Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з цим позовом до [PERSON] , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Долинська міська рада Кіровоградської області, Олевська міська рада Житомирської області про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей. Позов мотивує тим, що 8 червня 2022 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. У сторін двоє дітей, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні. Спільне життя з відповідачем не склалось, оскільки він не виявив бажання проживати разом із сім`єю, залишив сім`ю та переїхав проживати до своїх батьків. Позивачка стверджує, що її та відповідача погляди на життя та побудову сімейних відносин істотно відрізняються, тип їх характерів деструктивно впливає на побудову сімейних відносин, стосунки між нею та відповідачем не відповідають моральним засадам сім`ї та характерні для подружніх відносин. Окрім цього, позивачка припускає, що відповідач має іншу жінку. На переконання [PERSON] примирення з відповідачем неможливе, оскільки тривалий час не підтримують шлюбних відносин, втратили повагу та почуття один до одного, між ними є неприязнь, а тому подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки та інтересам дітей. Діти сторін проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні, а тому на переконання позивачки мають проживати разом з нею. Ухвалою Долинського районного суду Кіровоградської області від 5 жовтня 2023 року до участі у справі залучено Долинську міську раду Кіровоградської області як третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] , треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Долинська міська рада Кіровоградської області, Олевська міська рада Житомирської області про визначення місця проживання дітей. Ухвалою Долинського районного суду Кіровоградської області від 13 листопада 2023 року до участі у справі залучено Олевську міську раду Житомирської області як третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Ухвалою Долинського районного суду Кіровоградської області від 2 травня 2024 року прийнято зустрічний позов та об`єднано в одне провадження вимоги за первісним та зустрічним позовами. У липні 2024 року первісний відповідач [PERSON] подав до суду заяву про визнання позову. Ухвалою Долинського районного суду Кіровоградської області від 14 серпня 2024 року залишено без розгляду зустрічну позовну заяву. У судовому засіданні представник позивачка [PERSON] , Лалаян В.М. позов підтримала та просила його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти позову. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Долинської міської ради Кіровоградської області в судове засідання не з`явився, повідомлявся про місце та час розгляду справи, про причину неявки не повідомив. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору Олевської міської ради Житомирської області в судове засідання не з`явився, однак надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. За змістом ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом установлено, що 8 червня 2022 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, актовий запис № 254, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 8 червня 2022 року (т. 1 а. с. 12). У сторін є діти, [PERSON] та [PERSON] , обоє [INFO] (т. 1 а. с. 16, 19). Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд установив, що фактичні взаємини подружжя, а саме сторін у справі не склались. Сім`я сторін фактично розпалась та примирення неможливе. Також суд установив, що збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Тепер сторони разом не проживають, діти проживають разом з позивачкою, про що свідчать довідки Радовельського старостинського округу Олевської міської ради Житомирської області від 18 вересня 2023 року № 2152, від 19 вересня 2023 року № 2157 (т. 1 а. с. 14). Відповідач проживає окремо від позивачки та дітей. Згідно з чч. 2, 8, 9, 10 ст. 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Статтею 2 Протоколу № 4 Конвенції ООН «Про захист прав і основних свобод людини» передбачено, що кожна людина, що законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на вільне пересування і свободу вибору місця проживання. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно з законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам, для захисту здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших людей. Згідно зі ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно зі ст. ст. 150, 153, 155 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішено органом опіки та піклування або судом. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст. 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому йдеться визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз вищезазначених норм права дає підстави для висновку, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Діти сторін відвідують Заклад дошкільної освіти № 20 «Струмок» (т. 1 а. с. 94, 95). Позивачка [PERSON] характеризується позитивно згідно з характеристикою старости Радовельського старостинського округу Олевської міської ради Житомирської області від 20 листопада 2023 року № 44 (т. 1 а. с. 76). [PERSON] є фізичною особою підприємцем, про що свідчить виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, не має незнятої чи непогашеної судимості, про що свідчить витяг з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» станом на 20 листопада 2023 року (т. 1 а. с. 97, 99). Матеріали цієї справи не містять будь-яких фактичних даних, які доводять негативну поведінку будь-кого зі сторін щодо своїх дітей. Висновком Олевської міської ради Житомирської області, затвердженого рішенням виконавчого комітету цієї ради від 30 листопада 2023 року № 295, враховуючи інтереси та вік дітей, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особистої прихильності дітей до кожного з них, є доцільним визначити місце проживання дітей з позивачкою. Оскільки діти сторін тепер є малолітніми, тривалий час проживають з позивачкою окремо від відповідача, відповідно звикли до цього місця проживання, відвідують за місцем проживання дитячий дошкільний заклад, враховуючи дані про особу позивачки, які містяться в матеріалах цієї справи, підстави висновку органу опіки та піклування про визначення місця проживання дітей з матір`ю, а також визнання відповідачем цього позову, суд уважає вимоги позивачки про визначення місця проживання дітей у цій справі обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно з п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. За змістом ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи (чч. 1-3 ст. 134 ЦПК України). Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати фізичних осіб, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги при розгляді судом справ про оголошення померлою фізичної особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку, або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, несуть юридичні особи, на території яких мав місце нещасний випадок внаслідок таких надзвичайних ситуацій. За змістом ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. За змістом договору про надання правової допомоги від 21 листопада 2023 року між Адвокатом Лалаян В.М. (надалі - Адвокат), з однієї сторони та [PERSON] (надалі - Клієнт), з іншої сторони, іменовані надалі - Сторони, уклали цей Договір за яким предметом договору є, зокрема, надання Клієнту правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу його діяльності в будь-якому статусі. Складання заяв, скарг, заперечень, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів Клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення; представництво інтересів Клієнта в судах під час здійснення, зокрема, цивільного судочинства. Юридичну допомогу, що надається Адвокатом, Клієнт оплачує в гривнях, шляхом переказу відповідної суми, розмір якої визначається кожного місяця протягом строку дії послуг, зазначених в Прайсі Адвоката та з якими Клієнт належним чином ознайомлений перед підписанням вказаного Договору, часу витраченого Адвокатом, строків та результатів необхідних для досягнення бажаного результату та з урахуванням додаткових витрат, понесених Адвокатом у зв`язку з виконанням умов цього Договору. Адвокат залишає за собою право в одностороннього порядку надати весь обсяг або частину роботи безоплатно. Оплата за даним договором здійснюється не пізніше трьох днів з моменту отримання Клієнтом акта. Акт про надання юридичної допомоги вважається підписаним, якщо протягом п`яти днів з моменту його отримання Клієнтом, той не надав Адвокату письмові аргументовані заперечення на акт. До матеріалів справи додано: 1.акт приймання-передачі наданих послуг № 1/66 від 1 жовтня 2023 року за попередню правову консультацію з вивченням матеріалів судової справи, в тому числі матеріалів відзиву на позовну заяву, підготовка відповіді на відзив, направлення його учасникам справи та до суду, підготовка третій особі копії позовної заяви з доданими до неї матеріалами, а також витрати на оплату поштових послуг на загальну суму 230 грн. Тривалість вісім годин. Вартість 500 грн за годину. Всього 4230 грн; 2.прибутковий касовий ордер № 13 від 3 жовтня 2023 року на суму 4230 грн; 3.акт приймання-передачі наданих послуг № 2/66 від 1 січня 2023 року за підготовку та подачу до суду заяви про участь в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, направлення цієї заяви відповідачеві, а також витрати на оплату поштових послуг на загальну суму 43 грн. Тривалість одна година. Всього 543 грн; 4.акт приймання-передачі наданих послуг № 3/66 від 1 березня 2024 року за участь 1 лютого 2024 року в режимі відеоконференції в судовому засіданні. Вартість послуги 1000 грн; 5.прибутковий касовий ордер № 3 від 5 березня 2024 року на суму 1543 грн; 6.акт приймання-передачі наданих послуг № 4/66 від 1 травня 2024 року за підготовку та подачу до апеляційного суду заяви про участь в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, направлення цієї заяви відповідачу, а також витрати на оплату поштових послуг на загальну суму 60 грн. Вартість послуги 500 грн. Всього 560 грн. Участь 11 квітня 2024 року в режимі відеоконференції в судовому засіданні суду апеляційної інстанції. Вартість послуги 1000 грн. Всього вартість послуг Виконавця за цим Актом 1560 грн; 7.акт приймання-передачі наданих послуг № 5/66 від 1 червня 2024 року за підготовку та подачу до суду заяви про участь в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Вартість послуги 500 грн. Вивчення матеріалів зустрічної позовної заяви, підготовка відзиву на позовну заяву, направлення її учасникам справи та до суду, а також витрати на оплатку поштових послуг в сумі 169,99 грн. Тривалість чотири години. Вартість послуги 500 грн за годину, всього на суму 2169 грн. Участь 30 травня 2024 року в режимі відеоконференції в судовому засіданні. Вартість послуги 1000 грн. Всього вартість послуг Виконавця за цим Актом 3669 грн; 8.прибутковий касовий ордер № 4 від 3 червня 2024 року на суму 5229 грн; 9.акт приймання-передачі наданих послуг № 6/66 від 1 липня 2024 року за підготовку та направлення учасникам справи та до суду заперечень на відповідь на відзив на зустрічну позовну заяву, в тому числі витрати на оплату поштових послуг в сумі 60 грн. Тривалість чотири години. Вартість 500 грн за годину. Всього на суму 2060 грн. Підготовка та направлення учасникам справи та до суду заяви про проведення судового засідання в режимі відеоконференції. Всього 500 грн. Всього вартість послуг Виконавця за цим Актом 2560 грн. Зазначений акт є не остаточним та сформований згідно з фактично наданими послугами, без врахування підготовки клопотання про приєднання доказів на підтвердження судових витрат вартістю 1000 грн, направлення її учасникам справи, а також участь в судовому засіданні 16 липня 2024 року вартістю 1000 грн, а всього на загальну суму 2000 грн, які Замовник зобов`язується сплатити до 1 серпня 2024 року; 10.прибутковий касовий ордер № 5 від 11 липня 2024 року на суму 4560 грн. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України). Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях чч. 5 та 6 ст. 137 ЦПК України відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності. Одразу слід зазначати, що вид та характер правничої допомоги, дає підстави суду стверджувати, що правнича допомога у такому виді частково стосується та пов`язана з цією справою, була необхідною для здійснення провадження у ній, тобто є обґрунтованою. Верховний Суд у постанові від 16 квітня 2020 року (справа № 727/4597/19) зробив висновок, що відкриття власного рахунку адвокатом не є обов`язком, адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка тощо) який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта. Суд у цьому рішенні зазначав, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вищезазначеного, суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат». У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення». ЦПК України не встановлює вимог до надання розрахунку (опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, у тому числі відображення у такому розрахунку часу витраченого адвокатом, а тому такий розрахунок може бути наданий у будь-якій письмовій формі, у тому числі може відображатися в детальному описі робіт (наданих послуг). Верховний Суд у постановах від 16 листопада 2022 року (справа № 922/1964/21), від 7 липня 2021 року (справа № 910/12876/19) зазначав про те, що у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Це ж по суті правило відображено у змісті ч. 6 ст. 137 ЦПК України. Відповідач [PERSON] надіслав до суду заяву, згідно з якою заперечує проти стягнення з нього судових витрат. Зазначає, що акт приймання-передачі наданих послуг № 1/66 до Договору про надання правової допомоги № 66 від 21 листопада 2023 року на загальну суму 4230 грн датований 1 жовтня 2023 року, прибутковий касовий ордер № 13 від 3 жовтня 2023 року містить посилання на цей акт, тобто акт по суті був укладення до договору від 21 листопада 2023 року. 1 лютого 2024 року судове засідання не відбулося, відповідно позивачка не могла понести судові витрати в сумі 1000 грн, згідно з актом приймання-передачі наданих послуг № 3/66 від 1 березня 2024 року. На переконання [PERSON] акт приймання-передачі наданих послуг № 2/66 від 1 січня 2024 року не може свідчити про надання послуги за цим актом, оскільки вона по суті не надавалась. Також є необґрунтованим стягнення витрат на відправку поштової кореспонденції. Позивачкою подано відзив на зустрічну позовну заяву до прийняття цієї зустрічної позовної заяви до розгляду судом. Окрім цього, зміст позову не відображає витрат на правничу допомогу, які планує понести позивачка. Аналізуючи вищезазначене, суд вважає, що заперечення відповідача щодо стягнення з нього витрат на правничу допомогу є частково обґрунтованими. Дійсно, за актом приймання-передачі наданих послуг № 1/66 від 1 жовтня 2023 року до Договору про надання правової допомоги № 66 від 21 листопада 2023 року, [PERSON] понесла витрати на правничу допомогу в сумі 4230 грн. Однак, позивачкою не надано правову підставу надання цієї правової допомоги, оскільки дійсний договір про надання правової допомоги від 21 листопада 2023 року укладений пізніше, відповідно права та обов`язки за ним виникли з моменту його укладення. Так само обґрунтованими є заперечення щодо надання правничої допомоги згідно з актом приймання-передачі наданих послуг № 2/66 від 1 січня 2024 року. За цим документом позивачці було надано послугу у виді підготовки та подачі до суду заяви про участь в режимі відеоконференції в судовому засіданні 1 лютого 2024 року. Вартість цієї послуги 500 грн. У свою чергу останнє судове засідання в цій справі до 1 січня 2024 року відбулося 13 грудня 2023 року та було відкладено на 1 лютого 2024 року. При цьому з 13 грудня 2023 року до 1 січня 2024 року не було подано позивачкою чи її представником заяви про участь в режимі відеоконференції в судовому засіданні 1 лютого 2024 року. 1 лютого 2024 року судове засідання не відбулося, відповідно позивачка не могла понести судові витрати в сумі 1000 грн, згідно з актом приймання-передачі наданих послуг № 3/66 від 1 березня 2024 року. Суд також вважає обґрунтованими доводи відповідача щодо безпідставності стягнення з нього поштових витрат позивачки. З матеріалів справи слідує, що учасники цієї справи мають електронні кабінети, а відтак могли отримувати процесуальні документи (заяви, клопотання, документи тощо) від позивачки в електронний спосіб. Тобто в цьому конкретному випадку понесення позивачкою таких витрат не було необхідним. Щодо інших доводів відповідача то вони є необґрунтованими, оскільки спростовуються змістом цієї справи. Судом попередньо зазначалось, що договір про надання правової допомоги між позивачкою та Адвокатом було укладено 21 листопада 2023 року. З цим позовом [PERSON] звернулась до суду у вересні 2023 року. Відповідно на момент подачі цього позову позивачка не мала представника, а тому не відображала в змісті позову дані про витрати на правничу допомогу, які має понести. З огляду на зазначене, враховуючи зміст поданих документів на підтвердження понесених позивачкою судових витрат, вищезазначених критеріїв, а також установлених судом фактичних даних, суд уважає стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати на правничу допомогу в розмірі 9499,01 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved