Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-06 00:00:00

11.06.2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Орган опіки та піклування Окнянської селищної ради Подільського району Одеської області про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог про позбавлення батьківських прав позивачем зазначено, що від шлюбу у них з відповідачкою народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Останні декілька років їх стосунки поступово погіршувалися, вони з відповідачем почали проживати окремо. 02 червня 2023 року між сторонами був укладений договір щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей, який був нотаріально посвідчений. Відповідно до Договору ,донька залишилася проживати з матір`ю (відповідачем), а син - з позивачем. При цьому кожен з них взяв на себе зобов`язання, окрім догляду та виховання дитини, яка залишилася жити з кожним з них, виховувати й другу дитину, яка проживає окремо. 05.06.2023 року відповідач звернулася з позовом про розірвання шлюбу, який був розірваний Красноокнянським районним судом Одеської області 26.09.2023 року. Враховуючи, що позивач пішов добровольцем служити у Збройних Силах України, відповідач деякий час, коли позивач перебував на службі, дивилася за обома дітьми, однак це тривало допоки їх син не захворів. У грудні 2023 року відповідач повідомила позивачу, що їх син [PERSON] сильно захворів, вона з ним не справляється, оскільки у неї є робота і донька, які потребують її присутності і часу, тому в подальшому позивач самостійно має займатися лікуванням сина. Почувши це, позивач почав вирішувати питання з військовою службою, однак цей процес зайняв декілька місяців. На початку березня 2024 року його відпустили і він відразу зайнявся лікуванням сина. Після проходження лікарської консультативної комісії лікарями було зроблено висновок, що їх з відповідачем син [PERSON] потребує подальшого оперативного лікування, що підтверджується довідкою ЛКК №277 від 13.03.2024, виданою КНП «Окнянська багатофункціональна лікарня» Окнянської селищної ради Подільського району Одеської області. Крім цього, у травні 2024 року [PERSON] захворів бронхітом і перебував на стаціонарному лікуванні, проходив обстеження у супроводі позивача протягом двох тижнів. Про проходження лікування сина саме за його участі зазначено у довідці №27 від 15.05.2024 року, виданої КНП «Окнянська багатофункціональна лікарня» Окнянської селищної ради Подільського району Одеської області; епікризі про виписку [PERSON] від 27.05.2024 року, виданому КНП «Окнянська багатофункціональна лікарня» Окнянської селищної ради Подільського району Одеської області; довідці №27 від 15.05.2024 року, виданої КНП «Окнянська багатопрофільна лікарня» Окнянської селищної ради Подільського району Одеської області. Відповідач у лікуванні, вихованні та утриманні дитини участі не приймає з березня 2024 року і по теперішній час. За її словами, позивач має самостійно займатися вихованням і лікуванням сина, а у неї є донька, якій вона має дати все необхідне, зокрема, освіту за кордоном і краще життя, через що вона і покинула Україну. Окрім цього, вона додала, що з двома дітьми вона не зможе влаштуватися за кордоном, в тому числі ,влаштувати своє особисте життя, оскільки донька через декілька років вже зможе проживати окремо, а син ще потребуватиме уваги, що стане перешкодою на її шляху до щасливого і безтурботного життя. Відповідач виїхала за кордон з їх донькою [PERSON] , однак категорично відмовилася взяти з собою сина, хоча б для його лікування закордонними спеціалістами. Факт перетину [PERSON] кордону у період дії воєнного стану підтверджується відміткою про перетин кордону у її закордонному паспорті. Окрім цього, позивач зазначив, що й раніше, окрім невеликого проміжку часу (коли він служив і не мав такої можливості), питаннями лікування дитини займався саме він. Зазначене підтверджується декларацією з лікарем-педіатром .укладеною ним в інтересах сина [PERSON] , актом обстеження матеріально-побутових умов сім', чим підтверджується факт проживання їх з відповідачем сина з позивачем, а також відсутність матері за місцем його проживання. Відповідно до довідки-характеристики №01-45/1027 від 29.05.2024, виданої Окнянською селищною радою Подільського району Одеської області щодо позивача, [PERSON] , за період проживання в селищі Окни до Окнянської селищної ради матеріали, що компрометують його поведінку не надходили. Скарг та заяв від його сусідів та жителів селища не було. З сином [PERSON] у позивача доброзичливі стосунки, які сприяють належному його вихованню і самовизначеності у суспільстві. Він, як батько, робить все від нього залежне, щоб син почувався щасливим. Мета позивача - виховати в синові чесну і порядну людину, яка любить свою країну і є справжнім лідером. В свою чергу відповідач матеріальним утриманням сина не займається. Жодної турботи відносно сина не проявляє. Відповідачу абсолютно все одно, чи він в безпеці, чи він здоровий, чи він поїв, в чому він вдягнутий і взутий, з ким дружить та як навчається, які в нього інтереси тощо. Зі своєї сторони позивач приділяє досить багато уваги вихованню сина, цікавиться його навчанням, підгримує постійно зв`язок з класним керівником, регулярно відвідує школу. Зі слів класного керівника, та в.о. директора Окнянського опорного ліцею [PERSON] навчається на достатньому і середньому рівнях, є активним, завжди охайний, має все необхідне для навчання. Позивач, як батько, завжди правильно реагує на зауваження вчителя, звертаються за потребою до психолога та соціального працівника школи, систематично відвідує батьківські збори, бере активну участь у всіх заходах класу та школи, тримає тісний зв`язок з класним керівником, не залишає без уваги зауваження щодо навчання та виховання сина. На даний час [PERSON] знаходиться на його утриманні і саме він займається його вихованням. Зазначене підтверджується характеристикою сина [PERSON] , наданою Окнянським опорним ліцеєм і початковою школою та гімназією Окнянської селищної ради Подільського району Одеської області, де він навчається з 2020 року. Рішення про необхідність позбавлення батьківських прав позивач прийняв, коли відповідач, знаючи, що їх син потребує серйозного лікування, а відповідно, підтримки і догляду від обох батьків, покинула територію України, де йде війна та є постійні обстріли її території, відмовившись при цьому забрати з собою сина. ЇЇ жодним чином не хвилювало і не цікавило здоров`я та безпека власної дитини - сина [PERSON] . Вона не запропонувала допомогу у переправленні дитини в більш безпечне місце. Відповідача зовсім не цікавить, що дитина перебуває у постійній потенційній небезпеці. На глибоке переконання позивача ,поведінка відповідача [PERSON] вказує на те, що пріоритетним вона вважає забезпечення саме власних потреб та влаштування особистого життя. Свої батьківські обов`язки по відношенню до сина [PERSON] відповідач не виконує. З урахуванням зазначеного, на думку позивача, відповідач систематично ухиляється від виконання батьківських обов`язків, що виражається в тому, що вона не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини. Тому позивач просив позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою від 17.06.2024 року позовна заява була залишена без руху. 21.06.2024 року до суду надійшли усунення недоліків позовної заяви. 15.07.2024 року після отримання інформації про місце проживання відповідача ухвалою суду позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі. Ухвалою від 13.09.2024 року продовжено строк підготовчого провадження до 13.10.2024 року. Відповідач відзив на позов не подала. 26.09.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не прибув , однак його інтереси в судовому засіданні представляв адвокат Приходченко С.В., який позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві, та просив позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON] . В судовому засіданні відповідач позов визнала та не заперечувала щодо його задоволення, повідомивши суд, що за останній рік двічі виїжджала за кордон, в Німеччину з донькою та не здійснювала належний нагляд за хворим неповнолітнім сином - [PERSON] . Вона любить свого сина , але вона має намір укласти шлюб і її майбутній чоловік не хоче примати у родину сина відповідача. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Органу опіки та піклування Окнянської селищної ради Подільського району Одеської області, вважала недоцільним позбавлення батьківських прав, враховуючи інтереси дитини та зазначила, що вона підтримує висновок Органу опіки та піклування щодо не доцільності позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини [PERSON] . Вислухавши пояснення сторін, представника органу опіки та піклування, показання свідків, заслухавши думку дитини, перевіривши матеріали справи, суд прийшов до такого. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 27.08.2011 року, який було розірвано рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 26.09.2023 року /а.с.16-17/. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] /а.с.13-15/. 02 червня 2023 року між сторонами був укладений договір між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей, який був нотаріально посвідчений. Відповідно до Договору донька залишилася проживати з матір`ю (відповідачем), а син - з позивачем./а.с.14-15/. Згідно з реєстру територіальної громади від 28.02.2024 року, позивач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] /а.с.11/. Відповідно до довідки ЛКК № 277, виданою КНП «Окнянська багатопрофільна лікарня» Окнянської селищної ради Подільського району Одеської області» від 13.03.2024 року, [PERSON] потребує подальшого оперативного лікування /а.с.18/. Також лікування [PERSON] підтверджено наступними документами: довідкою №27 від 15.05.2024 року, виданою КНП «Окнянська багатопрофільна лікарня» Окнянської селищної ради Подільського району Одеської області; епікризом про випуску [PERSON] від 27.05.2024 року, виданою КНП «Окнянська багатопрофільна лікарня» Окнянської селищної ради Подільського району Одеської області; довідкою від 28.05.2024 року, виданою КНП «Окнянська багатопрофільна лікарня» Окнянської селищної ради Подільського району Одеської області./а.с.19-21/. Відповідно до копії паспорта громадянина України, виданого на ім`я [PERSON] , вона дійсно 30.05.2024 року виїхала з України через пункт пропуску «Медика», що підтверджено відповідною відмітко в паспорті/а.с.26-27/; Згідно з актом обстеження умов проживання від 29.05.2024 року, соціальним інспектором Окнянської селищної ради Подільського району Одеської області проведено обстеження умов проживання [PERSON] та дитини [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В результаті чого було встановлено, що за вищевказаною адресою зареєстровані та проживають: [PERSON] , [INFO] та його неповнолітній син [PERSON] , [INFO] . Мати - [PERSON] , [INFO] за даною адресою не проживає. [PERSON] , [INFO] проживає за місцем реєстрації, а саме: [ADDRESS] . /а.с.32/. Згідно довідки-характеристики [PERSON] , виданої Окнянською селищною радою Подільського району Одеської області, останній зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . За період проживання в селищі Окни до Окнянської селищної ради матеріали, що компрометують поведінку [PERSON] не надходили. Скарг і заяв від сусідів та жителів селища на даного громадянина не було. /а.с.33/. Судом також були допитані свідки. Так, свідок [PERSON] суду повідомив, що [PERSON] та [PERSON] є його друзями. Зараз з відповідачем у нього відносини нейтральні. Йому відомо, що вже тривалий час, після розлучення, відповідач не здійснює своїх материнських обов`язків стосовно [PERSON] . Коли дитина хворіла, відповідач поїхала за кордон, почала налагоджувати особисте життя, будувати стосунки. Позивач залишився з сином в Україні та доглядав за ним, під час лікування допомагав всім необхідним. Однак мати на теперішній час знову збирається виїхати за кордон. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є рідним братом відповідача, позивач його колишній зять. На теперішній час відносини з сестрою погані через її вчинки. Відповідач дуже часто їздила за кордон, в Німеччину з донькою, потім у них в сім`ї почались скандали, сторони розлучилися, виявилося, що у сестри за кордоном є чоловік, вона вирішила забрати із собою доньку і жити там з тим чоловіком, а син залишився з позивачем. До цих подій він спілкувалися із сестрою, вони були в гарних відносинах, і відповідач казала, що її майбутній чоловік проти сина, він готовий прийняти тільки доньку, а сина - ні. Йому відомо, що [PERSON] залишався з батьком, батько годував, одягав, коли відповідач поїхала за кордон, то дитина захворіла, позивач лікував сина. На теперішній час дитина проживає з матір`ю, однак часто залишається ночувати у нього. . Відповідно до ч.2 ст.171 СК України в судовому засіданні судом була вислухана думка дитини [PERSON] , [INFO] , який повідомив, що з матір`ю на теперішній час він проживає та спілкується, оскільки тато перебуває на службі. Також повідомив, що тато постійно піклується за ним, купує одяг та іграшки. Коли йому було день народження та випускний з 4 класу в школі, мати виїхала з його сестрою за кордон, та не приділяла йому уваги. Мати дає кошти на обіди в школі, дома готує смачну їжу, піелується про нього. [PERSON] повідомив, що хоче проживати з батьком, та не хоче щоб його мати була йому матір`ю. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Окнянської селищної ради Подільського району Одеської області від 12.09.2024 року, визнано не доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , так як позбавлення батьківських прав є заходом крайнього впливу на осіб, які не виконують своїх батьківських обов`язків і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення особи від виконання своїх обов`язків, та з урахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дитини./а.с.51/. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дітей. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування і першочергова увага повинна приділятися якнайкращому забезпеченню інтересів дітей. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Пунктом 2 ч.1 ст.164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Частиною 1 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Визначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» вказує, що право батьків і дітей бути поряд одне з одним становить основоположний складник сімейного життя, а розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, і це можна виправдати лише за поодиноких обставин. При цьому ЄСПЛ наголосив, що між інтересами дитини й інтересами батьків має існувати справедлива рівновага, дотримуючись такої рівноваги, особливу увагу треба приділяти найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою і значенням повинні переважати над інтересами батьків. Визначаючи основні інтереси дитини в кожному конкретному випадку, слід враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли сім`я особливо непридатна або виразно неблагополучна; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечити її розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, яке не є неблагополучним. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так, позивачем на час розгляду у судовому засіданні не було надано негативних характеристик, доказів винної поведінки відповідача та умисного ухилення її від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки. Сам факт проживання матері окремо від дитини не є достатньою підставою для висновку про доцільність позбавлення особи батьківських прав з огляду на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом для впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків. Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що відповідач умисно та злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Так, судом було встановлено, що відповідач [PERSON] дійсно виїздила за кордон, однак це жодним чином не свідчить про невиконання нею батьківських обов`язків. Відповідно до ст.141 СК України , мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. При цьому , суд звертає увагу на те , що відповідно до 1.5 Договору між батьками щодо здійснення батьківських прав та визначення місця проживання дітей, укладеного сторонами 02 червня 2023 року , місцем проживання дитини [PERSON] є місце проживання батька [PERSON] ( [ADDRESS] ) , і відповідно до п.4.1 цього ж Договору, саме батько - позивач [PERSON] зобов`язався піклуватися про здоров`я сина, брати участь у його виховані ,забезпечувати сину достатній рівень освіти незалежно від стосунків сторін . Таким чином, сторони обумовили, хто саме буде піклуватися про стан здоров`я дитини [PERSON] і про місце його проживання, тому посилання позивача на те, що відповідач не піклується про стан здоров`я дитини [PERSON] та не взяла його із собою у поїздку за кордон є явно надуманими підставами для позбавлення відповідача батьківських прав. До того ж, судом встановлено, що фактичним місцем проживання позивача та дитини [PERSON] є будинок по [ADDRESS] , який на праві приватної власності належить відповідачу, про що вона повідомила суд. Ця обставина , на думку суду, свідчить про те, що відповідач, незважаючи про розірвання шлюбу з позивачем , дбає для створення належних умов для проживання саме дитини [PERSON] . При цьому суд звертає увагу, що посилання відповідача на те, що її майбутній чоловік, прізвище якого вона не змогла згадати, не приймає сина [PERSON] , є взагалі неспроможними і такими , що не мають жодної доказової сили , так як відповідно до вище вказаного Договору, син і не мав з нею проживати. Тому суд не може прийняти визнання позову відповідачем , так визнання відповідачем позову суперечить закону ,порушує права, свободи чи інтереси неповнолітньої дитини [PERSON] , так як дитина, відповідно до ч.7 ст.7 СК України , має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. При цьому суд вважає, що думка дитини щодо позбавлення матері батьківських прав, враховуючи його малолітній вік, є емоційно незрілою. Більше того ,суд вважає , що сторони маніпулювали думкою дитини, створюючи у нього штучне уявлення про нібито погану поведінку матері, яка «не прийшла до нього на випускний», та намагаються скористатися ситуацією для вирішення власних проблем ,як то можливе створення сім`ї у майбутньому, можливості звільнення позивача із ЗСУ тощо. Разом з тим, суд звертає увагу відповідача [PERSON] на те, що саме вона як мати має здійснювати надзусилля для відновлення емоційного та психологічного контакту з дитиною. При цьому суд вважає , що матеріали справи взагалі не містять доказів саме злісного ухилення матері від участі у вихованні свого сина , оскільки мати по можливості проводить дозвілля з дитиною, спілкується з ним , піклується про нього . Так, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, адже такі заходи допускаються лише тоді, коли змінити поведінку батька у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в його діях. При цьому, позивачем не доведено, які дії чи бездіяльність відповідача свідчать про ухилення нею від виконання свого обов`язку по вихованню дитини, які фактичні обставини впливають на виконання матір`ю своїх обов`язків відносно дитини, з одночасним урахуванням поведінки обох батьків та їх ставлення до дитини. У матеріалах справи відсутні докази для встановлення того, чи буде застосування такого крайнього заходу як позбавлення батьківських прав, відповідати якнайкращим інтересам дитини. Нестабільна участь матері в житті сина спричинена саме рішенням сторін щодо визначення місця проживання дітей. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суд зважує на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, і тому слід застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини, лише як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічний правовий висновок викладено у численних постановах Верховного Суду: від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц (провадження № 61-4022св19); від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18); від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19); від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19); від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20 та інших). Наведене також узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним у постанові Верховного Суду від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17 (провадження № 61-3462 св 20). Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, беручи до уваги, що позбавлення батьківських прав є винятковою мірою впливу на батьків, виходячи із інтересів дитини, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, оскільки підстави для позбавлення батьківських прав, передбачені ст.164 СК України на час розгляду справи відсутні.

Outcome: dismissed