Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання шлюбу неукладеним. Посилається на те, що з відповідачем проживали у цивільному шлюбі з 2010 року. Від вказаного шлюбу у них народилося двоє дітей - син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] . 24 вересня 2011 року виконавчим комітетом Вільшанської сільської ради Хустського району Закарпатської області між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 05. Позивач заперечує факт своєї присутності під час реєстрації шлюбу 24 вересня 2011 року та виконання нею підпису в актовому записі про шлюб, оскільки він з 14 вересня 2011 року виїхала до Чеської Республіки, а у період із 21.09.2011 р. по 27.09.2011 р. включно перебувала з дитиною на стаціонарному лікуванні в обласній лікарні м. Млада Болеслав Чеської Республіки, про що свідчать відповідні штампи належного їй закордонному паспорті. Таким чином, присутність її під час реєстрації шлюбу 24 вересня 2011 року була неможливою. Разом з цим позивач зазначила, що протягом останнього часу їх з відповідачем відносини погіршилися, кожен з них проживає своїм окремим життям, спільне господарство вони не ведуть. Виходячи з наведеного, позивач просить суд визнати шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 24 вересня 2011 року виконавчим комітетом Вільшанської сільської ради Хустського району Закарпатської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 05 неукладеним. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Мацола А.В. позовні вимоги підтримала повністю, з підстав, наведених у позовній заяві. Просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] про місце, дату та час проведення судового засідання з розгляду даної цивільної справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не відомі, відзив у встановлений строк без поважних причин не подав. На підставі вимог ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача та ухвалити по справі заочне рішення, проти чого не заперечує представник позивача. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивач, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 24 вересня 2011 року виконавчим комітетом Вільшанської сільської ради Хустського району Закарпатської області зареєстрований шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис №05, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 24 вересня 2011 року виконавчим комітетом Вільшанської сільської ради Хустського району Закарпатської області. Від шлюбу сторони мають дітей: сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтв про народження. /а.с. 9, 11/. Згідно копії паспорта громадянина України [PERSON] серія [NUMBER] , виданого Хустським РВ УМВС України в Закарпатській області 27 червня 1995 року, в графі «сімейний стан» міститься відмітка про реєстрацію 24 вересня 2011 року шлюбу з [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 7 СК України, сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. За ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно ч. 1 ст. 27 СК України державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства. Статтею 28 СК України передбачено, що заява про реєстрацію шлюбу подається жінкою та чоловіком до будь-якого органу державної реєстрації актів цивільного стану за їхнім вибором. Особи, які подали заяву про реєстрацію шлюбу, вважаються нареченими. Заява про реєстрацію шлюбу подається жінкою та чоловіком особисто. Якщо жінка і (або) чоловік не можуть через поважні причини особисто подати заяву про реєстрацію шлюбу до органу державної реєстрації актів цивільного стану, таку заяву, нотаріально засвідчену, можуть подати їх представники. Повноваження представника мають бути нотаріально засвідчені. Згідно зі ст. 34 СК України присутність нареченої та нареченого в момент реєстрації їхнього шлюбу є обов`язковою. Реєстрація шлюбу через представника не допускається. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 49 ЦК України визначено, що актами цивільного стану є події та дії, які нерозривно пов`язані з фізичною особою і започатковують, змінюють, доповнюють або припиняють її можливість бути суб`єктом цивільних прав та обов`язків. Актами цивільного стану є народження фізичної особи, встановлення її походження, набуття громадянства, вихід з громадянства та його втрата, досягнення відповідного віку, надання повної цивільної дієздатності, обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, шлюб, розірвання шлюбу, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, зміна імені, інвалідність, смерть тощо. Державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Згідно положень п.п.13, 14 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, державна реєстрація шлюбу проводиться у присутності нареченої та нареченого. Державна реєстрація шлюбу через представника не допускається. Державна реєстрація шлюбу проводиться у приміщенні органу державної реєстрації актів цивільного стану. За заявою наречених державна реєстрація шлюбу може проводитися за місцем їх проживання, за місцем надання стаціонарної медичної допомоги або в іншому місці, якщо вони не можуть з поважної причини прибути до органу державної реєстрації актів цивільного стану. У цих випадках наявність поважної причини необхідно підтвердити документально. Відповідно до ст. 48 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб, зареєстрований у відсутності нареченої і (або) нареченого, вважається неукладеним. Запис про такий шлюб у органі державної реєстрації актів цивільного стану анулюється за рішенням суду за заявою заінтересованої особи. Звідси, правові наслідки у виді анулювання запису про шлюб, у розумінні вищезазначених положень, настають лише у разі встановлення саме факту відсутності нареченого і (або) нареченого під час реєстрації шлюбу. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частиною 1 ст. 80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Посилання позивача на те, що в момент державної реєстрації їхнього з відповідачем шлюбу вона перебувала за межами території України, про що, на її думку, свідчить відповідний штамп її закордонного паспорту, до уваги судом не приймаються, оскільки така відмітка в паспорті не є належним та допустимим доказом вказаних обставин. Так доказом, перебування особи за межами території України, зокрема, є довідка Державної прикордонної служби України про перетин особою державного кордону. Таким чином, позивачем, всупереч положень ст. 81 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин того, що державна реєстрація шлюбу проводилась у її відсутності, а також підписання актового запису про шлюб іншою особою. За недоведеності факту відсутності нареченої під час реєстрації шлюбу, який і є підставою для анулювання шлюбу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заявлених позовних вимог. Також слід зазначити, що про обізнаність [PERSON] щодо реєстрації шлюбу, укладеного між сторонами саме 24 вересня 2011 року свідчить наявна в паспорті позивача відмітка про реєстрацію шлюбу з [PERSON] , який між сторонами існував понад десять років, що свідчить про взаємну згоду перебування сторін у шлюбних відносинах. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява №64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати, згідно ст. 141 ЦПК України, залишаються за позивачем.

Outcome: dismissed