Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-24 00:00:00

У квітні 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що 18 грудня 2018 року між [PERSON] , як продавцем, та [PERSON] , як покупцем, укладено попередній договір про укладення договору купівлі-продажу квартири. Попередній договір засвідчено приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Михальченко М. М., зареєстрований у реєстрі за №\~6261. Згідно пункту 1 попереднього договору продавець у строк до 30 жовтня 2019 року Продавець зобов`язався передати у власність Покупця, з укладенням договору купівлі-продажу, а Покупець зобов`язався прийняти та оплатити квартиру [ADDRESS] , загальною площею 24,5 кв. м в багатоквартирному житловому будинку, збудованому на земельній ділянці площею 0,1038 га, кадастровий номер 3222486200:03:006:0030, що знаходиться в [ADDRESS] та підключеному до центральних комунікацій (водопостачання та водовідведення, газопостачання та електроенергія), у порядку та на умовах, передбачених відповідно цим та основним договором. Пунктом 3 Договору визначено, що ціна продажу складає 323 400,00 (триста двадцять три тисячі чотириста) 00 грн, що на день укладення цього договору еквівалентно 11 592,00 (одинадцять тисяч п`ятсот дев`яносто два) доларів США. За умовами попереднього договору на підтвердження намірів сторін покупець передав, а продавець прийняв передоплату у вигляді авансу в розмірі 180 000,00 грн (сто вісімдесят тисяч гривень 00 копійок), що на день укладення договору еквівалентно 6 452,00 (шість тисяч чотириста п`ятдесят два) долари США. Залишок суми у розмірі 143 400,00 (сто сорок три тисячі чотириста) грн, що на день укладення договору еквівалентно 5 140,00 (п`ять тисяч сто сорок) доларів США покупець зобов`язується сплачувати рівними частинами кожного місяця до 30 жовтня 2021 року, починаючи з наступного місяця Позивачка вказані вимоги договору виконала. На сьогоднішній день [PERSON] сплатила [PERSON] всю вартість спірної квартири, визначену згаданим договором, яка складає 323 400,00 (триста двадцять три тисячі чотириста гривень) 00 коп. Водночас, п. 5 Попереднього договору передбачено, що Сторони домовились, що у випадку відмови (ухилення) продавця від продажу квартири у строк, передбачений цим договором, або наявної заборони на продаж майна продавцем, або визнання об`єкту будівництва незаконною забудовою, або наявності підстав для визнання забудови як об`єкту будівництва, побудованого з порушенням чинних норм, що не дає можливості ввести його в експлуатацію, продавець повинен повернути покупцю одержану від нього всю суму авансових платежів та додатково сплатити штраф у розмірі 10% від суми продажу протягом одного місяця. У подальшому, 25 жовтня 2019 року між сторонами укладено договір про внесення змін та доповнень до попереднього договору від 18 грудня 2018 року № 6261, а саме у пунктах 1, 3 щодо кінцевого строку зобов`язання передати продавцем у власність згаданої квартири. Визначено строк до 30 червня 2020\~року. 26 червня 2020 року між сторонами знову укладено договір про внесення змін та доповнень до попереднього договору від 18 грудня 2018 року № 6261, а саме у пунктах 1, 3 щодо кінцевого строку зобов`язання передати продавцем у власність квартири. Визначено строк до 30 березня 2021 року. У зв`язку з тією обставиною, що продавець знову не дотримався умов Договору у частині строків його виконання, 30 березня 2021 року між сторонами повторно укладено договір про внесення змін та доповнень до попереднього договору від 18 грудня 2018 року № 6261, а саме у пунктах 1, 3. Визначено строк до 30 серпня 2022 року. Однак, станом на момент звернення з цим позовом, продавцем не виконано умови договору щодо передачі у власність квартиру [ADDRESS] , загальною площею 24,5 кв. м в багатоквартирному житловому будинку, збудованому на земельній ділянці площею 0,1038 га, кадастровий номер 3222486200:03:006:0030, що знаходиться в [ADDRESS] . За таких обставин, позивач, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить суд: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 323 400,00 грн боргу за попереднім договором; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 32 340,00 грн штрафу, визначений попереднім договором; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] три проценти річних за боргом, які обчислюються з дня його виникнення до дня прийняття рішення у справі, які станом на день подання позову складають 5 794,62 грн; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] інфляційні втрати за боргом, які обчислюються з дня його виникнення до дня прийняття рішення у справі, які станом на день подання позову складають 24 285,84 грн; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати за сплату судового збору, що складають 3 557,40 грн. Ухвалою від 20 квітня 2023 року Києво-Святошинський районний суд Київської області відкрив провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначив підготовче судове засідання. Ухвалою від 06 листопада 2023 року Києво-Святошинський районний суд Київської області забезпечив позов у даній справі та наклав арешт на 1/5 частину квартири [ADDRESS] , реєстраційний номер нерухомого майна 2048872132224, яка належить на праві власності [PERSON] . Києво-Святошинський районний суд Київської області ухвалою від 21 листопада 2023 року закрив підготовче провадження, справу призначив до розгляду. В судове засідання, призначене на 22 січня 2024 року, позивач та його представник не з`явилися, про дату час та місце слухання справи сповіщені належним чином, просили проводити розгляд справи за їх відсутності, позов підтримали в повному обсязі. Відповідач та його представник в судове засідання, призначене на 22 січня 2024 року не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив, відзив на позов суду не подав. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. У зв`язку із відсутністю заперечень позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст.280-281 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, заслухавши доводи сторін, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 18 грудня 2018 року між [PERSON] , як продавцем, та [PERSON] , як покупцем, укладено попередній договір про укладення договору купівлі-продажу квартири. Згідно п. 1 Договору у строк до 30 жовтня 2019 року Продавець зобов`язався передати у власність Покупця, з укладенням договору купівлі-продажу, а Покупець зобов`язався прийняти та оплатити квартиру [ADDRESS] , загальною площею 24,5 кв. м в багатоквартирному житловому будинку, збудованому на земельній ділянці площею 0,1038 га, кадастровий номер 3222486200:03:006:0030, що знаходиться в [ADDRESS] та підключеному до центральних комунікацій (водопостачання та водовідведення, газопостачання та електроенергія), у порядку та на умовах, передбачених відповідно цим та основним договором. Пунктом 3 Договору визначено, що ціна продажу складає 323 400,00 (триста двадцять три тисячі чотириста) 00 грн, що на день укладення цього договору еквівалентно 11 592,00 (одинадцять тисяч п`ятсот дев`яносто два) доларів США. Відповідно до п. 4 Договору, при укладенні цього договору на підтвердження намірів сторін покупець передав, а продавець прийняв передоплату у вигляді авансу у розмірі 180 000,00 грн (сто вісімдесят тисяч гривень 00 копійок), що на день укладення договору еквівалентно 6 452,00 (шість тисяч чотириста п`ятдесят два) долари США. Залишок суми у розмірі 143 400,00 (сто сорок три тисячі чотириста) грн, що на день укладення договору еквівалентно 5 140,00 (п`ять тисяч сто сорок) доларів США покупець зобов`язується сплачувати рівними частинами кожного місяця до 30 жовтня 2021 року, починаючи з наступного місяця. Відповідно до п. 5 Попереднього договору сторони домовились, що у випадку відмови (ухилення) продавця від продажу квартири у строк, передбачений цим договором, або наявної заборони на продаж майна продавцем, або визнання об`єкту будівництва незаконною забудовою, або наявності підстав для визнання забудови як об`єкту будівництва, побудованого з порушенням чинних норм, що не дає можливості ввести його в експлуатацію, продавець повинен повернути покупцю одержану від нього всю суму авансових платежів та додатково сплатити штраф у розмірі 10% від суми продажу протягом одного місяця. Відповідно до п. 6 Попереднього договору сторони домовилися, що на день укладення ОСНОВНОГО ДОГОВОРУ квартира не повинна бути продана, заставлена, не перебувати у податковій заставі, у спорі та під забороною (арештом), щодо предмету договору має бути відсутня будь-яка заборгованість з оплати податків, комунальних послуг. Відповідно до п. 7 Попереднього договору проект цього договору, складений нотаріусом з урахуванням умов, які є обов`язковими для такого роду договорів, а також умов, визначених та узгоджених сторонами, прочитаний ними та схвалений. Відповідно до п. 8 Попереднього договору всі спори, пов`язані з цим договором або що з нього випливають, вирішуються сторонами в порядку, передбаченому чинним законодавством. Відповідно до п. 11 Попереднього договору цей договір вважається укладеним з моменту підписання сторонами і набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до п. 12 Попереднього договору цей договір діє до моменту укладення ОСНОВНОГО ДОГОВОРУ. Відповідно до п. 13 Попереднього договору зміни та доповнення до цього договору, а також його розірвання оформляється у вигляді окремого нотаріально посвідченого договору. У подальшому, 25 жовтня 2019 року між сторонами укладено договір про внесення змін та доповнень до попереднього договору від 18 грудня 2018 року № 6261, а саме у пунктах 1, 3 щодо кінцевого строку зобов`язання передати продавцем у власність згаданої квартири. Визначено строк до 30 червня 2020 року. 26 червня 2020 року між сторонами знову укладено договір про внесення змін та доповнень до попереднього договору від 18 грудня 2018 року № 6261, а саме у пунктах 1, 3 щодо кінцевого строку зобов`язання передати продавцем у власність квартири. Визначено строк до 30 березня 2021 року. У зв`язку з тією обставиною, що продавець знову не дотримався умов Договору у частині строків його виконання, 30 березня 2021 року між сторонами повторно укладено договір про внесення змін та доповнень до попереднього договору від 18 грудня 2018 року № 6261, а саме у пунктах 1, 3. Визначено строк до 30 серпня 2022 року. Відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що також встановлено статтею 12 цього Кодексу. Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно до ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу. Згідно вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідачем [PERSON] не було виконано умови попереднього договору щодо продажу позивачу квартири, у зв`язку з чим було порушено права [PERSON] . За таких обставин, сплачена позивачем за попереднім договором купівлі-продажу квартири сума коштів у розмірі 323 400,00 грн підлягає стягненню на його користь з відповідача. У той же час, стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Такі висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2- 383/2010. Попередній договір є чинним, відповідачем у судовому порядку вимоги про визнання його недійсним не заявлялися, а, відтак, договір підлягає виконанню сторонами і відповідно створює для них відповідні правові наслідки у разі невиконання його положень. Суд також вважає за необхідне зазначити, що статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. Разом з тим, Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто, відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові в справі № 373/2054/16-ц від 16 січня 2019 року, відповідно до ст. 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. З огляду на те, що позивач у своїй заяві просив суд стягнути з відповідача грошові кошти, сплачені за попереднім договором купівлі-продажу квартир саме в національній валюті, суд з огляду на частину другу статті 264 ЦПК України при ухваленні рішення не може виходити за межі позовних вимог, а, відтак, стягненню підлягає сплачена сума авансу в гривнях в розмірі 323 400,00 грн. Крім того, умовами попереднього договору (пункт 5) визначено, що у випадку відмови (ухилення) продавця від продажу квартири у строк, передбачений цим договором, або наявної заборони на продаж майна продавцем, або визнання об`єкту будівництва незаконною забудовою, або наявності підстав для визнання забудови як об`єкту будівництва, побудованого з порушенням чинних норм, що не дає можливості ввести його в експлуатацію, продавець повинен повернути покупцю одержану від нього всю суму авансових платежів та додатково сплатити штраф у розмірі 10% від суми продажу протягом одного місяця. Тобто, з урахуванням штрафу, сума, яка підлягає поверненню позивачу за неналежне виконання умов попереднього договору складає: 323 400,00 + 32 340,00 (10%) = 355 740,00 грн. Що стосується стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Відповідно до ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів. Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд України у постанові від 22 березня 2017 року у справі № 6-2311цс16 висловив правову позицію та зазначив, що за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Наявність судового рішення про стягнення боргу не позбавляє позивача права на стягнення з відповідача інфляційних втрат за користування грошовими коштами на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц. Відповідно до договору про внесення змін та доповнень до попереднього договору від 18 грудня 2018 року № 6261, а саме у пунктах 1, 3, визначено строк до 30 серпня 2022 року, а відповідно до п. 5 договору сторони домовилися про повернення Продавцем Покупцеві авансу протягом одного місяця у випадку відмови (ухилення) Продавця від продажу квартир. Таким чином, прострочення виконання зобов`язання розпочалось з 30 вересня 2022 року. Враховуючи те, що правовідносини, які склалися між сторонами є грошовими та містять зобов`язальний характер, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних втрат та 3% річних з моменту прострочення зобов`язання (30\~вересня 2022 року) по дату ухвалення судового рішення у справі. Інфляційні збитки розраховується за формулою: [Індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період [Збитки від інфляції] = [Сума боргу] ? [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу]. Отже, сукупний індекс інфляції становить:\~(102,50 : 100)\~x\~(100,70 : 100)\~x\~(100,70 : 100)\~x\~(100,80 : 100)\~x\~(100,70 : 100)\~x\~(101,50 : 100)\~x\~(100,20 : 100)\~x\~(100,50 : 100)\~x\~(100,80 : 100)\~x\~(99,40 : 100)\~x\~(98,60 : 100)\~x\~(100,50 : 100)\~x\~(100,80 : 100)\~x\~(100,50 : 100)\~x\~(100,70 : 100)\~x\~(100,40 : 100)\~x\~(100,30 : 100)\~x\~(100,50 : 100)\~x\~(100,20 : 100)\~x\~(100,60 : 100)\~x\~(102,20 : 100)\~x\~(100,00 : 100)\~x\~(100,60 : 100)\~= 1.14560230. Інфляційне збільшення становить: 323\~400,00 x 1.14560230 - 323\~400,00 =\~47\~087,79 грн. 3 % річних розраховуються за формулою: Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. Отже, з 30 вересня 2022 року по 25 вересня року 3 % річних складають: 323\~400,00 x 3 % x 727 : 365 : 100 = 19\~304,72 грн. Таким чином, інфляційні збитки за періоди з 30\~вересня 2022 року по 25 вересня 2024 року складають\~47\~087,79 грн., а 3 % річних - 19\~304,72 грн. У порядку статті 141 ЦПК України, із відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в сумі 3 557,40 грн. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Outcome: approved