Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-25 00:00:00

Свої позовні вимоги позивачка [PERSON] мотивує тим, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] є [PERSON] та [PERSON] .. Рішенням Немирівського районного суду від 06.09.2012 року шлюб між подружжям, який було зареєстровано 04.09.2005 року було розірвано, позивачці [PERSON] присвоїно прізвище « [PERSON] ». 17 листопада 2022 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] і взяла прізвище чоловіка « [PERSON] ». Після розлучення батьків, [PERSON] , залишився проживати разом із своєю матір`ю [PERSON] .. До досягнення дитиною повноліття позивачка отримувала аліменти від відповідача на утримання сина. На даний час дитина є повнолітньою, але після закінчення школи, [PERSON] [INFO] , продовжує навчання в ВСП «Немирівський фаховий коледж будівництва, економіки та дизайну ВНАУ». В зв`язку із навчанням син позивачки потребує матеріальної допомоги не лише з боку матері, яка надає її добровільно, а й з боку батька. Ухвалою суду від 07.05.2024 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито позовне провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] в особі представника позивачки - адвоката Примакововї Валентини Валентинівни до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання. Ухвалою суду від 14.06.2024 року закрито підготовче провадження та призначено до розгляду дану цивільну справу. Позивачка [PERSON] в судове засідання, яке призначено на 26.09.2024 року, не з`явилася, надіслала до суду заяву, в якій просить цивільну справу за її позовом до [PERSON] про стягнення\~аліментів на\~повнолітню дитину,\~що продовжує\~навчання розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими відправленнями. Також не подав до суду відзиву на позов та заяви про розгляд справи за його відсутності. Суд постановив проводити розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. На підставі положень ч.2ст.247ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, з огляду на таке. \~Судом встановлено, що сторони у справі є батьками повнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] . Рішенням Немирівського районного суду від 06.09.2012 року шлюб між подружжям, який було зареєстровано 04.09.2005 року було розірвано, позивачці [PERSON] присвоїно прізвище « [PERSON] ». 17 листопада 2022 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] і взяла прізвище чоловіка « [PERSON] ». Після розлучення батьків, [PERSON] , залишився проживати разом із своєю матір`ю [PERSON] .. До досягнення дитиною повноліття позивачка отримувала аліменти від відповідача на утримання сина. На даний час дитина є повнолітньою, але після закінчення школи, [PERSON] [INFO] , продовжує навчання в ВСП «Немирівський фаховий коледж будівництва, економіки та дизайну ВНАУ». Відповідно до довідки №195 від 26.04.2024 року, [PERSON] дійсно навчається на денному відділені другого курсу на базі БЗСО з 01.08.2022 року, дата закінчення навчання 30.06.2026 року. В зв`язку із навчанням син позивачки потребує матеріальної допомоги не лише з боку матері, яка надає її добровільно, а й з боку батька. Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. Згідно зі ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Вимогамист.182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати. Відповідно до п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 ''Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів'' від 15 травня 2006 року обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів на повнолітніх дітей суд враховує такі обставини: стан здоров`я та матеріальне становище повнолітніх дочки, сина; стан здоров`я й матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інших дітей; можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дітьми; інші обставини, що мають істотне значення. У постанові від 17.04.2019 року в справі № 644/3610/16-ц Верховний Суд вказав, що батьки зобов`язані утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчатися після досягнення повноліття незалежно від форми навчання до досягнення нею віку, що є меншим 23 років. Необхідність утримувати інших дітей не виключає обов`язку відповідача надавати матеріальну допомогу також своїй повнолітній дитині, яка її потребує. Отже, судом встановлено, що повнолітній [PERSON] на даний час потребує утримання на період навчання. Доказів того, що відповідач не має можливості надавати допомогу на утримання сина, який продовжує навчання, до суду він не надав. Суд, враховуючи обставини, передбачені ст.ст.182, 200 СК України, вважає, що відповідач має сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина до закінчення навчання, але не довше ніж досягнення ним 23 років в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Згідно з ст.201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Відповідно дост.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. При вирішенні питання розподілу судових витрат суд керується наступним. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору. Таким чином, з урахуванням задоволених вимог позивача на відповідача покладаються судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1211,20 грн., за подання позовної заяви позивачкою (на підставі ставок, що діяли на момент вчинення процесуальної дії) і підлягають стягненню в дохід державного бюджету України. Згідно з п.1ч.3ст.133ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Позивач просить суд стягнути з відповідача також судові витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн.. На підтвердження надання правничої допомоги позивач надала квитанцію про сплату коштів за надання правничої допомоги за складання позовної заяви та ордер на надання правничої допомоги [PERSON] адвокатом Примаковою В.В.. Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем правничої допомоги адвоката та понесення нею витрат, а саме адвокатом складено позовну заяву, за що позивач сплатила 3000 грн. Тому, суд дійшов висновку, що в даній справі витрати на правничу допомогу в сумі 3000 грн. є реальними та підтверджені матеріалами справи. Також судом враховується, що відповідно до вимог ч.5 ст.137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Проте, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, суд не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (висновки Об`єднаної Палати Верховного Суду у справі № 922/445/19, Великої Палат Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц). Таким чином, з огляду на те, що відповідач не заявляв про необхідність зменшення розміру відшкодування судових витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу, а позивач подала належні докази на підтвердження розміру понесених витрат на таку допомогу, суд дійшов висновку, що розмір судових витрат (витрати на професійну правничу допомогу) у сумі 3000 грн. є співмірним із часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом виконаної адвокатом роботи. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що витрати позивача на професійну правничу допомогу підтверджені належними та допустимими доказами, а тому підлягають стягненню з відповідача на її користь.

Outcome: approved