Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила стягнути з [PERSON] на користь позивачки суму боргу в розмірі 10\~000 доларів США в еквіваленті 360\~260 грн. В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що позивачка позичила відповідачці грошові кошти в сумі 10\~000 доларів США в еквіваленті 360\~260 грн., які відповідачка зобов`язувалась повернути, але цього не зробила. Тож позивачка просила стягнути з відповідачки суму боргу в повному обсязі. Письмового відзиву щодо позовних вимог від відповідачки на адресу суду не надходило. 07.08.2024 судом відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 04.09.2024 судом закрито підготовче провадження у справі, а справу призначено до судового розгляду. 26.09.2024 від позивачки на адресу суду надійшла заява, в якій вона просила розглянути справу буз її участі та задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, а також зазначила, що не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку. Одночасно з заявою позивачкою надано суду оригінал розписки відповідачки про отримання грошових коштів. В судове засідання відповідачка не з`явилась. Про час і місце розгляду справи повідомлялась шляхом надсилання судової повістки-повідомлення засобами поштового зв`язку відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання. Натомість судова повістка-повідомлення повернулась до суду без вручення відповідачці з причин відсутності останньої за вказаною адресою. Додатково судом вживались заходи з повідомлення відповідачки шляхом публікації оголошення про її виклик до суду на веб-порталі судової влади України. Таким чином, в контексті положень п. 2, 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України судом належним чином здійснено повідомлення відповідача про час і місце розгляду справи. Отже, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки, внаслідок чого на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Згідно розписки від 10.03.2023 [PERSON] (позичальник) отримала від [PERSON] (позикодавець) грошові кошти в сумі 10\~000 доларів США, які зобов`язувалась повернути позикодавцю у строк до 10.03.2024. Всупереч погоджених сторонами умов відповідачка до теперішнього часу не повернула позивачу суму позики, внаслідок чого позивачка звернулась до суду з даним позовом. Таким чином, між сторонами існує спір щодо виконання грошового зобов`язання, який регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК). Надаючи оцінку доводам позивача в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного. Статтею 509 ЦК визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до положень ст.ст. 526, 530, 610, ч.1 ст.612 ЦК зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. (постанова Верховного Суду від 07.07.2023 у справі №206/501/20) За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що складена відповідачкою розписка за своєю формою та змістом підтверджує наявність між сторонами укладеного договору позики, за яким відповідачка отримала від позивачки позику в розмірі 10\~000 доларів США, яку зобов`язувалась повернути у строк до 10.03.2024. Також по обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що відповідачкою допущене порушення її зобов`язання в частині повернення запозичених коштів, оскільки до теперішнього часу вона не повернула суму запозичених коштів. За таких обставин позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки суми позики в розмірі 10\~000 доларів США є обґрунтованими і правомірними, а тому підлягають до задоволення. Також варто звернути увагу, що відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинства здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Всупереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України відповідачка не надала суду будь-яких заперечень проти позовних вимог та не навела обставин, які б спростували правомірність заявлених позивачкою вимог та встановлених судом обставин справи. Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалась позивачка, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, та достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, а також, враховуючи, що відповідачка грошові кошти від позивачки отримала та користувалася ними, однак, свої зобов`язання за договором позики (розпискою) від 10.03.2023 належним чином та у визначені сторонами строки не виконала, порушивши умови договору, у зв`язку з чим має прострочену заборгованість перед позивачкою в розмірі 10\~000 доларів США, то суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. В той же час суд зауважує, що згідно ст. 533 ЦК грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Питання можливості і порядку визначення в рішенні суду еквівалента суми боргу в національній валюті було предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду, яка у постанові від 04.07.2018 у справі № 761/12665/14-ц вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який може бути виконаний примусово. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні. За таких обставин суд не вбачає необхідним визначати еквівалент суми грошових коштів, які підлягають стягненню з відповідачки на користь позивачки, в національній валюті, оскільки стягненню підлягає сума коштів в розмірі 10\~000доларів США, а еквівалент такої суми в національній валюті має визначатись за офіційним курсом іноземної валюти на день платежу. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що такі витрати складаються з судового збору, який підлягає сплаті за подання позову. В даному випадку ціна позову складає 10\~000 доларів, що за середнім курсом купівлі валюти станом на 26.09.2024 еквівалентно 411\~500 грн., а відтак сума судового збору, що підлягає сплаті за даним позовом складає 4\~115 грн. (один відсоток від ціни позову). Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то на підставі ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України з відповідачки в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 4\~115 грн. На підставі вищевикладеного і

Outcome: approved