Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-23 00:00:00

У червні 2024 року ТОВ «ФК «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» (далі за текстом ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договорами позики №78991123 від 02.06.2023, №4854796 від 03.08.2023, що в загальному розмірі становить 79 816,25 грн. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 02.06.2023 між ТОВ «ФК «1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (далі за текстом ТОВ «ФК «1 БАНК») та [PERSON] було укладено договір позики №78991123. В подальшому між цими ж сторонами 03.08.2023 було укладено ще один договір позики №4854796. Вказані договори підписано електронним підписом відповідача. 14.06.2021 між ТОВ «ФК «1 БАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №14/06/21, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «1 БАНК» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за оплату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «1 БАНК» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників, у тому числі до [PERSON] . Відповідно до витягів з реєстру боржників №12 від 22.11.2023, №21 від 20.03.2024 до договору факторингу №14/06/21, позивач набув права грошової вимоги до відповідача. У зв`язку з невиконанням належним чином умов договору позики №78991123 від 02.06.2023 у відповідача існує заборгованість перед позивачем у розмірі 42 350,00 грн. з яких: 11 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 31 350,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. Всупереч умовам договору позики №4854796 від 03.08.2023 відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем у розмірі 37 466,25 грн., з яких: 9 900,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 27 566,25 грн. - сума заборгованості за відсотками. На підставі викладеного, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав, шляхом стягнення з відповідача на свою користь заборгованості за вказаними вище договорами. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.06.2024 головуючим суддею у справі визначено Ковбасюк О.О. Ухвалою суду від 07.06.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін, встановлено відповідачу строк для подання відзиву, а позивачу - відповіді на відзив. 19.07.2024 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, вказуючи на їх необґрунтованість. 22.07.2024 відповідач подав уточнену редакцію відзиву на позовну заяву. 25.07.2024 представник позивача подав суду відповідь на відзив, в якій позовні вимоги підтримав. 29.07.2024 до суду надійшли заперечення відповідача на відповідь на відзив. 05.08.2024 представник позивача подав до суду клопотання про долучення доказів. У судове засідання представник позивача, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, не з`явився. Разом із цим, у відповіді на відзив на позовну заяву він просив проводити розгляд справи за його відсутності. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву просив проводити розгляд справи за його відсутності. З огляду на наведене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін. Дослідивши матеріали справи відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, згідно з якою у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, повно і всебічно оцінивши всі фактичні обставини справи та докази, які мають значення для розгляду справи, суд дійшов наступних висновків. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 02.06.2023 між ТОВ «ФК «1 БАНК» та [PERSON] було укладено договір позики №78991123 (на умовах повернення позики в кінці строку) про надання коштів строком 24 дні, у відповідності до якого відповідач отримав у позику грошові кошти в розмірі 11 000,00 грн., із нарахуванням процентів за користування: 2,5 % - процентна ставка (базова)/день; 2,5 % - знижена процентна ставка/день; 2,70 % - процентна ставка за понадстрокове користування; 2,70 % - пеня % в день; 127052,45 % - орієнтовна реальна річна процентна ставка; дата повернення позики 26.06.2023. Договір укладено та підписано сторонами в електронній формі за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи та підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором iBDgn9BPu4. Крім того, 03.08.2023 між ТОВ «ФК «1 БАНК» та [PERSON] було укладено договір позики №4854796 (на умовах повернення позики в кінці строку) про надання коштів строком 23 дні, у відповідності до якого відповідач отримав у позику грошові кошти в розмірі 10 000,00 грн., із нарахуванням процентів за користування: 51,53 % - базова процентна ставка за перший день користування позикою (фіксована); 2,5 % - базова процентна ставка з другого дня користування позикою до дати повернення позики (фіксована); 0,01 % - знижена процентна ставка; 2,70 % - процентна ставка за понадстрокове користування; 2,70 % - пеня % в день; 74791,70 % - орієнтовна реальна річна процентна ставка; дата повернення позики 26.08.2023. Договір укладено та підписано сторонами в електронній формі за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи та підписано відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором x8256O14I7. Однак, позивач стверджує, що відповідач належним чином не виконував умови договорів позики №78991123 від 02.06.2023, №4854796 від 03.08.2023, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість у загальному розмірі 79 816,25 грн. Із пункту 1 договорів позики №78991123 від 02.06.2023, №4854796 від 03.08.2023 слідує, що позикодавець зобов`язується передати позичальнику у власність грошові кошти на погоджений умовами договору строк, шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики або достроково, та сплатити позикодавцю плату (проценти) від суми позики. Відповідно до п.п.5.5 п.5 вказаних договорів позичальник розуміє та погоджується, що у випадку неналежного виконання зобов`язань за договором позикодавець має право залучити колекторську компанію до врегулювання простроченої заборгованості, відступити право вимоги за договором або звернутися до суду для примусового стягнення заборгованості. 14.06.2021 між ТОВ «ФК «1 БАНК» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу №14/06/21, у відповідності до умов якого ТОВ «ФК «1 БАНК» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за оплату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «1 БАНК» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників, у тому числі до [PERSON] . Відповідно до витягів з реєстру боржників №12 від 22.11.2023, №21 від 20.03.2024 до договору факторингу №14/06/21 позивач набув права грошової вимоги до відповідача. Позивач стверджує, що 14.06.2021 прийняв належні права вимоги до відповідача за договорами позики №78991123 від 02.06.2023, №4854796 від 03.08.2023 та з моменту отримання такого права вимоги ним не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. У той же час, у матеріалах справи відсутні будь-які належні, допустимі і достатні докази перерахування первісним позикодавцем ТОВ «ФК «1 БАНК» коштів позичальнику відповідно до вимог ст.ст. 526, 1054, 1088 ЦК України. Таким чином, позивачем не доведено, що позичальнику надано грошові кошти в строк, у розмірі та на умовах, встановлених вказаними вище договорами. Окрім того, до позову долучено розрахунки заборгованості, відповідно до яких відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем, а саме: - за договором позики №78991123 від 02.06.2023, за період з 22.11.2023 по 30.04.2024 - у розмірі 42 350,00 грн. з яких: 11 000,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 31 350,00 грн. - сума заборгованості за відсотками; - за договором позики №4854796 від 03.08.2023, за період з 20.03.2024 по 30.04.2024 - у розмірі 37 466,25 грн., з яких: 9 900,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 27 566,25 грн. - сума заборгованості за відсотками. Однак, зазначені розрахунки заборгованості суд не може покласти в основу рішення у справі, оскільки вказані розрахунки здійснені ТОВ «ФК«ЄАПБ», а не первісним позикодавцем ТОВ «ФК «1 БАНК», вони не є первинними документами та не відповідають вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а також вимогам Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління НБУ №75 від 04.07.2018, а також з вказаних розрахунків неможливо встановити формування заборгованості та її складові, суми погашеного позичальником тіла кредиту та відсотків по кожному платіжному періоду. Із урахуванням наведеного суд визнає вказані розрахунки неналежними доказами, оскільки вони не відповідають вимогам ч.1 ст. 77 ЦПК України. Наведене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, який міститься у постанові від 01.02.2023 у справі №199/7014/20, де зазначено, що суд, встановивши, що на підтвердження наявності в особи заборгованості за кредитним договором було надано лише відомості щодо загального розміру несплаченого кредиту та відсотків, без зазначення детального розрахунку, який включав би суми погашеного позичальником тіла кредиту та відсотків по кожному платіжному періоду, дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача боргу за спірним кредитним договором. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Крім того, долучені до матеріалів справи письмові докази, надані представником позивача 05.08.2024, суд не бере до уваги, виходячи з наступного. Суд наголошує, що відповідно до п.п.2,4 ч.2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. При цьому, ч.ч.2,4 ст. 83 ЦПК України чітко передбачено, що позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Однак позивач, подаючи позовну заяву до суду, не надав всі наявні в нього докази та не повідомив суд про те, що такі докази не може бути подано з певних причин, тобто не вказав їх. Завдання законодавця при регламентації конструкції доказування полягає у забезпеченні гармонічного поєднання активності сторін та суду в цивільному судочинстві. При цьому, активність сторін відбиває приватноправові засади змагального процесу, а активність суду - публічно-правовий інтерес у ефективності відправлення правосуддя. І якщо раніше приватноправовим інтересам заінтересованої особи у цивільному судочинстві віддавалася перевага у регламентації інституту доказування, то наразі законодавець зважає також і на публічно-правові інтереси в межах зазначеного інституту. Передусім це проявляється у чіткому закріпленні обов`язків учасників справи та наслідків їх невиконання, забороні зловживань процесуальними правами та наділенні суду ефективними засобами боротьби із такими зловживаннями. Із принципом добросовісності у цивільному судочинстві також пов`язана вимога заборони суперечливої поведінки в процесі, що у всьому світі відома під назвою процесуального естопелю. Процесуальний естопель становить собою принцип, відповідно до якого сторона не повинна мати можливість отримати переваги від своєї непослідовної поведінки в процесі на шкоду іншій стороні. По суті йдеться про заборону відмови від попередніх процесуальних дій, вчинених стороною під час провадження, та зміни процесуальної поведінки сторони на шкоду іншій стороні». Суд звертає увагу на те, що інших належних та допустимих доказів на противагу вищезазначених висновків суду позивачем не надано та в ході судового розгляду не встановлено. Із урахуванням наведеного, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність та взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними, а тому задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed