Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-01 00:00:00

У лютому 2024 року представник позивачки [PERSON] - адвокат Чайковська Р.А. звернулася до суду з вище вказаним позовом в інтересах [PERSON] до [PERSON] , про розірвання шлюбу, мотивуючи його тим, що позивачка перебуває з відповідачем у шлюбі, який був зареєстрований 14 листопада 2020 року Пулинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), актовий запис №36. Від шлюбу мають спільну дитину- сина [PERSON] , [INFO] , який на даний час проживає та зареєстрований з позивачкою. Сім"я позивача та відповідача стала руйнуватися досить тривалий час потому. На протязі останнього часу сімейне життя між ними поступово погіршувалися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. У подружжя відсутні спільні інтереси , наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння. Вони втратили почуття любові та поваги один до одного. На даний час, проживають окремо. З вище вказаного часу між ними припинено подружні стосунки та ведення спільного господарства, а тому вона вважає, що подальше їх спільне проживання, примирення та збереження сім"ї, не є можливим. Крім цого, позивачка з відповідачем перестали проживати разом, останній жодної участі у вихованні дитини не приймає, матеріальний обов"язок перед дитиною не виконує. Жодних істотних обставин, які унеможливлювали б виконання відповідачем своїх батьківських обов"язків, немає. Відповідач є цілком працездатним, таким, що немає, а ні інших неповнолітніх дітей, а ні непрацездатних батьків, які перебували б на його утриманні. У зв"язку з наведеним вище просила постановити рішення пророзірвання шлюбу між позивачкою [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований у Пулинському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), актовий запис №36; визначити місце проживання малолітнього сина сторін- [PERSON] , [INFO] з матір"ю - [PERSON] , [INFO] ; стягнути з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] на користь [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , аліменти на утримання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 01 лютого 2024 року і до досягнення повноліття дитини; стягнути з відповідача судові витрати та витрати на професійну правничу допомогу. Ухвалою Богунського районного суду м .Житомира від 11.03.2024 дану справу направлено за підсудністю до Червоноармійського райсуду. Ухвалою Червоноармійського районного суду від 07.05.2024 відкрито загальне провадження у справі та призначено підготовче засідання на 14-00 год. 21 травня 2024 року. Ухвалою від 03.09.2024 підготовче провадження у даній цивільній справі закрито та призначено її до судового розгляду по суті на 16.09.2024 на 09:30 год., яке було відкладено на 14:00 год. 02.10.2024. У судовому засіданні представник позивачки позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити. Належним чином повідомлена позивачка у судове засідання 02.10.2024 не з"явилася. Належним чином повідомлений про дату та час судових засідань відповідач у судові засідання : 16.09 та 02.10.2024 не з"явився, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав, будь-яких інших заяв на адресу суду від нього не надходило. Представник третьої особи -Орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Житомирської міської ради у судове засідання не з"явився. На адресу суду надійшла письмова заява, з проханням розглядати справу без участі їх представника. Заперечень щодо задоволення позову в частині визначення місця проживання дитини сторін, з матір дитини, не мають. Заслухавши вступне слово представника позивачки, дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов до переконання про те, що позов підлягає до задоволення, з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 14 листопада 2020 року Пулинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), актовий запис №36, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 14.11.2020. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03.06.2021, сторони являються батьками [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідок про реєстрацію місця проживання особи 288 від 16.06.2021 та №204 від 17.06.2021, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Судом також встановлено, що сторони тривалий час не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків та проживають окремо, примирення між ними не можливе і подальше збереження їх шлюбу суперечить інтересам позивачки, оскільки даний шлюб носить формальний характер, взаєморозуміння та почуття любові між ними втрачено, і строк для примирення за таких обставин не вплине на збереження та покращення сімейних стосунків. У відповідності до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу. Згідно ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, тому відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є недопустимим. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. За таких обставин, подальше спільне проживання сторін і збереження сім`ї неможливе, шлюб сторін слід розірвати. Відповідно до ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв"язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Разом з тим суд встановив, що син сторін після фактичного припинення шлюбних відносин позивачки і відповідача залишився проживати з матір. Судом також встановлено і не спростовується сторонами, що сторони наразі проживають окремо. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Такі ж гарантії для батьків, що проживають окремо від дітей, та для самих дітей, встановлені ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства». Згідно зі ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, і розірвання шлюбу між ними не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно норм ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. В пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №16 від 12 червня 1998 року «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» роз`яснено, що вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Відповідно до ст. 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Стаття 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27.09.1991, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За висновком Органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Житомирської міської ради від 17.07.2024, доцільним є визначення місця проживання малолітньої дитини сторін- [PERSON] , [INFO] , разом з матір [PERSON] ,з якою постійно проживає дитина та матір виявляє більшу увагу до дитини та турботу про неї . Згідно характеристики з місця роботи [PERSON] та довідки від 17.01.2024 , остання має позитивну характеристику та має сталий дохід . Відповідно до вимог частин 1, 4 та 6 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Виходячи з вимог чинного законодавства та обставин справи, суд вважає, що дитина має більш тісний психологічний зв`язок саме з матір"ю та доказів того, що дитина має бути розлучена з матір"ю матеріали справи не містять. З огляду на викладене та оцінюючи матеріали справи, приймаючи до уваги вік дитини, суд вважає, що проживання малолітнього[PERSON] , [INFO] разом з матір"ю відповідає інтересам дитини та забезпечить його права на належне утримання, виховання, лікування, розвиток, оздоровлення та безпеку. За таких обставин, суд дійшов висновку що позовні вимоги позивачки в частині визначення місця проживання дитини з нею, підлягають до задоволення. Щодо позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд зазначає наступне. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 181 ч.3 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до вимог ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов"язки щодо дитини, не залежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Як вбачається з п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" №3 від 15.05.2006, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З вищенаведених підстав суд, враховуючи пріоритетність прав дитини на достатнє забезпечення її потреб, та інші встановлені обставини, що мають істотне значення для вирішення даної справи, стан здоров`я відповідача, який є особою з інвалідністю 3-ї групи, що не позбавляє його здатості працювати в полегшених умовах , інших осіб на утриманні не має, вважає вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів на їх спільну неповнолітню дитину обгрунтованими , а тому з відповідача слід стягнути на користь позивачки аліменти на неповнолітню дитину- сина[PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.02.2024 і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, суд роз`яснює сторонам по справі, що відповідно до ч.1 ст.192 Сімейного Кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд вважає за необхідне з метою забезпечення інтересів неповнолітньої дитини, допустити рішення до негайного виконання в частині стягнення суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню 2422,40 грн. сплаченого позивачкою судового збору за подання до суду позову про розірвання шлюбу та щодо визначення місця проживання дитини. При зверненні до суду позивачку звільнено від сплати судового збору при подачі позову про стягнення аліментів , тому відповідно до ст.141 ЦПК України, суд стягує його з відповідача в сумі 1211,20 грн. на користь держави. Відповідно до ст. 137 ЦПК України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Позовні вимоги [PERSON] про стягнення на її користь з відповідача 10000 гривень витрат за надання їй правової допомоги, до задоволення на підставі ст. 137 ЦПК України не підлягають, так як вони документально не підтверджені, а саме - у справі відсутній договір про надання правової допомоги та квитанція про сплату вказаної суми.

Outcome: approved