Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-30 00:00:00

06.08.2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ОНЛАЙН ФІНАНС», про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. 13.08.2024 року отримано відповідь щодо реєстрації місця проживання позивача. 13.08.2024 року у відкрито провадження по справі та витребувано докази. Позовні вимоги обґрунтовані тим, від приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шуляченка М.Б. позивачем отримана постанова про відкриття виконавчого провадження № 68425837 від 31.01.2022 року (з ідентифікатором доступу до автоматизованої системи виконавчого провадження), постанова про стягнення з боржника основної винагороди від 31.01.2022 року та постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 31.01.2022 року. Із постанови про відкриття виконавчого провадження № 68425837 від 31.01.2022 року їй стало відомо, що виконавче провадження відкрито на підставі виконавчого напису № 45587 вчиненого 24.05.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною. За допомогою ідентифікатора доступу, в автоматизованій системі виконавчого провадження окрім вищезазначених постанов приватного виконавця були наявні скан-копії виконавчого напису від 24.05.2021 року № 45587 та заяви стягувача про примусове виконання рішення, а також постанова про арешт коштів боржника від 31.01.2022 року. До заяви про примусове виконання рішення ТОВ «ФК ОНЛАЙН ФІНАНС» не надавало копії кредитного договору і виписки з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Відповідно до листа Управління нотаріату Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Міністерства юстиції України від 03.11.2021 року № ПІ-11-13- /734 «Щодо результатів розгляду запиту на отримання публічної інформації», рішенням Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 25.10.2021 року № 4 свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством юстиції України 07.11.2005 за № 6014 на ім`я [PERSON] анульованезгідно з наказом Міністерства юстиції України від 01.11.2021 року за №3897/5. Нотаріальну діяльність приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Олени Василівни припинено 02.11.2021\~рокузгідно з наказом Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 02.11.2021 року № 1633/6. Проаналізувавши матеріали виконавчого провадження № 68425837, які містяться в автоматизованій системі виконавчого провадження (ідентифікатор доступу - 9653745Б6ББГ), позивач вважає, що наявні підстави для визнання виконавчого напису № 45587 вчиненого 24.05.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Грисюк Оленою Василівною таким, що не підлягає виконанню. Позивач, повідомлена належним чином, до суду не з`явилася, надала заяву, згідно якої\~ позовні вимоги підтримала та просила розглядати справу у її відсутність, наполягаючи на задоволені позову, не заперечуючи проти заочного розгляду справи /а.с.49/. Представник відповідача повідомлений належним чином, у судове засідання, не з`явилися, про поважність причини неявки суд не сповістив, із заявою про відкладення розгляду справи не звертався, відзив не подав, тому за згодою сторони позивача, суд ухвалив про заочний розгляд справи /а.с.51/. Оскільки у судове засідання не з`явилися всі особи, які беруть участь в справі, хоча і були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, суд прийняв рішення про\~ розгляд справи\~ без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України. Судом встановлені наступні обставини. 24.05.2021 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за № 45587, про стягнення з [PERSON] (наразі Морозова), яка є боржником за Кредитним договором №488881618 від 13.09.2020 року у розмірі 32\~478,11 грн /а.с.21/. 31.01.2022 року директор ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» звернувся до приватного виконавця Шуляченко М.Б. з заявою про відкриття провадження з примусового виконання виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., за №45587 від 24.05.2021 року про стягнення з [PERSON] , коштів у розмірі 32\~478,11 грн. Заявником додано до заяви оригінал виконавчого напису та копію витягу з ЄРД щодо ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» /а.с.20/. 31.01.2022 року приватним виконавцем Шуляченко М.Б. відкрито виконавче провадження №68425837, на підставі виконавчого напису № 45587 від 24.05.2021 року, виданого приватним нотаріусом Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Грисюк О.В., про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ОНЛАЙН ФІНАНС» заборгованості в розмірі 32478,11 грн./а.с. 24-25/ Згідно з листом Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) №ПІ-11-13/734 від 03.11.2021 року, згідно наказу №1633/6 від 02.11.2021 року припинено діяльність приватного нотаріуса Києво-Святошинського нотаріального округу Київської області Грисюк О.В. /а.с.22-23/. 30.04.2024 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 39 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу [PERSON] , змінила прізвище на « [PERSON] » /а.с. 18/. За загальним правилом відповідно до статтей 15, 16\~ЦК Україникожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18\~ЦК Українинотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Так, згідно зі статтею 87\~Закону України\~«Про нотаріат»для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88\~Закону України\~«Про нотаріат»визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Законунотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей\~15,\~16,\~18 ЦК України, статей\~50,\~87,\~88 Закону України «Про нотаріат»\~захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в\~Законі України «Про нотаріат»\~та Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 р. № 662\~внесено зміни до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Пункт 2 було доповнено такого змісту: «Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Таким чином для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 24.05.2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14. Кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічна позиція закріплена в постанові ВС від 15.04.2020 року № 158/2157/17. Крім того, порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17. Таким чином, вимоги позивача у цій частині є обґрунтованими. Щодо судових витрат. Як вбачається з наданих матеріалів позивач просила стягнути з відповідача, відповідно до вимог ст.ст. 133, 137, 141 ЦПК України судові витрати на загальну суму 3942,80 грн., що складаються з судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1211,20 грн. та судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 605,60 грн., витрат по оплаті послуг адвоката Гагарського А.П. за надання професійної правничої (правової) допомоги в розмірі 2000,00 грн., а також витрат на роздруківку копій позовної заяви, копіювання документів до позовної заяви, комісії банку за сплату судового збору у розмірі 126 грн., при цьому позивач посилалася на договір про надання правової допомоги №1 від 14.07.2022 року з додатками, квитанцію до прибуткового касового ордера №1 від 15.09.2022 року, акт виконаних робіт №1 від 19.09.2022 року, товарний чек №1429 від 19.09.2022 року та платіжні інструкції по сплаті судового збору. Положеннями статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вирішуючи питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу необхідно виходити із положень статті 137 ЦПК України. Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Згідно із ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України) Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України). У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. (ч.6 ) Тобто, у розумінні положень ч.ч. 4,5 ст.137 ЦПК, у разі неспівмірності розміру витрат із складністю справи, часом, витраченим на виконання робіт і їх обсягом, ціною позову, суд може за клопотанням сторони зменшити розмір відшкодування таких витрат. Згідно частин 2, 3, ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Враховуючи правові позиції, викладені Верховним Судом у постановах від 21 квітня 2021 року у справі № 488/1363/17 (провадження № 61-11991св20) та від 26 січня 2022 року у справі № 127/1415/20 (провадження № 61-878св21), а саме, що: «втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини 5 статті 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України». При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Таким чином, з урахуванням обсягу і складності виконаної адвокатом роботи, виходячи з її конкретних обставин, суд погоджується з розміром відшкодування, зазначений позивачем. Таким чином,\~з відповідача\~належить стягнути\~витрати по\~сплаті на загальну суму 3942,80 грн., що складаються з судового збору 1816,80 грн., витрат по оплаті послуг адвоката за надання професійної правничої (правової) допомоги в розмірі 2000,00 грн., а також витрат на роздруківку копій позовної заяви, копіювання документів до позовної заяви, комісії банку за сплату судового збору у розмірі 126 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved