Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-01 00:00:00

Заявники звернулися до Першотравневого районного суду м. Чернівці із заявою про розірвання шлюбу за заявою подружжя яке має дітей та встановлення факту самостійного виховання дитини. Посилалися на те, що вони 07.07.2011 року зареєстрували шлюб у якому у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Зазначили, що їх сімейне життя не склалося у них різні інтереси та погляди на життя. Кожен із них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Внаслідок чого вони близько двох років проживають окремо, не ведуть спільного господарства та не мають спільного бюджету. Після фактичного припинення шлюбних син [PERSON] залишився проживати разом із батьком. Вказували, що між ними досягнуто згоди щодо їх участі у вихованні та утриманні дітей. Враховуючи викладене з посиланням на норми матеріального та процесуального права просили суд розірвати шлюб між ними, неповнолітнього сина [PERSON] залишити проживати разом із батьком та встановити факт самостійного виховання та утримання батьком неповнолітньої дитини. В судове засідання заявники не прибули. Від заявників надійшли заяви про розгляд справи без їх участі. Заяву підтримали та просили її задовольнити. Враховуючи те, що в судове засідання не з`явились всі особи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що дана заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно ч. 3 ст. 293 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються в тому числі справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 109 СК України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Встановлено що заявники перебувають у шлюбі, який між ними зареєстровано 07.07.2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №943, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] . У шлюбі у заявників народилися [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , відповідно до копій свідоцтв про народження дітей. Спільне життя заявників на склалось з причин несумісності характерів та різних поглядів на подружнє життя. Фактичні шлюбні відносини та ведення спільного господарства між ними фактично припинено. Вони проживають окремо та не ведуть спільного господарства. Крім того встановлено їх спільне не бажання підтримувати спільні стосунки та подружнє життя, а перебування у шлюбі суперечить їх спільним інтересам. Таким чином, суд вважає, що збереження сім`ї неможливе, оскільки сім`я [PERSON] та [PERSON] розпалася остаточно, на даний час їх шлюб носить формальний характер. Шлюбні відносини між ними фактично припинені. Враховуючи наведені вище обставини та фактичні взаємини заявників, суд приходить до висновку, що їх сім`я остаточно розпалась і зберегти її уже неможливо. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Крім того ч. 3 ст. 109 СК України визначає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Так, до заяви заявниками було додано копію нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Тумаком А.М. від 07.08.2024 року договору про визначення місця проживання дітей, умов їх утримання та участі батьків у їх вихованні. Згідно договору батьки досягли згоди, що син [PERSON] буде проживати з батьком, та перебуватиме на його самостійному утриманні та вихованні, натомість син [PERSON] проживатиме із матір`ю та перебуватиме на її самостійному вихованні та утриманні. Таким чином судом встановлено, що заявниками дотримано вимог ст. 109 СК України. Суд зауважує, що відповідно до Постанови Верховного Суду №200/952/18 від 15.01.2020 року за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Крім того відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Так із поданих заяв судом встановлено, та не заперечувалось заявниками те, що [PERSON] , залишається й надалі проживати із батьком, який самостійно його виховує та утримує, а також те, що [PERSON] потребує юридичного встановлення факту перебування дитини на його самостійному вихованні та утриманні. Враховуючи викладене, спільне небажання подружжя зберігати сім`ю, дотримання ними вимог ст. 109 СК України, суд вважає, що подана заява є обґрунтованою, а тому підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved