Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-29 00:00:00

У лютому 2024 до Печерського районного суду м. Києва надійшов позов [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» про визнання прав на корисну модель недійсними повністю та зобов`язання вчинити дії. В обгрунтування позовних вимог, зазначено, що позивачі є власниками патенту України № [NUMBER] від 18 серпня 2021 року на винахід «[INFO]», дата подання заявки 23 березня 2020 року. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є власниками патенту України на винахід [NUMBER] від 29 грудня 2021 року, дата подання заявки 30 липня 2020 року. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є власниками патенту України на корисну модель [NUMBER] від 28 грудня 2020 року (дата подання заявки 14 серпня 2020 року) «[INFO]» (надалі по тексту рішення - «оскаржувана корисна модель»). Відтак, позивачі звернулись до суду за захистом свого охоронюваного законом інтересу, що полягає у прагненні до безперешкодного використання на території України пристроїв, аналогічних оскаржуваній корисній моделі та користування конкретними нематеріальними благами - результатами інтелектуальної, творчої діяльності, що є самостійним об`єктом захисту в порядку цивільного судочинства з метою задоволення потреб позивачів, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам із вимогою про визнання прав на корисну модель № [NUMBER] від 28.12.2020 року недійсним повністю та зобов`язання вчинити дії. Позивачі обґрунтовують наявність порушеного охоронюваного законом інтересу тим, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , як власники патенту на оскаржувану корисну модель, яка має ідентичну формулу з більш раннім патентом України на винахід [NUMBER] від 29.12.2021 перешкоджають позивачам у здійсненні їх прав інтелектуальної власності у здійсненні господарської діяльності з використанням таких прав інтелектуальної власності шляхом направлення претензій щодо нібито порушень прав інтелектуальної власності відповідачів. Крім того, винахід за патентом України № [NUMBER] від 18.08.2021 р. та оскаржувана корисна модель мають спільну сферу застосування (належать до електрохімічного захисту корозії металевих об`єктів і можуть бути використані в нафтогазовій, хімічній та інших галузях промисловості та комунальному господарстві для вирішення таких аналогічних технічних задач). Відтак, вироби з їх використанням потенційно є конкуруючими товарами. Отже, наявність чинного патенту на оскаржувану корисну модель може надати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] неправомірної переваги на ринку. З врахуванням зазначеного, позивачі звернулись до суду з позовом для захисту своїх прав та інтересів та просять суд: - корисну модель «[INFO]» за патентом [NUMBER] від 29 грудня 2020 року - визнати такою, що не відповідає критерію патентоздатності «новизна»; - права на корисну модель «[INFO]» згідно патенту України на корисну модель [NUMBER] від 29 грудня 2020 року - визнати недійсними повністю; - зобов`язати «УКРНОІВІ» внести до Державного реєстру України на корисні моделі відомості про визнання патенту України на корисну модель [NUMBER] від 29 грудня 2020 року недійсним повністю та здійснити публікацію про це в офіційному бюлетені «Промислова власність». Ухвалою суду від 20.02.2024 відкрито провадження у справі та визначено розглядати за правилами загального позовного провадження. 22.02.2024 ухвалою суду було забезпечено позов. 25.03.2023 представником Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» було подано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що 14.08.2020 фізичними особами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] була подана заявка № u 2020 05266 на корисну модель «[INFO]», за якою в подальшому видано патент України № [NUMBER] . Так, за результатами попередньої та формальної експертиз заява № u 2020 05266, на підставі рішення про державну реєстрацію корисної моделі «[INFO]» Державним підприємством «Український інститут інтелектуальної власності, якому делеговано функції НОІВ відповідно до розпорядженню Кабінету Міністрів України від 13.10.2020 № 1267-р, здійснено державну реєстрацію корисної моделі та відповідну публікацію про це 28.12.2020 в Бюлетені №24 і видано патент № [NUMBER] , власниками якого є [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відтак, зазначено, що Укрпатентом не було порушено вимоги законодавства України щодо процедури проведення експертизи заявки на корисну модель, патент України № [NUMBER] на корисну модель «[INFO]» видано Укрпатентом за результатами попередньої та формальної експертизи у повній відповідності з порядком, встановленим законодавством про охорону прав на корисну модель, всі дії здійснені у відповідності до законів та принципів, встановлених статтею 19 Конституції України, а саме: на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законом. Таким чином, представник Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» просив відмовити в задоволенні позовних вимог. 02.04.2024 представником позивача було подано відповідь на відзив Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій», в якій зазначено, що відповідач наголошує, що патент України № [NUMBER] на корисну модель «[INFO]» видано Державним підприємством «УКРАЇНСЬКИЙ ІНСТИТУТ ІНТЕЛЕКТУАЛЬНОЇ ВЛАСНОСТІ» (Укрпатент) за результатами попередньої та формальної експертиз у повній відповідності з порядком, встановленим законодавством про охорону прав на корисну модель, всі дії здійснені у відповідності до законів та принципів, встановлених ст. 19 Конституції України. Разом з цим, представник позивачів звертає увагу, що останні не ставлять під сумнів деклараційну процедуру набуття прав на корисні моделі, яка передбачена чинним законодавством в Україні, оскільки позовні вимоги стосуються визнання корисної моделі «[INFO]» за патентом [NUMBER] від 29 грудня 2020 року такою, що не відповідає критерію патентоздатності «новизна» та визнання прав на корисну модель «[INFO]» згідно патенту України на корисну модель [NUMBER] від 29 грудня 2020 року недійсними, а тому вони незалежать від факту дотримання формальної деклараційної реєстрації прав на корисну модель «[INFO]» за патентом [NUMBER] від 29 грудня 2020 року відповідачем. 29.04.2024 [PERSON] було подано відзив на позовну заяву. 30.05.2024 ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. В судове засідання представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги підтримав. Представник Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся, шляхом направлення судових повісток та розміщенням оголошення на сайті Печерського районного суду м. Києва, тому в силу положень ст. 131 ЦПК України. Разом з цим, в матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи за відсутності представника Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій». Інші відповідачі у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись, шляхом направлення судових повісток та розміщенням оголошення на сайті Печерського районного суду м. Києва, тому в силу положень ст. 131 ЦПК України, відповідачі вважаються повідомленими про розгляд справи належним чином. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивачів підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. З врахуванням зазначеного, судом встановлено, що позивачі є власниками патенту України № [NUMBER] від 18 серпня 2021 року на винахід «[INFO]», дата подання заявки 23 березня 2020 року (а.с. 25-34). З дозволу та під ефективним контролем позивачів на території України виготовляється та пропонується до продажу ряд продуктів для комплектації підприємств енергетичного та машинобудівного комплексів із застосуванням анодних заземлювачів. Так, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є власниками патенту України на винахід [NUMBER] від 29 грудня 2021 року, дата подання заявки 30 липня 2020 року. Вказаний факт підтверджується випискою з Державного реєстру України винаходів та опублікованим описом до патенту на винахід № [NUMBER] на веб-сайті Спеціальної інформаційної системи УКРНОІВІ URL: [INFO]. Також, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є власниками патенту України на корисну модель [NUMBER] від 28 грудня 2020 року (дата подання заявки 14 серпня 2020 року) «[INFO]». Вказаний факт підтверджується випискою з Державного реєстру України корисних моделей та описом корисної моделі (а.с. 19-24). Позивачі стверджують, що формула оскаржуваної корисної моделі [NUMBER] від 28 грудня 2020 року (дата подання заявки 14 серпня 2020 року) є ідентичною (тотожною) формулі винаходу за патентом України на винахід [NUMBER] від 29 грудня 2021 року (дата подання заявки 30 липня 2020 року). Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , як власники патенту на оскаржувану корисну модель та винахід № [NUMBER] , використовують їх як підставу направлення листів-претензій до позивачів щодо захисту прав інтелектуальної власності (а.с.48). Позивачі стверджують, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] вчиняють перешкоди добросовісному використанню винаходу за патентом України № [NUMBER] від 18 серпня 2021 року та реалізації інших належних позивачам майнових прав інтелектуальної власності, посилаючись на начебто належний підповідачам обсяг прав інтелектуальної власності, тотожний обсягу прав, що випливає із патенту на оскаржувану корисну модель. Винахід за патентом України № [NUMBER] від 18 серпня 2021 року та оскаржувана корисна модель мають спільну сферу застосування (належать до електрохімічного захисту корозії металевих об`єктів і можуть бути використані в нафтогазовій, хімічній та інших галузях промисловості та комунальному господарстві), а відтак вироби з їх використанням потенційно є конкуруючими товарами, а тому позивачі вважають, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] неправомірно набули прав на оскаржувану корисну модель, оскільки вона не відповідає умовам надання правової охорони, а саме, такій умові патентоздатності як «новизна». Відтак, позивачі були змушені взернутись до суду за захистом свого охоронюваного законом інтересу, що полягає у прагненні до безперешкодного використання на території України винаходу за патентом України № [NUMBER] від 18 серпня 2021 року та користування конкретними нематеріальними благами - результатами інтелектуальної, творчої діяльності, що є самостійним об`єктом захисту в порядку цивільного судочинства з метою задоволення потреб позивачів, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам із вимогою про визнання прав на корисну модель [NUMBER] недійсними повністю та зобов`язання вчинити дії. Зокрема, позивачі обгрутовуючи свою позицію зазначили, що формула корисної моделі за патентом України № [NUMBER] складається з одного незалежного пункту. [INFO], що включає робочий елемент у вигляді графітового стержня і електричного з`єднувача, який відрізняється тим, що графітовий стержень виконано електрокаталітичним із об`ємною пористою структурою, модифікованою 6-7 % B-МnО2 маси електрода термічним розкладанням насиченого водного розчину нітрату марганцю, а електричний з`єднувач пропущено скрізь графітовий стержень, порожнина якого заповнена струмопровідним матеріалом. Патент України на оскаржувану корисну модель № [NUMBER] був отриманий на підставі заявки u202005266, дата подання вказаної заявки 14.08.2020. Водночас формула винаходу за патентом України № [NUMBER] , так само складається з одного незалежного пункту. [INFO], що містить робочий елемент у вигляді графітового стержня і електричного з`єднувача, який відрізняється тим, що графітовий стержень виконано електрокаталітичним із об`ємною пористою структурою, модифікованою 6-7 % за масою B-МnО2 термічним розкладанням насиченого водного розчину нітрату марганцю, а електричний з`єднувач пропущений скрізь графітовий стержень, порожнина якого заповнена струмопровідним матеріалом. Патент України на винахід № [NUMBER] був отриманий, на підставі заявки a202004880, дата подання вказаної заявки 30.07.2020. Відповідно до положень пункту 5 ст. 7 Закону України «Про охорону прав на винаходи та корисні моделі» та п. 6.5.2.2 Правил розгляду заявки на винахід та заявки на корисну модель, які затверджені наказом Міністерства освіти і науки України від 15.03.2002 № 197, зміст заявки а202004880 на державну реєстрацію в Україні винаходу, за якою було видано патент України № [NUMBER] на винахід «[INFO]» входить до рівня техніки для корисної моделі за патентом України № [NUMBER] , оскільки: датою подання заявки а202004880 (30.07.2020) передує, даті подання заявки u202005266 (14.08.2020), за якою було видано патент на оскаржувану корисну модель. Окрім цього, стороною позивачів було долучено до матеріалів справи копію висновку за результатами проведення експертизи об`єктів інтелектуальної власності від 13.11.2023 р. № 1368, складений [PERSON] - директором Науково-дослідного інституту інтелектуальної власності Національної академії правових наук України, який має вищу технічну освіту, вищу освіту у сфері інтелектуальної власності, науковий ступінь кандидата юридичних наук, кваліфікацію судового експерта у сфері інтелектуальної власності, у тому числі за спеціальністю 13.3 «Дослідження, пов`язані з охороною прав на винаходи, корисні моделі, раціоналізаторські пропозиції» (свідоцтво Міністерства юстиції України № 933, безстрокове), стаж роботи у сфері інтелектуальної власності - з 1997 року, стаж судово-експертної роботи - з 2001 року, згідно якого «Корисна модель за патентом України № [NUMBER] не відповідає умові патентоздатності «новизна» (а.с.49-62). Також, позиція позивачів підтверджується висновоком експертизи щодо умов патентоздатності, наданий Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» (від 18.05.2023 № 5229/ЗУ/23), згідно якого встановлено, що запатентована корисна модель за патентом України на корисну модель № [NUMBER] не відповідає умовам патентоздатності корисної моделі, визначеним для неї частиною другою статті 7 Закону, а саме: за пунктом 1 формули не є новою (а.с.42-45). Відтак, позивачі вважають, що у них достатньо належних та допустимих доказів, які свідчать про доведеність факту відсутності дотримання умов патентоздатності «новизна» щодо оскаржуваної корисної моделі, а тому звернулись до суду за захистом своїх прав. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 418 ЦК України, право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Згідно з ч. 1 ст. 460 ЦК України, корисна модель вважається придатною для набуття права інтелектуальної власності на неї, якщо вона, відповідно до закону, є новою і придатною для промислового використання. Об`єктом корисної моделі може бути продукт (пристрій, речовина тощо) або процес у будь-якій сфері технології (ч. 2 ст. 460 ЦК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 462 ЦК України, набуття права інтелектуальної власності на корисну модель засвідчується патентом. Обсяг правової охорони визначається формулою корисної моделі. Так, ч. 2 ст. 464 ЦК України передбачено, що майнові права інтелектуальної власності на корисну модель належать володільцю відповідного патенту, якщо інше не встановлено договором чи законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», винахід (корисна модель) - результат інтелектуальної діяльності людини в будь-якій сфері технології. Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України "Про охорону прав на винаходи і корисні моделі", правова охорона надається винаходу (корисній моделі), що не суперечить публічному порядку, принципам гуманності і моралі та відповідає умовам патентоздатності. Згідно з ч. 2 ст. 6 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», об`єктом винаходу (корисної моделі), правова охорона якому (якій) надається згідно з цим Законом, може бути: продукт (пристрій, речовина, штам мікроорганізму, культура клітин рослини і тварини тощо); процес (спосіб), а також нове застосування відомого продукту чи процесу. Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», корисна модель відповідає умовам патентоздатності, якщо вона є новою і промислово придатною. Згідно з ч. 3 ст. 7 наведеного Закону винахід (корисна модель) визнається новим, якщо він не є частиною рівня техніки. Об`єкти, що є частиною рівня техніки, для визначення новизни винаходу повинні враховуватися лише окремо. Так, ч. 2 ст. 28 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» процес, що охороняється патентом, визнається застосованим, якщо використано кожну ознаку, включену до незалежного пункту формули винаходу, або ознаку, еквівалентну їй. Згідно з п. 6.6.1 Правил складання і подання заявки на винахід та заявки на корисну модель, затверджених наказом Міністерства освіти і науки, від 22 січня 2001 року № 22, суть винаходу (корисної моделі) виражається сукупністю суттєвих ознак, достатніх для досягнення технічного результату, який забезпечує винахід (корисна модель). Відповідно до п. 7.1.1 наведених Правил, формула винаходу (корисної моделі) призначена для визначення обсягу правової охорони, яка надається патентом. Отже, обсяг правової охорони винаходу (корисної моделі) визначається за формулою винаходу, яка складається зі всіх його (її) суттєвих ознак. Обґрунтовуючи порушення своїх прав та охоронюваного законом інтересу позивачі посилаються на наявну невідповідність корисної моделі за патентом України № [NUMBER] умові патентоздатності «новизна». Так, належним та допустимим доказом у справах, пов`язаних з вирішенням спорів про визнання недійсними прав на корисну модель, є експертиза, оскільки такі питання потребують спеціальних знань. Відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 106 ЦПК України, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. Так, позивачі в доведення своєї позиції долучили до позовної заяви висновок про проведення експертизи об`єктів інтелектуальної власності від 13.11.2023 р. № 1368. З даного висновку вбачається, що експертом досліджувались наступні питання: «1. Чи відповідає корисна модель за патентом України № [NUMBER] умові патентоздатності «новизна»?, Чи відповідає корисна, модель за патентом України [NUMBER] умові патентоздатності «промислова придатність»?». Експерт у своєму висновку зазначив, що згідно з проведеним зіставленням ознак, наведених у незалежному пункті формули корисної моделі за патентом № [NUMBER] , з відповідними ознаками, які містить джерело інформації (стаття), всі ознаки, наведені у незалежному пункті формули корисної моделі, співпадають з ознаками об`єкту - електрода анодного заземлення на графітовій основі, згідно заявки а202004880, за якою отримано патент України № [NUMBER] на винахід, опис до якого надано на дослідження. Тобто корисна модель за патентом України. Так, № [NUMBER] є частиною рівня техніки, визначеного згідно наданих на дослідження матеріалів, а тому корисна - модель за патентом України № [NUMBER] не відповідає умові патентоздатності «новизна» відповідно до пункту 3 статті 7 Закону [1] та пункту 6.5.2. Правил розгляду [4]. З врахуванням зазначенного, зокрема експерт прийшов до висновку, що корисна модель за патентом України № [NUMBER] не відповідає умові патентоздатності «новизна». Зі змісту наданого позивачами висновку вбачається, що експертизу проведено [PERSON] - директором Науково-дослідного інституту інтелектуальної власності Національної академії правових наук України, який має вищу технічну освіту, вищу освіту у сфері інтелектуальної власності, науковий ступінь кандидата юридичних наук, кваліфікацію судового експерта у сфері інтелектуальної власності, у тому числі за спеціальністю 13.3 «Дослідження, пов`язані з охороною прав на винаходи, корисні моделі, раціоналізаторські пропозиції» (свідоцтво Міністерства юстиції України № 933, безстрокове), стаж роботи у сфері інтелектуальної власності - з 1997 року, стаж судово-експертної роботи - з 2001 року. Про кримінальну відповідальність за ст. 384 КПК України експерт обізнаний. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України). Ці дані встановлюються письмовими, речовими та електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків. З врахуванням зазначеного, наданий позивачами висновок експерта відповідає вимогам процесуального закону і у суду відсутні підстави для відхилення цього висновку. Таким чином, оскільки зазначений висновок не скасований і не визнаний недійсним, судом зазначений доказ береться до уваги, як такий, що підтверджує позовні вимоги, оскільки він встановлює ті обставини, на які посилаються позивачі. Щодо висновку експертизи щодо умов патентноздатності патенту № [NUMBER] , реєстраційний номер u 2020 05266 від 18.05.2023 №5229/ЗУ/23, який підготовлений в порядку, передбаченому частиною першою статті 33-2 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», на підставі відповідного клопотання [PERSON] від 21.12.2022, то суд вважає, що такий висновок є формальним, про що і зазначає представник Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій». Разом з цим, з зазначеного висновку встановлено, що запатентована корисна модель за патентом України на корисну модель [NUMBER] не відповідає умовам патентноздатності корисної моделі, визначеним для неї частиною другою статті 7 Закону, а саме: за пункту 1 формули не є новою. Відтак, зазначене просто підтверджує те, що корисна - модель за патентом України № [NUMBER] не відповідає умові патентоздатності «новизна», а тому суд приймає такий висновок як додатковий доказ посилань позивачів, хоча такий висновок не відповідає в повній мірі вимогам ст. 106 ЦПК України. Так, статтею 7 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» визначено, що винахід відповідає умовам патентоздатності, якщо він є новим, має винахідницький рівень і є промислово придатним. З врахуванням зазначеного, судом розглядом та належними доказами, які надали позивачі встановлено, що корисна модель за патентом України № [NUMBER] не відповідає умові патентоздатності «новизна». Згідно рішення Конституційного Суду України № 18-рп/2004 від 01.12.2004 р., під охоронюваними законом інтересами необхідно розуміти прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам. Отже, охоронюваний законом інтерес є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони. Відтак, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. Так, ч. 1 ст. 469 ЦК України передбачено, що права інтелектуальної власності, зокрема на корисну модель, визнаються недійсними з підстав та в порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» права на винахід (корисну модель) можуть бути визнано у судовому порядку недійсним повністю або частково, зокрема, у разі невідповідності запатентованого винаходу (корисної моделі) умовам патентоздатності, що визначені статтею 7 цього Закону. Оцінивши додані позивачем висновки до матеріалів справи, висновки проведеної експертизи, яка долучена позивачами в сукупності з іншими доказами в справі за правилами ст. 89 ЦПК України суд не знайшов обставин, які б давали підстави стверджувати про необґрунтованість, неправильність висновків чи суперечливість їх іншим матеріалам справи. За таких обставин вони є належним та допустимим доказами у справі. Таким чином, суд вважає, що позивачі обґрунтовано звернулись до суду за захистом своїх прав, оскільки корисна модель за патентом України № [NUMBER] впливає на належне користування позивачами своїми правами на патент № [NUMBER] від 18 серпня 2021 року на винахід «[INFO]», дата подання заявки 23 березня 2020 року, який був зареєстрованим за позивачами раніше. Відтак, суд прийшов до висновку про визнання недійсними прав на корисну модель «[INFO]» згідно патенту України на корисну модель [NUMBER] від 29 грудня 2020 року, оскільки вона не відповідає умові патентоздатності «новизна». Окрім цього, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не подали до суду жодних доказів та обґрунтованих аргументів, які б могли спростовувати посилання сторони позивачів. Поданий відзив відповідача [PERSON] взагалі не містить належних доводів щодо обставин справи та їх спростувань. Щодо вимоги позивачів про визнання корисої моделі «[INFO]» за патентом [NUMBER] від 29 грудня 2020 року такою, що не відповідає критерію патентоздатності «новизна», то вона не підлягає задоволенню, оскільки ст. 33 «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» такого способу захисту прав не передбачено. Відповідно до ч.3 ст. 33 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі», при визнанні прав на винахід (корисну модель) недійсними повністю чи частково в судовому порядку НОІВ повідомляє про це у Бюлетені. Права на винахід (корисну модель), визнані недійсними повністю або частково в судовому порядку, вважаються такими, що не набрали чинності, від дати публікації відомостей про державну реєстрацію винаходу (корисної моделі). Згідно ст. 1 наведеного Закону національний орган інтелектуальної власності (далі - НОІВ) - державна організація, що входить до державної системи правової охорони інтелектуальної власності, визначена на національному рівні Кабінетом Міністрів України як така, що здійснює повноваження у сфері інтелектуальної власності, визначені цим Законом, іншими законами у сфері інтелектуальної власності, актами центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері інтелектуальної власності, та статутом, і має право представляти Україну в міжнародних та регіональних організаціях. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2022 року № 943-р «Деякі питання Національного органу інтелектуальної власності» визначено, що Державна організація «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» виконує функції національного органу інтелектуальної власності. Відповідно до ст. 3-1 Закону України «Про охорону прав на винаходи і корисні моделі» в редакції вищевказаного Закону України від 16.06.2020р. № 703-IX до функцій національного органу інтелектуальної власності входить зокрема опублікування відомостей щодо винаходів і корисних моделей. За викладених обставин функції по внесенню відомостей до Державного реєстру корисних моделей та публікації відомостей про визнання патентів недійсними, про що вимагається позивачами в позові, входять до повноважень ДО «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій». З врахуванням зазначеного, суд у відповідності до зазначених вимог прийшов до висновку про зобов`язання Державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» внести до Державного реєстру України на корисні моделі відомості про визнання патенту України на корисну модель [NUMBER] від 29 грудня 2020 року недійсним та здійснити публікацію про визнання недійним прав на корисину модель на корисну модель [NUMBER] від 29 грудня 2020 року в офіційному бюлетені «Промислова власність». Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. З врахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку, що обставини на які посилаються позивачі є підтвердженими належними доказами та обгрунтованими, а тому вимоги щодо визнання прав на корисну модель недійсними та зобов`яння ДП «Український інститут інтелектуальної власності» вчинити дії, підлягають задоволенню. Щодо позовної вимоги про визнання корисої моделі «[INFO]» за патентом [NUMBER] від 29 грудня 2020 року такою, що не відповідає критерію патентоздатності «новизна», то вона не підлягає задоволенню, з зазначених вище підстав. Відтак, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Так, у відповідності до задоволених вимог, загальна сума стягнення судового збору становить 7 751,68 грн., а тому відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідачів підлягає стягненню на користь кожного з позивачів судовий збір у розмірі 1 937,92 грн. в рівних частинах. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідачів підлягає стягненню на користь [PERSON] судовий збір за заяву про забезпечення позову у розмірі 1 211,20 грн. в рівних частинах. Разом з цим, заявлені витрати на проведення експертизи, не підлягають стягненню, оскільки є документально не підтвердженими. Окрім цього, судовий збір не підлягає стягненню з Державної організації «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій», оскільки УКРНОІВІ виконує функції Національного органу інтелектуальної власності (НОІВ), відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 18.10.2022 № 943-р «Деякі питання Національного органу інтелектуальної їласності», з 08.11.2022. УКРНОІВІ заснований на державній власності, належить до сфери правління Мінекономіки та є державною некомерційною організацією відповідно до пункту 1.1 Статуту УКРНОІВІ, затвердженого наказом Міністерства економіки України від 09.08.2023 № 10649, який опубліковано ні офіційному сайті УКРНОІВІ Згідно з пунктом 4.10 Статуту Офіс відповідає за своїми зобов`язаннями з межах належного йому майна. Офіс не несе відповідальності за зобов`язаннями держави та Уповноваженого органу управління, а держава та Уповноважений орган управління не несуть відповідальності за зобов`язаннями за Офісу, крім випадків, передбачених Господарським кодексом України та іншими законами. Таким чином, УКРНОІВІ, як новостворена державна некомерційні організація, якій з 08.11.2022 передані функції НОІВ, не є правонаступником прав та обов`язків Укрпатенту та не несе жодної майнової (компенсаторної відповідальності за його зобов`язаннями, у тому числі - цивільно-правові: відповідальності за дії, бездіяльність чи рішення цієї державної інституції. Відповідно до частини 9 статті 10 ЦПК України у випадку якщо спірні відносини не врегульовано законом, суд застосовує закон, що регулює подібні з; змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). До спірних правовідносин можуть за аналогією права застосовуватися положення пункту 69 постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.10.2012 № 12 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов`язаних із захистом прав інтелектуальної власності». Відповідно до зазначеного пункту у разі задоволення позову про визнання свідоцтва на знак недійсним повністю або частково господарський суд не має права покладати судовий збір та інші судові витрати на Державну службу інтелектуальної власності України (на сьогодні повноваження стосовно реалізації державної політики в сфері інтелектуалі: власності покладено на УКРНОІВІ, Відповідача-4), якщо останню було залучено до участі у справі як одного з відповідачів, а видачу відповідного свідоцтва здійснено нею згідно з чинним законодавством. Окрім цього, стороною позивача було заявлено витрати на правову допомогу у розмірі 25 00,00 грн. Так, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат пов`язаних з розглядом справи належить витрати на професійну правничу допомогу. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу, суд виходить із диспозиції ч.1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так, згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Положеннями ч. 3 ст. 4 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність від 05.07.2012 року № 5076-VI (далі - Закон № 5076) встановлено, що адвокат може здійснювати адвокатську діяльність індивідуально або в організаційно-правових формах адвокатського бюро чи адвокатського об`єднання (організаційні форми адвокатської діяльності). Згідно з п.п. 1, 2, 6 ч. 1 та ч. 2 ст. 19 Закону № 5076 до видів адвокатської діяльності, серед іншого, відносяться: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Адвокат може здійснювати інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеної у рішенні у справі «East/West Alliance Limited» проти України»», заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97). Разом з цим, адвокатом на підтвердження витрат не подано до суду документів, які б підверджували заявлений їх розмір, а саме: акту -прийняття виконаних робіт, квитанції про оплату послуг адвоката. Відтак, витрати на правову допомогу не підлягають стягненню.

Outcome: partial