Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-08 00:00:00

В серпні 2024 року Приватне акціонерне товариство «Обухівське» звернулось до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] виплачені на виконання умов попереднього договору оренди земельної ділянки грошові кошти в сумі 18 750 грн., що складаються з виплачених позивачем коштів в сумі 8 750 грн., штрафу в сумі 10 000 грн. та сплачений судовий збір. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 15.04.2016 року між ним та [PERSON] було укладено Попередній договір оренди земельної ділянки № 491с-1, відповідно до якого сторони зобов`язались після завершення процесу розпаювання та приватизації сільськогосподарських угідь, що знаходяться в постійному користуванні ПАТ «Обухівське» відповідно до Державних актів, що знаходяться на території Першотравенської сільської ради, Нещерівської сільської ради, Обухівської міської ради, але не пізніше 30 календарних днів з моменту отримання майбутнім орендодавцем документа, який підтверджує виникнення права власності на земельну ділянку, укласти договір оренди даної земельної ділянки. Позивачем, на виконання умов Попереднього договору, було виплачено відповідачу наступні грошові кошти: за 2016 рік 2500 грн., за 2017 рік 2500 грн., за 2018 рік 3750 грн. З 07 по 29 грудня 2022 року в ході ознайомлення з матеріалами кримінального провадження № 12016110230001223 від 02.09.2016 року позивачу став відомий факт грубого порушення умов Попереднього договору відповідачем, а саме: 22.11.2019 року за [PERSON] на підставі рішення Обухівського районного суду Київської області по справі № 372/2299/19 було визнано в порядку спадкування за законом право на земельної ділянки площею 3,6748 га. Однак [PERSON] не надала позивачеві правовстановлюючий документ, чим порушила п. 4 Попереднього договору, а тому позивач змушений звернутися до суду з вказаною позовною заявою. 21 серпня 2024 року ухвалою судді відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено судове засідання для розгляду справи по суті. В судове засідання представник позивача не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без участі сторони, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідачка належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила. Відзиву на позов не надала. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про розгляд справи в заочному порядку та часткове задоволення позовних вимог. Згідно зі статтями\~12,\~13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно зі\~статтями\~76-79\~ЦПК України,\~\~доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених\~ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Судом встановлено, що 15.04.2016 року між позивачем та [PERSON] було укладено Попередній договір оренди земельної ділянки № 491-с, відповідно до якого сторони зобов`язались після завершення процесу розпаювання та приватизації сільськогосподарських угідь, що знаходяться в постійному користуванні ПАТ «Обухівське» відповідно до Державних актів, що знаходяться на території Першотравенської сільської ради, Нещерівської сільської ради, Обухівської міської ради, але не пізніше 30 календарних днів з моменту отримання майбутнім орендодавцем документа, який підтверджує виникнення права власності на земельну ділянку, укласти договір оренди даної земельної ділянки. Згідно п. 2 зазначеного договору майбутній орендар ПрАТ «Обухівське» до дати укладення основного договору зобов`язується за цим договором виплачувати майбутньому орендодавцеві щорічно до 31 грудня винагороду у розмірі 2 500 грн., з якої вираховуються податки згідно Податкового кодексу України. Згідно п.9 Попереднього договору в разі порушення однією зі сторін обов`язків, зазначених у п. 1,2,4,6 цього договору, вона сплачує іншій стороні протягом 5 (п`яти) календарних днів штраф у розмірі 10\~000 грн. Згідно п.15 Попереднього договору після підписання цього договору Відповідач зобов`язавсяне укладати жодних угод з третіми особами щодо земельної ділянки, яку буде отримано у власність, до дати укладення Основного договору. Як вбачається з матеріалів справи, на виконання умов попереднього договору позивач сплатив на рахунок відповідача грошові кошти в сумі 2 500 грн. - за 2016 рік, 2 500 грн., - за 2017 рік, 3 750 грн. - за 2018 рік. 22.11.2019 року за [PERSON] на підставі рішення Обухівського районного суду Київської області по справі № 372/2299/19 було визнано в порядку спадкування за законом право на земельної ділянки площею 3,6748 га для товарного сільськогосподарського виробництва. 09.04.2021 року [PERSON] звернулася до Узинської міської ради із заявою про реєстрацію права власності на земельної ділянки, кадастровий номер 3223186200:05:007:0016. 12.04.2021 року [PERSON] уклала Договір оренди земельної ділянки з іншим суб`єктом господарювання. За даними інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав за відповідачкою зареєстровано 12.04.2021 року право власності на земельну ділянку площею 3,6748 га, кадастровий номер 3223186200:05:007:0016, та право оренди цієї земельної ділянки ТОВ «Роза-Л». Частиною четвертою статті 124 Земельного кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч.1 ст. 635 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Відповідно до ч.2 ст. 635 Цивільного кодексу України, сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Відповідно до ч.3 ст. 635 ЦК України зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Як слідує з умов укладеного між сторонами попереднього договору, сторони зобов`язалися укласти договір оренди земельної ділянки не пізніше 30 календарних днів з моменту отримання відповідачем, як майбутнім орендодавцем, документа, який підтверджує виникнення права власності на земельну ділянку. До того ж, у пункті 15 попереднього договору передбачено, що після підписання цього попереднього договору майбутній орендодавець зобов`язується не укладати жодних угод з третіми особами щодо земельної ділянки, яка буде отримана у власність, до дати укладення основного договору. Таким чином, відповідачем порушені пункти 1, 4 попереднього договору щодо надання позивачу протягом п`яти днів після виникнення права власності на земельну ділянку оригіналу та копії документа, який підтверджує виникнення права власності на земельну ділянку, а також щодо укладення договору оренди земельної ділянки з позивачем. Натомість, у пункті 11 попереднього договору сторонами погоджено, що в разі порушення майбутнім орендодавцем обов`язків, зазначених у п. 1, 4, 6 цих договорів, внаслідок чого основні договори не будуть укладені, в доповнення до обов`язку згідно пункту 9 цих договорів, майбутній орендодавець повертає майбутньому орендареві отриману відповідно до пункту 2 цих договорів винагороду. Із матеріалів справи вбачається, що відповідач фактично отримав від позивача на виконання умов попереднього договору оренди та додаткової угоди грошові кошти в сумі в сумі 2500 грн. - за 2016 рік, 2500 грн., - за 2017 рік, 3750 грн. - за 2018 рік, що загалом становить 8750 грн. Вказані суми були отримані відповідачем у зв`язку з взяттям ним на себе зобов`язань передати позивачу в оренду земельні ділянки, право власності на які буде оформлене в майбутньому а, відтак, підлягають стягненню з нього на користь позивача згідно з умовами укладеного попереднього договору, які відповідачем не були дотримані. Оскільки внаслідок порушення відповідачем умов попереднього договору основний договір оренди земельної ділянки між сторонами не був укладений, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для повернення позивачу сплачених на користь відповідача грошових коштів у сумі 8750 грн. Разом із цим, щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача 10\~000,00 грн. неустойки на підставі п. 9 попереднього договору (у редакції додаткової угоди), суд зазначає наступне. Попередніми договорами оренди земельних ділянок було визначено, що у разі порушення однією зі сторін обов`язків, вона сплачує іншій стороні штраф. Розмір штрафів визначений попередніми договорами та додатковими угодами про внесення змін до договорів. Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. Неустойка не повинна перетворюватись на несправедливо непомірний тягар для боржника та бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Водночас, за наведених у справі обставин, зважаючи на майновий стан обох сторін, обсяг відповідальності відповідача вбачається невиправдано обтяжливим, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про необхідність дотримання розумного балансу між інтересами боржника та кредитора. До того ж, розмір сплачених позивачем на користь відповідача грошових коштів за попереднім договором за три роки складає 8750 грн., що співмірно розміру пред`явленої до стягнення з відповідача неустойки в розмірі 10 000 грн. З огляду на наведене та виходячи із засад справедливості, добросовісності, розумності, пропорційності та співмірності, ураховуючи майновий стан обох сторін, суд дійшов висновку зменшити розмір заявленої до стягнення неустойки до 2\~000,00 грн. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 10.08.2023 року в справі № 910/8725/22, у питаннях підстав для зменшення розміру неустойки не може бути подібних правовідносин, оскільки кожного разу суд, застосовуючи дискрецію для вирішення цього питання, виходить з конкретних обставин, якими обумовлене зменшення штрафних санкцій. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Зважаючи на часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача, відповідно до ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню судові витрати за сплату судового збору.

Outcome: partial