Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-09 00:00:00

09.10.2024 року заявник звернулась до Олександрівського районного суду Донецької області із заявою про встановлення факту смерті, особи в певний час, заінтересована особа: Олександрівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. В обґрунтування заявлених вимог заявниця зазначила, що [INFO] помер її батько [PERSON] . Факт його\~смерті було\~засвідчено довідкою\~про причину\~смерті №\~171\~від 12\~березня 2020\~року,\~виданою Центральною\~міською клінічною\~лікарнею №\~1\~міста Донецька,\~свідоцтвом про\~смерть [NUMBER] \~від 13\~березня 2020\~року,\~виданим Калінінським\~відділом ЗАГС\~Горлівського міського\~управління юстиції\~Міністерства юстиції\~ДНР.\~Причина смерті: дихальна недостатність; двостороння гнійна плевропневмонія; захворювання, викликане вірусом імунно-дефіциту людини. 08.10.2024 року заявник звернулась до Олександрівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з метою отримання свідоцтва про смерть батька. Заявнику було відмовлено в усній формі у видачі свідоцтва про смерть, оскільки нею на підтвердження факту смерті надано документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. З метою отримання свідоцтв про смерть державного зразка, та з метою реалізації права на спадщину, заявниця просить встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] у місті Донецьку Ворошилівського району Донецької області. Заявниця у судове засідання не з`явилась, надіслала до суду телефонограму про проведення судового засідання без її участі. Заявлені вимоги підтримує повністю (а.с.17). Представник заінтересованої\~особи Олександрівського\~відділу державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~у Краматорському\~районі Донецької\~області Східного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиціїдо суду не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, належним чином повідомлений про день слухання справи (а.с.15-16). Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У відповідності до вимог ст.ст. 223, 247 ч. 2 ЦПК України, суд розглядає справу без участі сторін, які належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши надані докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Згідно довідки про причину смерті № 171, виданої 12 березня 2020 року Центральною міською клінічною лікарнею № 1 міста Донецька, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] . Причина смерті: дихальна недостатність; двостороння гнійна плевропневмонія; захворювання, викликане вірусом імунно-дефіциту людини (а.с.10). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 13.03.2020 року, виданого Калінінським відділом ЗАГС Горлівського міського управління юстиції, [INFO] у м. Донецьку Ворошилівський район, помер [PERSON] , [INFO] , про що 13.03.2020 року зроблено відповідний актовий запис № 258 (а.с.11). Зазначені вище документи, видані установами, розташованими на тимчасово окупованій території України. Згідно п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Частиною 1 статті 18 указаного Закону передбачено, що громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, після залишення ними тимчасово окупованої території. Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів №1085-р від 07.11.2014 року "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії розмежування» (з останніми змінами № 117-р від 02.02.2022), населені пункти Донецького району, зокрема і м. Донецьк, є населеним пунктом, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Статтею 17 ч. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Відповідно до абзацу другого ч. 2 ст. 317 ЦПК України, справи про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Заявниця [PERSON] є донькою померлого [PERSON] . Родинний зв`язок підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , зареєстрованого відділом реєстрації актів цивільного стану Олександрівського райуправління юстиції Донецької області, актовий запис № 11 від 21.03.2000 року, відповідно до якого батьком [PERSON] записаний [PERSON] (а.с.8). Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суд уз прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. Відповідно до статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правових режимів на тимчасово окупованих територіях України», будь-який акт, виданий органами, передбаченими частиною 2 вказаної статті, є недійсним та не створює правових наслідків. Проте, Європейський суд з прав людини у справах «Кіпр проти Туреччини» і «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» констатував, що зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Європейський суд з прав людини, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Відповідно до листа Верховного Суду від 22.04.2021 року № 987/0/208-21 щодо особливостей розгляду судами справ про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, вимога щодо отримання письмової відмови органів РАЦС у здійсненні реєстрації таких фактів не ґрунтується на положеннях чинного законодавства. Враховуючи викладену практику Європейського суду з прав людини, суд вважає за необхідне як виняток взяти до уваги документи про смерть [PERSON] , видані на окупованій території України, і оцінити їх разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку, оскільки можливість збору доказів смерті особи на окупованій території може бути істотно обмеженою, у той час, як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав заявниці, зокрема, права на оформлення спадщини після його смерті. За вказаних обставин суд вважає, що вимоги заявниці підлягають задоволенню, оскільки на підставі відомостей, що містяться у досліджених матеріалах справи, встановлено, що [INFO] у м.\~Донецьку Ворошилівський\~район помер [PERSON] , [INFO] , причина смерті: дихальна недостатність; двостороння гнійна плевропневмонія; захворювання, викликане вірусом імунно-дефіциту людини. Встановлення відповідного\~факту необхідно\~заявниці для\~отримання свідоцтва\~про смерть державного зразка, та реалізації права на спадщину. На підставі пункту 8 частини 1 статті 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду.

Outcome: approved