Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , 3-я особа: орган опіки та піклування Районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що він є батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 13.12.2012 року. Матір`ю дитини є [PERSON] , [INFO] , з якою позивач перебував у шлюбі з 2004 року. Шлюб між ними розірвано на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19.02.2024 року у справі №331/271/24. З вересня 2022 року відповідачка переїхала у місто Дніпро, де проживає там із своїм цивільним чоловіком. Дитина залишилась проживати із батьком у місті Запоріжжі.\~ Звертає увагу суду на те, що дитина відмовилася переїжджати із матір`ю до нового міста її проживання, з липня 2023 року матір спілкування із сином [PERSON] ,\~ повністю припинила, дитиною вона не цікавиться, його вихованням не займається, не дбає про сина, дитина позбавлена материнської любові та догляду.\~ Позивач зазначає, що самостійно опікується життям, здоров`ям, вихованням та навчанням сина, його духовним розвитком, забезпеченням його їжею та необхідними речами, дитина відвідує секцію по футболу та самостійно здійснює матеріальне утримання сина.\~ Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Згідно ч. 7, ч. 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення, визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. У принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Згідно преамбули Європейської конвенції про здійснення прав дітей, ратифікованої Україною, визначається важливість ролі батьків у захисті та підтримці прав і найвищих інтересів дітей, зважаючи на те, що Держави в разі необхідності мають також брати участь у такому захисті й у такій підтримці. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 11 Закону «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У відповідності до ч.2,3 ст. 150 (Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини) Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею 180 (Обов`язок батьків утримувати дитину) СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Позивач зазначає, що він самостійно піклуюся про здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток дитини, готує сина до самостійного життя та повністю його утримує.\~ Відповідно до нотаріально посвідченого договору про визначення проживання дитини та участь батьків у її виховані від 05 січня 2024 року визначено місце проживання дитини із батьком. Місцем навчання сина є Запорізька гімназія №1 ім. Т. Г. Шевченка Запорізької міської ради. Довідкою від 08.02.2024 №014-01.04 із Запорізької гімназії №1 ім. Т. Г. Шевченка Запорізької міської ради підтверджено, що мати, [PERSON] , не цікавиться успіхами та навчанням дитини, не відвідує батьківські збори, освітній процес дитини забезпечується батьком, зв`язок з вчителями підтримується також через батька, [PERSON] .\~\~ Крім того, відповідач [PERSON] не відвідує дитину за місцем її проживання, не спілкується, по телефону не говорить, при тому знає контактний телефон сина.\~ 27.02.2024 року склала нотаріальну заяву про те, що не заперечує про позбавлення її батьківських прав, що ще раз підтверджує байдужість матері до свого сина. Також, 05.07.2024 року позивач [PERSON] звернувся до органу опіки та піклування з заявою про надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав та складення акту обстеження умов проживання дитини.\~ 17.07.2024 року відділом по Олександрівському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради складено акт обстеження умов проживання позивача із сином за адресою: [ADDRESS] , відповідно до якого батьком створені комфортні умови для проживання дитини, дитина забезпечена усім необхідним.\~ Оскільки, [PERSON] , без поважних причин не виявляє щодо своєї дитини батьківського піклування, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, маючи юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов`язку, вважає, що її слід позбавити батьківських прав. На підставі вищевикладеного просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Судові витрати стягнути з відповідача. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18 липня 2024 року по справі відкрите провадження, ухвалено справу розглядати за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін. Справу призначено у підготовче судове засідання на 07.08.2024 року на 11 год. 15 хв. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя справу призначено до судового розгляду по суті на 27.09.2024 на 10 год. 45 хв. Разом з тим Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 07.08.2024 року зобов`язано третю особу, орган опіки та піклування Районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району надати суду письмовий висновок щодо розв`язання спору між [PERSON] та [PERSON] , з приводу позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. На позові наполягає. Просить суд винести заочне рішення по справі. За клопотанням позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час і місце судового засідання повідомлена належним чином. Про причину неявки суд не повідомила. Згідно зі ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином, повідомлений про дату, час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У судове засідання представник органу опіки та піклування Районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності та надала до суду Висновок від 30 травня 2023 року № 18/02.02-252/1 відповідно до якого, у зв`язку з тим, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити останню батьківських прав по відношенню до малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . У зв`язку із неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого пристрою не здійснювалося. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Законом України від 26.01.2016 N 936-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення соціального захисту дітей та підтримки сімей з дітьми" було внесені зміни до Закону України "Про охорону дитинства", зокрема введені поняття та визначення: "забезпечення найкращих інтересів дитини" з урахуванням загальноприйнятих міжнародних норм. За визначенням, наведеним у статті 1 Закону України "Про охорону дитинства", "забезпечення найкращих інтересів дитини" передбачає дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, етану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку й рівня розвитку, що може її висловити. Відповідно до Закону України "Про охорону дитинства" сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність з створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення Інтересів своєї дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Згідно з ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень житія, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку. У постанові Верховного Суду України від 24.04.2019 у справі N 331/5427/17викладена правова позиція відповідно до якої ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення: не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють Інтересу до її внутрішнього світу; не створюють для отримання нею освіти. Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїх обов`язків. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов`язки, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини, тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. При вирішенні питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення матері до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у вихованні сина. У постанові Верховного Суду України від 03.03.2021 року у справі N 404/4279/17, зазначено, що відсутність свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, наявність перешкод у вихованні та спілкуванні з дитиною, заперечення відповідачем проти позбавлення батьківських прав та вчинення ним активних дій, спрямованих на підтримку відносин із дитиною, є підставою для відмови у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав. Сама по собі несплата аліментів при демонстрації інтересу до збереження сімейних стосунків із дитиною не свідчить про невиконання відповідачем батьківських обов`язків мірою, достатньою для позбавлення його батьківських прав та розриву сімейних зв`язків із дитиною. Згідно позиції Верховного Суду України та нормативно-правового обґрунтування, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків з урахуванням її характеру, а також інших конкретних обставин відмовити в задоволені позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батька. Згідно Висновку органу опіки та піклування Районної адміністрації Запорізької міської ради по Олександрівському району від 30 травня 2023 року № 18/02.02-252/1, у зв`язку з тим, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити останню батьківських прав по відношенню до малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Крім того, у висновку зазначено, про те, що районна адміністрація Запорізької міської ради по Олександрівському району, як орган опіки та піклування, вважає наявним факт ухиляння [PERSON] від виконання батьківських обов`язків відносно сина, [PERSON] , [INFO] та просить винести рішення у справі враховуючи відповідний висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Згідно з ч.-ч. 5, 6 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням наявні в матеріалах справи докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд вважає, що дійсно відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання малолітнього сина [PERSON] , про що свідчить той факт, що тривалий час відповідачка не бачила дитину, не спілкується з сином, добровільно не надає будь-якої допомоги на утримання дитини, не проявляє інтересу до життя дитини, її здоров`я та розвитку, про що зазначив позивач у своєму позові. У діях відповідача проявляється саме винна та пасивна поведінка по відношенню до дитини, відповідач не вживає будь-яких дій щодо забезпечення та виховання спільної дитини. Матеріали справи містять належні та допустимі докази, в розумінні ст. ст. 12, 81 ЦПК України, на підтвердження того, що відповідач байдужливо ставиться до доньки, на які позивач посилається, як на підставу задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав. В судовому засіданні не встановлені об`єктивні перешкоди для відповідачки у належному вихованні дитини, що свідчить про свідоме нехтування відповідачкою своїми батьківськими (материнськими) обов`язками. Емоційний зв`язок між відповідачкою та дитиною відсутній, відповідачка тривалий час не виявляє до дитини батьківського піклування, не відвідує її, долею сина не цікавиться, ні в телефонному режимі, ні в інших формах спілкування. З урахуванням вищезазначеного, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, висновок служби у справах дітей є обґрунтованим, у зв`язку з чим, з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітнього [PERSON] , [INFO] . Виходячи з вищевикладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Разом з цим, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам по справі, що відповідно до положень ст. 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.

Outcome: approved