Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-29 00:00:00

В грудні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Офісу Генерального прокурора, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. В обґрунтування свого позову позивач вказав 20.03.2013 року органом досудового розслідування відділом з розслідування злочинів щодо корупційних діянь Генеральної прокуратури України внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження за №42013000000000120. У даному кримінальному провадженні визначено старшим групи слідчих старшого слідчого в особливо важливих справах вказаного відділу Хоменко В.М., а старшим групи прокурорів був прокурор відділу процесуального керівництва та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях про корупційні злочини Генеральної прокуратури України [PERSON] . В подальшому, 17.04.2013 року слідчим [PERSON] до ЄРДР внесені відомості про вчинення ним - [PERSON] кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України за № 42013000000000165, за ч.1 ст.364 КК України за №42013000000000166 та за ч.4 ст.27, ч.2 ст.15, ч.4 ст.364 КК України за № 42013000000000167, які постановами прокурора [PERSON] від 22.04.2013 року та 29.04.2013 року об`єднані в одне кримінальне провадження за № 42013000000000120. Постановою заступника Генерального прокурора України від 28.05.2013 року строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до 4-х місяців. 31.03.2013 року на підставі ухвал слідчого судді Печерського районного суду м.Києва проведено особистий обшук судді Деражнянського районного суду Дворніна О.С., обшук його житла та обшук його службового кабінету. 10.04.2013 року заступником Генерального прокурора України судді Деражнянського районного суду [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.190, ч.1 ст.364 та ч.4 ст.27, ч.2 ст. 15, ч.4 ст.369 КК України. 29.04.2013 року заступником Генерального прокурора України судді Деражнянського районного суду [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 1 ст. 364 та ч. 4 ст. 27, ч. 2 ст.15, ч. 4 ст.369 КК України. 29.04.2013 року заступником Генерального прокурора України судді Деражнянського районного суду [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч.1, 2 ст. 190, ч. 1 ст. 364 та ч. 4 ст.27, ч.2 ст.15, ч.4 ст.369 КК України. 21.05.2013 року заступником Генерального прокурора України судді Деражнянського районного суду [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч.1, 2 ст. 190, ч.1 ст.364 та ч.4 ст.27, ч.2 ст.15, ч.4 ст.369 КК України. 18 квітня 2013 року слідчим суддею Печерського районного суду Дворніну О.С. обрано запобіжний захід - особисте зобов`язання. 29.05.2013 року рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів на підставі клопотання органу досудового розслідування [PERSON] відсторонено від посади судді Деражнянського районного суду Хмельницької області. Ухвалами слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 04.06.2013 року та 03.07.2013 року накладено арешт на майно [PERSON] . Ухвалами слідчого судді апеляційного суду м. Києва від 22.03.2013 року надано дозвіл на проведення негласних слідчих (розшукових) дій щодо [PERSON] , а саме: аудіо- відеоконтролю, візуального спостереження, зняття інформації із транспортних телекомунікаційних мереж. 17.07.2013 року слідчим [PERSON] складено обвинувальний акт за підозрою [PERSON] у вчинені злочинів, передбачених ч.1, 2 ст. 190, ч. 1 ст. 364 та ч.4 ст.27, ч.2 ст.15, ч.4 ст.369 КК України, який цього ж дня затверджений прокурором [PERSON] та скерований до суду першої інстанції для розгляду. 17.03.2015 року відповідно до ухвали Барського районного суду кримінальне провадження в частині обвинувачення [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України закрите, у зв`язку із набранням чинності Закону, яким скасована кримінальна відповідальність за вчинення вказаних діянь. 11.02.2016 року вироком Барського районного суду Вінницької області [PERSON] визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.1, 2 ст.190, ч.4 ст.27 ч.2 ст.15 ч.4 ст.369 КК України та призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі із конфіскацією всього належного йому на праві приватної власності майна та позбавлено 4 кваліфікаційного класу судді. 09.03.2017 року ухвалою апеляційного суду Вінницької області вирок Барського районного суду від 11.02.2016 року щодо [PERSON] скасовано, а кримінальне провадження по його обвинуваченню повернено в Барський районний суд та призначено новий судовий розгляд у суді першої інстанції. 22.11.2018 року обвинувальний акт відносно [PERSON] процесуальним прокурором змінено та викладено в новій редакції. 02.12.2019 року вироком Шаргородського районного суду Вінницької області [PERSON] визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдано за недоведеністю, що в його діях є склад кримінальних правопорушень, передбачених ч.1, 2 ст.190, ч.4 ст.27 ч.2 ст.15 ч.4 ст.369 КК України. 20.07.2021 року ухвалою Вінницького апеляційного суду вирок Шаргородського районного суду Вінницької області відносно [PERSON] за ч. 1, 2 ст.190, ч.4 ст.27 ч.2 ст.15 ч.4 ст.369 КК України - залишено без змін, а апеляційна скарга прокурора - без задоволення. Касаційної скарги на ухвалу Вінницького апеляційного суду від 20.07.2021 року процесуальним прокурором не подано. Таким чином [PERSON] незаконно перебував під слідством та судом в період з 10 квітня 2013 року (дата повідомлення про підозру) по 20 липня 2021 року (дати постановлення ухвали Вінницького апеляційного суду), а саме 8 років 3 місяці і 10 днів, або 99 місяців та 10 днів. З урахуванням викладеного, в нього виникло право звернення до суду із позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди з підстав, передбачених Цивільним кодексом України та Законом України від 01.12.1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» з 01 січня 2023 року установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 6700,00 грн. Таким чином, станом на час звернення до суду з урахуванням мінімальної заробітної плати - 6700,00 грн. та періоду часу перебування позивача під слідством та судом - 99 місяців 10 днів мінімально гарантований розмір моральної шкоди, який розраховується відповідно до статті 13 Закону, становить 663300грн. Як вбачається з матеріалів, доданих до позовної заяви, йому було спричинено значну моральну шкоду. Так, після початку проведення відносно нього слідчих та процесуальних дій, зокрема особистого обшуку, обшуків місця проживання та службового кабінету, повідомлень про підозру, неодноразових допитів, неодноразових відсторонень від займаної посади судді, а також подальшого розгляду справи в судах різних інстанцій протягом тривалого часу і т.д. значно погіршився стан його здоров`я. Стресові ситуації, в яких він перебував протягом тривалого часу, призвели до загострення його старих хвороб, а також спричинили нові. До подій, які мали місце 31.03.2013 року він проходив профілактичне лікування наявної у нього хвороби не частіше одного разу на рік. При цьому щоразу лікарем йому було рекомендовано уникати нервових стресів, оскільки вказане могло значно вплинути на перебіг наявної у нього хвороби. Після подій, які розпочалися 31.03.2013 року до теперішнього часу його звернення в заклади охорони здоров`я стали частішими, як і розширився перелік хвороб позивача, він неодноразово проходив лікування, що підтверджується відповідними епікризами, актами дослідження здоров`я та виписками з медичної карти. Підтвердженням погіршення стану здоров`я у вказаний час також є той факт, що 19.06.2017 року він отримав 2 групу інвалідності. Окрім цього, внаслідок незаконних дій працівників правоохоронних органів, він, як громадянин так і як суддя Деражнянського районного суду зазнав значних репутаційних втрат. Вказане знайшло своє відображення у відстороненні його від займаної посади судді протягом тривалого часу, позбавлення можливості кар`єрного зросту, прояв зневаги зі сторони колег, друзів, родичів, працівників правоохоронних органів, органів влади, громадян населеного пункту, де він здійснював правосуддя і здійснює наразі. Також, неодноразове негативне висвітлення вказаних подій та поширення неправдивої інформації у засобах масової інформації, як зі сторони правоохоронних органів, так і окремих журналістів на основі інформації, отриманої від правоохоронних органів, мало значний негативний вплив на його ділову репутацію, принижували його честь та гідність, а також, знову ж таки, впливало на стан його здоров`я. Навіть на теперішній час, після повного виправдання у вказаних вище обвинуваченнях, він відчуває наслідки цих подій, постійно чує осуд, що проявляється в розмовах, чутках і т.д., йому необхідно значно частіше проходити профілактичне лікування хвороб, що загострилися під час подій, які мали місце з 2013 по 2021 рік. За час досудового розслідування та судового розгляду він зазнав душевних страждань. Йому довелось відчувати приниження, розпач, безвихідь, відчай, безпорадність, розчарування та зневіру. Зокрема це стосується і його реагування на неодноразові звернення так званих «небайдужих громадян» в правоохоронні органи, до судів різних інстанцій, в засоби масової інформації щодо [PERSON] , його рідних, з вимогою відсторонення від займаної посади судді, притягнення його до кримінальної відповідальності та вчинення інших заходів впливу. З урахуванням викладеного, він вважає, що достатнім розміром для відшкодування йому моральної шкоди, за наведених вище обставин, може бути сума в 2000000 грн.. Саме така сума є справедливою та співмірною із заподіяною йому шкодою, достатньою для задоволення розумних потреб потерпілої особи та не призведе до його безпідставного збагачення. Також, під час досудового розслідування та судового розгляду справи ним були понесені витрати із отриманням юридичної допомоги. А саме, ним був укладений договір про надання правової допомоги із адвокатом Дем`яновою О.В. від 07 червня 2013 року. Загальна вартість послуг за вказаним договором становить 347000 грн. З врахуванням наведенного позивач просить: стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь 2000000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди шляхом списання Державною казначейською службою України у безспірному порядку з відповідного казначейського рахунку Державного бюджету України; стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь 347000 грн. в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди (витрати на юридичну допомогу) шляхом списання Державною казначейською службою України у безспірному порядку з відповідного казначейського рахунку Державного бюджету України; стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України на його користь 10000 грн. в рахунок відшкодування судових витрат (витрати на правничу допомогу) шляхом списання Державною казначейською службою України у безспірному порядку з відповідного казначейського рахунку Державного бюджету України. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задоволити з підстав зазначених у позовній заяві. Представник Офісу Генерального\~прокурора в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечив з підстав зазначених у відзиві, суду також пояснив, що заявлений позивачем розмір моральної шкоди є неспівмірним, і не повине призводити до незаконного збагачення. Представник Державної казначейської служби України\~ в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила, суду пояснила, що відповідачем у даній справі має бути держава в особі відповідного органу, діями якого завдано шкоду. Стягнення шкоди має бути з Державного бюджету. ДКСУ в жодні відносини з позивачем не вступало і є неналежним відповідачем. Також вказала, що судови витрати повинні відшкодовуватися органом, діями якого завдано збитки. Заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17.07.2013 року слідчим [PERSON] складено обвинувальний акт в кримінальному провадженні № 42013000000000120 внесеному 20.03.2013 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за підозрою [PERSON] у вчинені злочинів, передбачених ч.1,2 ст.190, ч.1 ст. 364, ч.4 ст.27, ч.2 ст. 15, ч.4 ст.369 КК України, який цього ж дня затверджений прокурором відділу процесуального керівництва та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях про корупційні злочини Генеральної прокуратури України [PERSON] .. У даному кримінальному провадженні визначено старшим групи слідчих старшого слідчого в особливо важливих справах вказаного відділу Хоменко В.М., а старшим групи прокурорів був прокурор відділу процесуального керівництва та підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях про корупційні злочини Генеральної прокуратури України [PERSON] 11.02.2016 року вироком Барського районного суду Вінницької області в справі № 125/2690/13 [PERSON] визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.ч.1, 2 ст.190, ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 369 КК України та призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі із конфіскацією всього належного на праві приватної власності майна та позбавлено 4 кваліфікаційного класу судді. 09.03.2017 року ухвалою апеляційного суду Вінницької області вирок Барського районного суду Вінницької області від 11.02.2016 року щодо [PERSON] скасувано, через істотне порушення вимог кримінально процесуального закону. Кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42013000000000120 від 20 березня 2013 року по обвинуваченню [PERSON] за ч.1, ч.2 ст. 190, ч.4 ст. 27, ч.2 ст.15, ч.4 ст. 369 КК України, повернуто в Барський районний суд Вінницької області. Призначено новий судовий розгляд у суді першої інстанції кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42013000000000120 від 20 березня 2013 року по обвинуваченню [PERSON] за ч.1, ч.2 ст. 190, ч.4 ст. 27, ч.2 ст.15, ч.4 ст. 369 КК України. 02.12.2019 року вироком Шаргородського районного суду Вінницької області в справі № 125/2690/13 за результатами розгляду кримінального провадження № 42013000000000120 [PERSON] визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 190, ч.2 ст.190, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 27, ч. 4 ст. 369 КК України та виправдано за недоведеністю, що в його діяннях є склад кримінальних правопорушень. Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, застосований до [PERSON] ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18.04.2013 - скасувано. Арешт накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 04.06.2013 на 1/3 (одну третю) долі квартири, що належить на праві власності [PERSON] , шляхом заборони її відчудження - знято. Арешт накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03.07.2013 на земельну ділянку площею 0,12 га для ведення садівництва на території Ружичанської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області (акт серії ЯК № 273941 від 12.12.2011), яка належить на праві власності [PERSON] , знято. 20.07.2021 року ухвалою Вінницького апеляційного суду вирок Шаргородського районного суду Вінницької області від 02 грудня 2019 року відносно [PERSON] за ч.1 ст.190, ч.2 ст.190, ч.2 ст.15, ч.4 ст.27, ч.4 ст.369 КК України залишено без змін. Вказані обставини підтверджуються: матеріалами долученими позивачем до позовної заяви та копією матеріалів кримінальної справи №125/2690/13 по обвинуваченню [PERSON] . Відповідно до статті 56\~Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. За змістом положень статей\~15,\~16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди , відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Статтею 1176 ЦК України\~встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.\~Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» № 266/94-ВР (далі Закон № 266/94-ВР) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Згідно зі статтею 2 Закону№ 266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення. Згідно зі\~статтею 3\~Закону № 266/94-ВР у\~наведених в\~статті 1 цього Закону\~випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в дохід держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода. Відшкодування шкоди в таких випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету (стаття 4 Закону № 266/94-ВР). Згідно зі статтею 2 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. У постанові\~Великої Палати\~Верховного Суду\~від 19\~червня 2018\~року в\~справі 910/23967/16\~ вказано,\~що кошти\~державного бюджету\~належать на\~праві власності\~державі.\~Отже,\~боржником у\~зобов`язанні\~зі сплати\~коштів державного\~бюджету є\~держава Україна\~як учасник\~цивільних відносин\~(частина\~друга статті\~2\~ЦК України).\~Відповідно до\~частини першої\~статті 170\~ЦК України\~держава набуває\~і здійснює\~цивільні права\~та обов`язки\~через органи\~державної влади\~у межах\~їхньої компетенції,\~встановленої законом.\~Резолютивні частини\~рішень не\~повинні містити\~відомостей про\~суб`єкта\~його виконання,\~номери та\~види рахунків,\~з яких\~буде здійснено\~безспірне списання. Аналогічна правова позиція викладена і у постановах Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20, від 10 листопада 2021 року у справа № 346/5428/17. Статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»\~визначено, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23 ЦК України). Згідно з роз`ясненнями, які містяться в пункті 14\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Відповідно до роз`яснень, що викладені в п.9 вказаної постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зазначено, що законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Відповідно до\~Закону України «Про Державний бюджет на 2023 рік»\~розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2023 року визначено у сумі 6700 грн.. Верховний Суд\~у складі\~колегії суддів\~Першої судової\~палати Касаційного\~цивільного суду в постанові\~від 19 вересня 2018 року у справі № 534/955/17 щодо тлумачення категорії «перебування під слідством та судом» зазначив наступне. За приписами пункту 14 частини першої статті 3 Кримінального процесуального кодексу України притягнення до кримінальної відповідальності - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Відповідно до частин першої та другої статті 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу. У частині першій статті 278 КПК України визначено, що письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. У пунктах 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27 жовтня 1999 року у справі № 1-15/99 зазначено, що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину. На підставі системного аналізу наведених норм прав Верховний Суд дійшов переконання, що період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований за час, починаючи від 22 вересня 2014 року до 23 березня 2017 року, тобто з моменту вручення позивачу письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення до набрання виправдувальним вироком законної сили. Відповідно до частини першої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). З досліджених в судовому засіданні доказів в т.ч. з вироку Шаргородського районного\~суду Вінницької\~області від 02.12.2019 року (який набрав законної сили 20.07.2021р.) встановлено, що позивачу - судді Деражнянського районного суду [PERSON] 10.04.2013р., 29.04.2013р. та 21.05.2013р. було повідомлено про підозру старшим слідчим в ОВС Генеральної прокуратури України у вчиненні злочинів, передбачених ч.1, ч.2 ст.190; ч.1 ст.364; ч.4 ст.27, ч.2 ст.15, ч.4 ст.369 КК України. Таким чином [PERSON] незаконно перебував під слідством та судом в період з 10.04.2013р.(дата\~повідомлення про\~підозру)\~по 20\~липня 2021\~року (дати\~постановлення ухвали\~Вінницького апеляційного\~суду),\~а саме\~8\~років 3\~місяці і\~10\~днів,\~або 99\~місяців та\~10\~днів.\~Отже, мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом, становить 665461,29грн. (99 х 6700грн. = 663300 + 2161,29 (6700/31 х10днів). На підтвердження позовних вимог про стягнення моральної шкоди позивачем надано суду числені звернення адвоката Бриндака П.А. в період 2016-2018р.р. до різних державних та судових органів, а також самому [PERSON] з висловленнями негативного характеру на адресу останнього, у зв`язку з його обвинуваченням у вчиненні злочинів. Також позивач в обгрунтування заявлених позовних вимог про стягнення моральної шкоди вказував на те, що після подій, які розпочалися 31.03.2013 року до теперішнього часу його звернення в заклади охорони здоровя стали частішими, як і розширився перелік його хвороб. Зокрема він проходив лікування з 09.04.2013 року по 16.04.2013 року, з 20.05.2013 року по 18.06.2018 року, з 20.11.2013 року по 19.12.2013 року, з 27.05.2014 року по 17.06.2014 \~ \~ \~ \~року, з 09.06.2015 року по 30.06.2015 року, з 29.09.2015 року по 20.10.2015 року, з 19.01.2016 року по 09.02.2016 року, з 01.06.2016 року по 22.06.2016 року, з 14.03.2017 року по 04.04.2017 року, з 15.01.2018 року по 02.02.2018 року, з 14.01.2019року по 25.01.2019 року, з 29.05.2020 \~ \~ \~ \~року по\~04.06.2020\~року,\~з 18.01.2022\~року по\~25.01.2022\~року,\~з 23.02.2022року\~ по\~04.03.2022\~року,\~з 17.10.2022\~року по\~26.10.2022\~року,\~з 25.05.2023\~року по\~02.06.2023\~року,\~з 03.08.2023\~року по\~18.08.2023\~року,\~з 12.09.2023\~року по\~22.09.2023\~року,\~на відвердження\~чого надав\~суду відповідні\~епікризи,\~акти дослідження\~здоров`я та\~виписки з\~медичної карти. Однак, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що зазначені у вищевказаних епікризах, актах дослідження здоров`я та виписках з медичної карти захворювання позивача мають причинно-наслідковий зв`язок з діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, що проводились в рамках кримінального провадження № 42013000000000120. При цьому слід зазначити, що з вказаних медичних документів вбачається, що позивач хворіє тривалий час з 1985р. (більше 35 років), знаходиться на «Д» обліку з 2001р., неодноразово лікувався амбулаторно та в стаціонарі. Не підтверджують вказаних обставин і пенсійне посвідчення серія [NUMBER] та довідки до Акту огляду МСЕК серія АВ №0942733, серія 12ААВ №538135, згідно яких 19.06.2017 року [PERSON] отримав 2 групу інвалідності. З врахуванням наведеного вище, встановлених обставин у справі, а також вимог розумності і справедливості, суд враховуючи ступінь страждань позивача від безпідставного його обвинувачення у вчиненні злочинів, застосування до нього запобіжного заходу, необхідності участі у ряді слідчих дій, арешту його майна, втрату позивачем ділової репутації, тривалістю перебувування під слідством та судом (більше восьми років) приходить до висновку, що наявні законні підстави для визначення моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду в розмірі 900000 грн (дев`ятсот тисяч гривень), яка підлягає стягненню, і саме такий розмір моральної шкоди відповідає характеру та обсягу моральних страждань [PERSON] . Вирішуючи позовні вимоги, в частині відшкодування витрат на юридичну допомогу в рамках кримінального провадження, суд враховує, що право на відшкодування сум, сплачених громадянином, у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги у випадку незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, передбачено пунктом 4 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України. Тобто позивач має право на відшкодування шкоди, у тому числі й відшкодування (повернення) сум, сплачених за надання йому юридичної допомоги, і право на таке відшкодування виникає на підставі прямої вказівки закону. Участь адвоката Дем`янової О.В. на стадії досудового розслідування та судового розгляду у судах першої та апеляційної інстанцій підтверджена матеріалами кримінального провадження № 125/2690/13-к та матеріалами даної цивільної справи. З досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, 07 червня 2013 року між адвокатом Дем`яновою О.В. і позивачем укладено Договір про надання правничої допомоги у кримінальному провадженні №42013000000000120 про обвинувачення [PERSON] у вчиненні злочинів, передбачених ч.1,2 ст.190; ч.4 ст.27, ч.2 ст.15, ч.4 ст.369, ч.1 ст.364 КК України. Того ж 07.06.2013р. між адвокатом Дем`яновою О.В. і позивачем було укладено Додаток №1 до Договору про надання правової допомоги, яким сторони передбачили, що дія укладеного сторонами договору після закінчення стадії досудового розслідування автоматично продовжується на наступні стадії розгляду кримінального провадження до моменту припинення відносин між сторонами. Гонорар адвоката за надання правових послуг та захист у кримінальному провадженні складається із сум гонорару за кожну окрему стадію провадження та визначається даним договором. Відповідно до Акту виконаних робіт від 21.07.2021р. адвокатом Дем`яновою О.В. надано [PERSON] правову допомогу в повному обсязі на загальну суму 347000грн., які останнім сплачено, що також підтверджується квитанціями від 07.06.2013р. на суму 25000грн., від 10.02.2016р. на суму 126000грн., від 09.03.2017р. на суму 60000грн., від 03.12.2019р. на суму 96000грн. від 19.02.2020р. на суму 40000грн. Участь адвоката Дем`янової О.В. як захисника [PERSON] у кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування та судового розгляду у першій, апеляційній інстанціях підтверджується також дослідженими судом матеріалами кримінальної справи № 125/2690/13 відносно [PERSON] . Таким чином, сума витрат на правничу допомогу у кримінальному провадженні, надану адвокатом Дем`яновою О.В. позивачу [PERSON] становить 347000 грн., яку слід стягнути з Державного бюджету України на користь позивача, виходячи із положень статті 3 Закону № 266/94-ВР, якою, серед іншого, передбачено відшкодування сум, сплачених громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги. В задоволенні решти позовних вимог [PERSON] , слід відмовити. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат (витрати на правничу допомогу позивача в цивільній справі) у розмірі 10000 гривень, суд враховує, що відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч.3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 30.11.2023 року між адвокатом Дем`яновим С.М. та [PERSON] укладено Договір про надання правової допомоги та представництво інтересів, предметом якого є відносини сторін з приводу надання правової допомоги та виконання при необхідності представницьких функцій в державних, громадських та інших підприємствах, установах, організаціях незалежно від їх підпорядкування чи форми власності, правоохоронних органах та в суді, що пов`язані із відшкодуванням шкоди, завданої Клієнту незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду у кримінальному проваженні відносно останнього, внесеного до ЄРДР за № 42013000000000120 від 20.03.2013 року. Додатковою угодою №1 від 16.07.2024 року до Договору про надання правової допомоги та представництво інтересів від 30.11.2023 року сторони передбачили, що відповідно до п.5.1 договору про надання правової допомоги від 30.11.2023р. розмір гонорару Адвоката за надання правової допомоги та послуг по здійсненню представництва інтересів [PERSON] у справі за позовом про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду, станом на 17.07.2024р. становить 10000грн., які підлягають сплаті Клієнтом на користь Адвоката в момент підписання даної додаткової угоди. Згідно Акту виконаних робіт від 16.07.2024 року Виконавець в період з 30.11.2023р. по 17.07.2024р. надав Замовнику юридичні послуги відповідно до Договору про надання правової допомоги та представництво інтересів від 30.11.2023р., згідно переліку послуг, зазначених нижче, а Замовник прийняв надані послуги. Всього вартість послуг становить 10000грн. [PERSON] на виконання умов вказаного договору сплатив адвокату Дем`янову С.М. 10000грн. 16.07.2024р., що підтверджується відповідною квитанцією №1. Враховуючи, що судом позовні вимоги позивача задоволено частково, в розмірі 1247000 грн., суд вважає, що слід стягнути з Державного бюджету України на користь [PERSON] 5313грн. (2347000/100 = 23470; 1247000/23470 = 53,13; 10000/100 х 53,13) витрат на правничу допомогу у даній справі, що є пропорційним розміром задоволених позовних вимог.

Outcome: partial