Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-25 00:00:00

12 квітня 2024 року представник позивача [PERSON] звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом, яким просив суд : зняти арешт з квартири загальною площею 43,1 кв. м., житлова площа 24.7 кв. м., яка розташована за адресом: [ADDRESS] , право власності на яку належить [PERSON] -1/3, [PERSON] - 1/3, [PERSON] - 1/3, накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15 травня 2014 року, державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Черниш О.В., у виконавчому провад-жені ВП-6943538; земельної ділянки, площею 0,0492 га з кадастровим номером 3210500000:11:040:0130, що знаходяться за адресом: [ADDRESS] та розташований на ній житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] , право власності яке належить [PERSON] 1/2; [PERSON] -1/2, накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15 травня 2014 року, державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Черниш О.В. у виконавчому проваджені - ВП-6943538; гаража (погріб під гаражем), Б, В, загальною площею 25,2 кв. м., в гаражному кооперативі «Схід», розташованого за адресою : [ADDRESS] , на підставі рішення виконавчого комітету Бориспільської міської ради від 23 липня 2012 року, право власності на який належить [PERSON] -1/1, накладений постановою про арешт майна боржника та оголо-шення заборони на його відчуження від 15 травня 2014 року, державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Черниш О.В. у виконавчому проваджені - ВП-6943538. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі у розмірі 1200,00 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. 15 травня 2014 року державним виконавцем відділу ДВС Бориспільського МРУЮ Чернишом О.В. винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Згідно даної постанови від 15 травня 2014 року накладено арешт на все майно у межах суми звернення стягнення 38544,12 грн. На даний час виконавче провадження закінчено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» та виконавче провадження знищене. Позивач звернувся до Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області із заявою про зняття арешту з всього майна, однак йому було рекомендовано звернутися до суду. Тому, позивач змушений звернутися до суду із вказаним позовом. Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 травня 2024 року провадження у справі відкрито та призначено підготовче судове засідання. Сторонам роз`яснено права, обов`язки та встановлено строк для їх реалізації. 08 липня 2024 року ухвалою суду підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті з викликом і повідомленням сторін. Учасники справи в судове засідання не з`явилися, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Натомість представник позивача подав заяву, якою просив суд позовну заяву задовольнити, розгляд справи проводити у його відсутність. Від відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає. Від третіх осіб також надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги визнають. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд на підставі ст. 223 ЦПК України розгляд справи провів у відсутність вказаних сторін. За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі за №761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно ч. 1 ст.\~4\~та ч. 1 ст.\~5 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частинами 3, 4 ст. 12 ЦПК України\~встановлено,\~що кожна\~сторона повинна\~довести обставини,\~які мають\~значення для\~справи і\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ч.\~1\~ст.\~81,\~89\~ЦПК України,\~кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Суд\~оцінює докази\~за своїм\~внутрішнім переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Частиною 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. За змістом ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Судом встановлено, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02 квітня 2008 року стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] , на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частки його доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 лютого 2008 року і до повноліття дитини. Згідно рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 квітня 2014 року, змінено розмір аліментів та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1200,00 гривень щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 20 лютого 2014 року. Відповідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15 травня 2014 року, державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Чернишом О.В. накладено арешт на все майно [PERSON] 26 січня 2024 року [PERSON] звернувся до Бориспільського відділу державної виконавчої служби у Бориспільському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) з заявою про знаття арешту з майна. Однак, йому повідомлено про те, що згідно даних системи АСВП у відділі перебувало виконавче провадження ВП № 6943538 щодо виконання виконавчого листа Бориспільського міськрайонного суду №1-н-284 від 04 квітня 2008 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів. 16 грудня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження згідно п. 1 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (відмова стягувача від примусового виконання рішення ). Вказане виконавче провадження знищене. Тому рекомендовано звернутися до суду. Згідно ст. 1 Протоколу 1 до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно вимог ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ст.15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст.16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 316 ЦК України\~визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За ст. 317 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. У ст. 321 ЦК України\~вказано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно ст.386 ЦК України\~визначено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»\~особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. На підставі наведеного суд приходить висновку, що на даний час виконавче провадження закінчено. Наявний арешт порушує права позивача, так як він не має можливості розпоряджатися майном. Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно п. 6 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» зняття арешту з майна органом державної виконавчої служби можливе в разі отримання державним виконавцем рішення суду про скасування заходів забезпечення позову, раніше застосованих судом у відношенні даного майна. Згідно ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний вживати заходів примусового виконання рішення, встановлених цим Законом, не упереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження та їх клопотання. Згідно вказаного Закону України державний виконавець зобов`язаний використовувати наданні йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, він знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Тобто, законодавець пов`язує можливість звернення особи з даним позовом у разі порушення права власності на майно, на яке накладено арешт. За правилами ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. У матеріалах справи відсутні докази того, що на даний час існує потреба в арешті вищезазначеного майна, яке належить на праві власності [PERSON] . На час розгляду справи встановлено, що виконавчих проваджень по відношенню [PERSON] у відділі ДВС не перебувають, що вказує на незаконність перебування майна під арештом, однак унеможливлює звільнення майна з - під арешту у позасудовому порядку. Доказів протилежного суду сторонами не надано. Відповідно Положення про Єдиний держаний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 09 червня 1999 року за № 31/5, зареєстрованим в Мін`юсті 10 червня 1999 року за № 364/3657, реєстр заборон це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони та арешти нерухомого майна; вилучення записів про заборони відчуження та арешти нерухомого майна; тимчасові застереження щодо нерухомого майна та видані витяги з реєстру заборон. Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини та враховуючи наявність накладеного арешту на майно позивача, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право не може, суд приходить висновку про обґрунтова-ність вимог позивача та необхідність захисту його прав шляхом скасування такого арешту, а відтак і про задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved