Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-02 00:00:00

27.08.2024 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла заява [PERSON] , заінтересовані особи: Київський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Приморський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Суворовський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій заявниця просить суд встановити факти: неправильності в актовому записі №539, складеному 30 квітня 1954 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі Одеського міського управління юстиції про народження [PERSON] , [INFO] , а саме: неправильності написання прізвища особи у графі «відомості про дитину», як - « [PERSON] », замість вірного « [PERSON] »; неправильності написання прізвища особи у графі «відомості про батька», як - « [PERSON] », замість вірного « [PERSON] »; неправильності написання прізвища особи у графі «відомості про матір», як - « [PERSON] », замість вірного « [PERSON] »; неправильності в актовому записі 3674, складеному 25 листопада 1972 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції за наслідком проведеної державної реєстрації шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , а саме: неправильності написання прізвища особи у графі «відомості про наречену», як - « [PERSON] », замість вірного « [PERSON] »; а також внести відповідні зміни до актових записів. В обґрунтування заяви заявниця посилається на те, що внаслідок наявності розбіжностей у вказаних актових записах про її народження та реєстрацію попереднього шлюбу, що полягає у невірному зазначенні прізвища її та її батьків, заявниця позбавлена можливості підтвердити свої родинні відносини та факт свого народження, що стало підставою для звернення до суду з даною заявою. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справу за вказаною заявою розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою Київського районного суду міста Одеси від 28.08.2024 року прийнято вказану заяву до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено дату, час і місце проведення судового засідання з повідомленням сторін по справі. До судового засідання призначеного на 03.10.2024 року сторони по справі не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлялись належним чином. Однак, 03.10.2024 року до суду надійшла заява про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за її відсутності. Заінтересовані особи про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Приймаючи викладене, судом було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні 03.10.2024 року за відсутності сторін по справі, на підставі наявних документів в матеріалах справи. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає заяву [PERSON] підлягаючою до часткового задоволення, з наступних підстав. Судом встановлено, що заявниця - [PERSON] , [INFO] , уродженка міста Одеси, громадянка України, документована паспортом громадянина України серії [NUMBER] , виданим 24 червня 1996 року Київським РВ УМВС України в Одеській області, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] . У відповідності до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 26.04.1996 року вбачається, що заявниця [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » внаслідок реєстрації 26.04.1996 року шлюбу з [PERSON] Дошлюбне прізвище заявниці « [PERSON] ». Також судом встановлено, що прізвище « [PERSON] », заявниця також змінила під час реєстрації 25.11.1972 року попереднього шлюбу з [PERSON] , який було розірвано 24.09.1979 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 24.09.1979 року. Так, відповідності до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб за №00045855308 від 05.07.2024 року, 25.11.1972 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції було складено актовий запис №3674 внаслідок державної реєстрації шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] ». Отже, у відповідності до вказаного актового запису про шлюб №3674 від 25.11.1972 року, дошлюбне (дівоче) прізвище заявниці [PERSON] , зазначено як « [PERSON] ». Також у відповідності до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження за №00045855453 від 05.07.2024 року, наявна інформація про народження [INFO] [PERSON] , без зазначення по батькові, про що 30.04.1954 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі Одеського міського управління юстиції складено актовий запис №539, у якому в графі відомості про батьків зазначені інформація про осіб: батько - [PERSON] , матір - [PERSON] . У вказаному повному витягу щодо актового запису про народження заявниці міститься інформація про видане свідоцтво про народження [PERSON] , [INFO] , серії № [NUMBER] від 30.04.1954 року. Згідно з наданою заявницею належним чином завіреною копією свідоцтва про народження серії № [NUMBER] від 30.04.1954 року вбачається, що останнє складено російською мовою, у відповідності до якого [INFO] народилась [PERSON] (мовою оригіналу: « [INFO] »), а батьками якої зазначені: батько - [PERSON] (мовою оригіналу: « [INFO] »), матір - [PERSON] (мовою оригіналу: «[PERSON]»). Також судом встановлено, що матір заявниці була документована паспортом громадянки України серії [NUMBER] , виданим 18.10.2005 року Київським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, саме як « [PERSON] ». [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 15.01.2008 року, а [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 26.08.1989 року. Також судом встановлено, що у відповідності до домової книги за адресою: [ADDRESS] , за якою в свою чергу у актовому записі про шлюб за №00045855308 від 05.07.2024 року зазначена особа як зареєстрована [PERSON] , зазначені як зареєстровані та проживаючі наступні особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Приймаючи вищевикладене, судом встановлено, що вірним написанням дошлюбного (дівочого) прізвища заявниці [PERSON] та її батьків, є «[PERSON]». Також судом встановлено, що заявниця звернулась до з відповідною заявою до Київського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про внесення змін до актових записів: №539, складеному 30 квітня 1954 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі Одеського міського управління юстиції про народження [PERSON] , [INFO] ; №3674, складеному 25 листопада 1972 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції за наслідком проведеної державної реєстрації шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , в частині зазначення вірного її та її батьків прізвища, як « [PERSON] », замість « [PERSON] ». За наслідком розгляду вказаної заяви, Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 26.06.2024 року винесено висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану, яким відмовлено у задоволенні вказаної заяви [PERSON] . Вказані обставини зумовили звернення заявниці до суду з даною заявою. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Однією із закріплених у наведеній нормі гарантій справедливого судочинства є доступ до суду, що передбачає можливість безперешкодного звернення до суду за захистом своїх прав. Забезпечення такого права в національному законодавстві випливає із положень Конституції України. Згідно з ч.1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 1 ст. 315 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 31 березня 1995 року, викладених у п. 1 постанови N 5, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Суд зазначає, що відносини, пов`язані з проведенням державної реєстрації актів цивільного стану, внесенням до актових записів цивільного стану змін, їх поновленням і анулюванням, визначає засади діяльності органів державної реєстрації актів цивільного стану, врегульовані Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Відповідно до ст.9 вказаного Закону, державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Актовий запис цивільного стану - це документ органу державної реєстрації актів цивільного стану, який містить персональні відомості про особу та підтверджує факт проведення державної реєстрації акта цивільного стану. Правила проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання затверджуються Міністерством юстиції України. Наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 року за № 52/5, затверджено Правила державної реєстрації актів цивільного стану в Україні. Пунктом 3 розділу ІІ Правил передбачено, що для державної реєстрації актів цивільного стану, повторної видачі свідоцтва про державну реєстрацію акту цивільного стану подаються заява, документи чи у випадках, передбачених цими Правилами, у відповідній заяві зазначаються відомості про документи, які підтверджують факти, що підлягають державній реєстрації, а також пред`являється паспорт або паспортний документ заявника Заява про державну реєстрацію акту цивільного стану, повторну видачу свідоцтва про державну реєстрацію акту цивільного стану формується та реєструється, а актовий запис цивільного стану складається за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян. На заяві про державну реєстрацію акту цивільного стану, повторну видачу свідоцтва про державну реєстрацію акту цивільного стану, а також на актовому записі цивільного стану заявник за умови відсутності зауважень до відомостей, зазначених у них, проставляє власний підпис, крім випадків, передбачених цими Правилами. Згідно зі ст. 22 Закону, внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку. Відповідно до ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини від 20 березня 1952 року кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має і на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Роз`яснення цієї норми містяться в рішеннях Європейського суду з прав людини. Так, в рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» (CASE OF RYSOVSKYY v. UKRAINE) зазначено, що ризик будь - якої помилки державного органу, повинен покладатись на саму державу та її органи. Розглядаючи цю справу, Європейський суд зазначив, що принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. У пункті 2.13 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року №96/5, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 14.01.2011 року за №55/18793, передбачено, що однією із підстав для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду про установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. На підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду - п.2.16.7 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5. Відповідно до абз. 2 п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами справ про встановлення неправильності запису в актах громадянського стану» №12 від 07 липня 1995 року, суд розглядає заяви про встановлення неправильності запису в акті громадянського стану як у випадках не виправлення органами реєстрації актів громадянського стану помилок, допущених при складанні актового запису, так і при відмові зазначених органів внести в ці записи передбачені законодавством зміни (прізвища, імені, по батькові тощо) і доповнення (наприклад, про національність і громадянство батьків). Відповідно до абз.4 п.7 цієї Постанови, питання щодо встановлення неправильності в актовому записі про народження, суд вирішує на підставі письмових (архівних матеріалів; відомостей, які містяться в паспорті; довідок з місця роботи, навчання, проживання; військових, профспілкових, інших посвідчень тощо) та інших доказів, що з достовірністю підтверджують заявлену вимогу. Пунктом 9 цієї ж Постанови судам роз`яснено, що в порядку встановлення неправильності записів у актах громадянського стану до цих актів вносяться зміни щодо прізвища, імені, по батькові, коли були допущені помилки під час реєстрації акта. Згідно роз`яснень, що містяться у пункті 11, суд постановляє рішення про неправильність запису в акті громадянського стану, саме в тій частині цього запису, в якій встановлено неправильність, а не запису всього акта громадянського стану. Рішення суду, яким встановлено неправильність запису в акті громадянського стану є підставою для виправлення такого запису органами реєстрації актів громадянського стану, у резолютивній частині рішення повинно бути зазначено, який запис є неправильним, яким органом реєстрації актів громадянського стану і щодо яких осіб він складений, номер і дата запису та які виправлення, зміни чи доповнення слід до них внести. Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об`ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і с основоположних свобод. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При викладених обставинах, оцінивши та проаналізувавши надані докази в їх сукупності, як є належними та допустимим, враховуючи вищенаведене, суд вважає підтвердженим та встановленим, що у актовому записі №539, складеному 30 квітня 1954 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі Одеського міського управління юстиції, допущено неточність в частині написання прізвища « [PERSON] » зазначене у графі «відомості про дитину», у графі «відомості про батька», у графі «відомості про матір», замість вірного « [PERSON] », та у актовому записі №3674, складеному 25 листопада 1972 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, допущено неточність в частині написання прізвища « [PERSON] » зазначене відносно особи в графі «відомості про наречену», замість вірного « [PERSON] », що обумовлено невірним перекладом прізвища з російської на українську мову. Судом приймається, що встановлення неправильності у вищезазначених актових записах, породжує для заявниці юридичні наслідки, і заявниця у зв`язку з цим не має іншої можливості виправити допущені помилки та підтвердити родинні зв`язки з батьками та своє народження. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Приймаючи викладене, суд вважає заяву заявниці в частині встановлення факту неправильностей у вищевказаних актових записах обґрунтованою та підлягаючою задоволенню. Поряд з цим, щодо іншої частини вимог заявниці про внесення змін до актових записів, суд зазначає, що як вбачається з даної заяви, заявницею заявлено вимогу про встановлення факту, що має юридичне значення в порядку окремого провадження, що підлягає розгляду в порядку безспірності відповідних заявлених вимог та предметом даної заяви не є оскарження рішення Київського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 26 червня 2024 року за наслідком відмови у задоволення заяви заявниці про внесення змін до актових записів. Як вже судом зазначалось, внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідним суб`єктом державної реєстрації на підставі рішення суду, яким встановлені відповідні зміни, які зазначені в рішенні. Однак, суд не є відповідним суб`єктом та не має повноважень на внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану. Враховуючи викладене, вимога заявниці в частині внесення змін до актового запису задоволенню не підлягає. Поряд з цим, з метою ефективного виконання рішення суду, суд вважає за необхідне визначити відповідний порядок виконання рішення суду, згідно з яким рішення суду про установлення неправильності в актовому записі цивільного стану, після набрання законної сили, є підставою для відповідного встановленого законом суб`єкта державної реєстрації актів цивільного стану підставою для внесення змін до: актового запису №539, складеного 30 квітня 1954 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі Одеського міського управління юстиції про народження [PERSON] , [INFO] , а саме внесення змін в частині написання прізвища особи у графі «відомості про дитину», як - « [PERSON] », замість « [PERSON] »; написання прізвища особи у графі «відомості про батька», як - « [PERSON] », замість « [PERSON] »; написання прізвища особи у графі «відомості про матір», як - « [PERSON] », замість « [PERSON] »; а також у актовому записі 3674, складеному 25 листопада 1972 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції за наслідком проведеної державної реєстрації шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , а саме внесення змін в частині написання прізвища особи у графі «відомості про наречену», як - « [PERSON] », замість « [PERSON] ».

Outcome: partial