Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-06 00:00:00

У травні 2024 року [PERSON] звернувся в\~суд з\~позовом до[PERSON] ,\~треті особи: орган\~опіки та\~піклування Здолбунівської\~міської ради\~Рівненської області, [INFO] , просив ухвалити рішення яким встановити факт, що має юридичне значення, а саме факт самостійного виховання батьком [PERSON] свого сина [PERSON] , [INFO] та факт їх спільного проживання; стягнути з [PERSON] на\~користь позивачааліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. \~ \~ \~ \~В обгрунтування\~своїх вимог\~позивач зазначив,\~що він\~перебував в\~зареєстрованому шлюбі\~з [PERSON] ,\~який рішенням\~Здолбунівського районного\~суду Рівненської\~області від\~17\~липня 2013\~року,\~розірвано.\~Від даного\~шлюбу народився\~син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з батьком та повністю перебуває на його утриманні, тобто [PERSON] самостійно займається вихованням дитини, оплачує навчання та додаткові заняття, опікується його здоров`ям та забезпечує соціально-побутові умови проживання та харчування. [PERSON] проживає окремо (за кордоном) вже тривалий час, у такий спосіб вона самоусунулася від утримання та виховання сина, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Встановлення факту самостійного виховання сина необхідно позивачу для реалізації соціальних прав, тому він змушений звертатися до суду. Ухвалою Здолбунівського районного суду Рівненської області від 17 травня 2024 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, залучено орган опіки та піклування Здолбунівської міської ради та [INFO] в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] , підтримали позовні вимоги в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] на неодноразові виклики в судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про що свідчать поштові повідомлення та оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Про причини неявки суд не повідомила та не подала відзив. Представник третьої особи [INFO] в судове засідання не з`явився, подав до суду лист від 24.09.2024, яким просив розглянути справу без його участі. Представник третьої особи органу опіки та піклування Здолбунівської міської ради в судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення. Враховуючи те, що у справі є достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін та враховуючи те, що позивач та представник позивача не заперечують проти заочного розгляду справи, відповідно до ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення. Суд, вислухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що у свідоцтві про народження [PERSON] , [INFO] , матір`ю вказана відповідач по справі, яка не оспорювала та не заперечувала своє батьківство. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. У відповідності до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Конвенція про права дитини в п. 3 ст. 9 закріпила принцип, за яким держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Статтею 141\~СК України та ч. 3 ст. 11 ст. 8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» встановлено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст.\~8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею ст.\~153\~СК України визначено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ч.1ст.\~157\~СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті, в якій зазначено, що той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі. За п. 2 ч. 1 ст.\~164\~СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тобто, за змістом наведених норм чинного законодавства з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. Таким чином, при встановленні факту самостійного виховання дитини батьком фактично встановлюється юридичний факт, в силу якого обсяг прав матері обмежується або припиняється. У справі відсутні докази на підтвердження обставин щодо свідомого ухилення відповідачки від виховання неповнолітнього сина, які б свідчили про наявність підстав для позбавлення її батьківських прав. Більш того, такі вимоги позивачем не заявлялись. У відповідності до змісту поданої у цій справі позовної заяви, позивач просить встановити факт самостійного виховання неповнолітнього сина батьком, тобто без участі матері, також з метою оформлення документів, необхідних для отримання соціальних прав. Доказів, які б підтверджували існування складнощів в отриманні зазначених позивачем соціальних гарантій суду надано не було. Також не надано доказів відповідної відмови компетентних органів у вирішенні вищевказаних питань. Таким чином, позивачем не доведено, що факт, про встановлення якого він просить, має юридичне значення, тобто від нього залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав. На підставі вищевикладеного, в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1\~ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Дитина фактично на даний час перебуває на утриманні позивача. Відповідач не виконує обов`язки по утриманню своєї дитини, які встановлені\~ст. 180 Сімейного кодексу України, маючи можливість належним чином їх виконувати, так як вона знаходиться у працездатному віці, має можливість працювати та отримувати відповідну заробітну плату. \~ \~ \~ \~

Outcome: partial