правовідносин між фізичними та юридичними особами. Зокрема, договір позики укладений між двома фізичними особами і відповідно до ч. 1 ст. 1087 ЦК розрахунки можуть проводитись у готівковій формі. Згідно пункту 2.3 Договору позики сторони домовились, що проценти за користування позикою не нараховуються. У відповідності до пункту 4.2 Договору позики сторони домовились, про те, що остаточний розрахунок за цим Договором має бути здійснено не пізніше 18 січня 2023 року включно та повертається в готівковій формі у національній валюті України - гривні (п. 4.3). Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з`явився, не надав доказів повернення грошових коштів у строки, визначені договором. Таким чином, під час розгляду справи знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що ним було надано у позику відповідачу [PERSON] грошові кошти в сумі 337 464 гривень 00 копійок, що на момент отримання грошових коштів дорівнює еквіваленту суми 12 000 доларів США, згідно договору позики від 18.01.2022 року, а відповідач [PERSON] зобов`язався повернути позивачу суму грошових коштів, що на момент повернення буде становити еквівалент 12 000,00 доларів США не пізніше 18.01.2023 включно, доказів, що відповідач [PERSON] у встановлений строк виконав свої зобов`язання за вказаним договором позики, матеріали справи не містять. Згідно ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Верховний Суд у постанові від 31.01.2024 у справі № 753/14634/22 зазначив, що відповідно до ст. 533 ЦК України сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язаннями визначається у гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом. Аналогічна правова позиція міститься у постанові ВС від 07.07.2020р. у справі № 296/10217/15-ц. Згідно пункту 3.1 Договору позики, для забезпечення зобов`язань щодо повернення позики, сплати штрафних санкцій, а також відшкодування збитків у зв`язку з порушенням умов цього договору, одночасно з цим договором підписується договір фінансової поруки №180122/51 підписаний ТОВ «ФК «ПАСТУЛАТО КАПІТАЛ». Судом установлено, що 18 січня 2022 року позивач [PERSON] , відповідач [PERSON] та відповідач ТОВ «ФК «ПАСТУЛАТО КАПІТАЛ» в особі директора - Колісниченко А.В. підписали Договір поруки №180122/51 (надалі за текстом - Договір поруки) до Договору позики №180122/51 від 18.01.2022. Згідно пункту 1.1 Договору поруки, Поручитель поручається перед Позикодавцем за виконання Позичальником зобов`язань по Договору позики №180122/51 від 18 січня 2022 року, укладеному між Позикодавцем та Позичальником (надалі - Договір позики), за умовами якого Позичальник зобов`язаний у порядку та на умовах, викладених у Договорі позики не пізніше 18 січня 2022 року повернути Позику у розмірі 415 080 гривень 00 копійок. Згідно пункту 1.2 Договору поруки Поручитель несе солідарну відповідальність з Позичальником перед Позикодавцем за порушення виконання зобов`язань по Договору позики. Крім того, пунктом 1.3 Договору поруки визначено, що Поручитель, підписуючи цей Договір, засвідчує що він ознайомлений з положеннями Договору позики та згоден забезпечувати виконання всіх його умов. Положенням 1.3 договору поруки спростовуються доводи відповідача 2 в частині невірного зазначення дати повернення позики у договорі поруки - 18.01.2022, оскільки у самому договорі позики вказана дата повернення коштів - 18.01.2023, і з цим договором відповідач 2 ознайомлений. Також сторони в п. 1.4 Договору Поруки визначили, що Поручитель відповідає перед Позикодавцем у тому ж обсязі, що і Позичальник - за повернення позики, комісії та штрафи за невиконання або неналежне виконання зобов`язань, передбачених Договором позики. Згідно зі ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ст. 540 ЦК України якщо у зобов`язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. В свою чергу, згідно з вимогами ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Таким чином, з урахуванням обставин справи та відсутності доказів повернення грошових коштів згідно з умовами договору, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині солідарного стягнення з відповідачів суми основного боргу за договором позики від 18.01.2022 в розмірі 12 000 доларів США, гривневий еквівалент станом на 16 вересня 2023 року згідно офіційного курсу НБУ становить 438 840,00 грн. є доведеними та підлягають задоволенню. В частині вимог про стягнення з відповідачів пені у розмірі 61 437,60 грн. та відповідно ст. 625 ЦК України трьох відсотків річних за порушення грошового зобов`язання за період з 19.01.2023 по 16.09.2023 у розмірі 8 656, 57 грн., слід зазначити про таке. Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Згідно з ч. 2 ст. 551 ЦК України, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. За змістом пункту 5.1 Договору позики при порушенні Позичальником строків повернення позики, установлених договором, він повинен сплатити Позикодавцю за його вимогою пеню в розмірі 2% від суми заборгованості за кожен місяць прострочення, яка вважається нарахованою з 3 (третього) дня такого прострочення платежу, та рахується помісячно (п. 5.3). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦПК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що позивач здійснив розрахунок суми пені та трьох відсотків річних за період з 19.01.2023 по 16.09.2023. Разом з тим, згідно п. 18 Перехідних та Прикінцевих положень Цивільного кодексу України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022 зі змінами з 24.02.2022 року на території України введено воєнний стан, строк якого неодноразово продовжувався і станом на дату розгляду справи діє на території України. Враховуючи вищевикладене, вимоги п. 18 Перехідних та Прикінцевих положень Цивільного кодексу України підстави для стягнення з відповідачів на користь позивача пені в розмірі 61 437, 60 грн. та 3% річних розмірі 8 656,57 грн. в даному випадку відсутні, а тому у вказаній частині позовна заява задоволенню не підлягає. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з [PERSON] , ТОВ «ФК «Пастулато Капітал» солідарно на користь [PERSON] суму боргу за договором позики №180122/51 від 18.01.2022 у розмірі 438 840,00 грн. Окрім того позивач просив суд стягнути з відповідачів на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Водночас, зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Таким чином, склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано: копію договору №29/07-23-4 про надання правової допомоги від 29.07.2023, копію додаткової угоди №1 до Договору про надання правової допомоги №29/07-23-4 від 29 липня 2023 та копію платіжної інструкції від 29.07.2023 на суму 10 000,00 грн. Відповідач 2 у відзиві заперечив проти розміру витрат на професійну правничу допомогу та зазначив, що визначений позивачем вказаний розмір витрат не співмірний, також зауважив, що даний розмір не відповідає складності справи та виконаних адвокатських робіт, часом який був витрачений на виконання робіт адвокатом та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також позивачем не надано належних доказів понесених витрат. Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 910/12876/19, розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно, суд зазначив, що процесуальним законодавством передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін. Проаналізувавши вартість і обсяг наданих адвокатом позивачу юридичних послуг та виконаних робіт у даній справі, зважаючи на її складність в контексті пред`явлених вимог та кількість поданих представниками процесуальних документів, ціну позову, а також час, який необхідний адвокату на їх підготовку та прийняття участі у розгляді справи, суд дійшов до висновку, що сума витрат на правничу допомогу визначена у клопотанні про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, у розмірі 10 000,00 грн. є обґрунтованою, документально підтвердженою та підлягає стягненню з відповідачів. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст. 141 ЦПК України підлягають солідарному стягненню з відповідачів на користь позивача судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 4 388,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial