Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-25 00:00:00

23.04.2024 року позивачка звернулась до суду із позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, у якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що рішенням суду від 04.02.2022 року у справі №755/18547/21 шлюб між сторонами у справі зареєстрований 09.01.2019 року був розірваний Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . З моменту розірвання шлюбу батько не цікавиться життя доньки, не виявляє бажання зустрічатись із нею, ніяким чином не піклується про дитину, не виявляє заінтересованості у її подальшій долі. Батько не цікавиться успіхами доньки, її станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини. Батько взагалі не спілкується з дитиною, не надає їй доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу та не створює умов для отримання нею освіти. Відповідає не виконує батьківських обов`язків, не бере педагогічної, матеріальної, грошової або будь-якої іншої участі у вихованні доньки, що підтверджується, зокрема. розрахунком заборгованості зі сплати аліментів. Всі питання виховання дитини мати вирішує самостійно, без участі та підтримки батька. Дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на її повному утриманні. Мати самостійно в повному обсязі створює всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольняє гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відсутність матеріального забезпечення дитини з боку батька суттєво обмежує права дитини на достатній рівень життя, необхідний для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батько дитини склав нотаріально посвідчену заяву про те, що не заперечує проти задоволенні позову про позбавлення його батьківських прав. Ухвалою суду від 26.04.2024 року відкрите провадження у справі та призначений розгляд справи за правилами загального позовного провадження до підготовчого засідання. Ухвалою суду від 18.06.2024 року призначено проведення підготовчого засідання в режимі відеоконференції. До початку проведення підготовчого засідання представник позивача звернувся до суду із клопотанням про розгляд справи без його участі та без участі позивачки, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. До початку проведення підготовчого засідання відповідач звернувся до суду з заявою про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечує. Представник третьої особи в підготовче засідання не з`явився, про час та місце проведення підготовчого засіданні повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно наявної в матеріалах справи нотаріально посвідченої заяви відповідача від 04.01.2024 року, відповідач дає свою згоду та не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Проти задоволення позову про позбавлення батьківських прав не заперечує та просить суд розглядати справу без його участі (а.с. 35). Враховуючи вказані обставини, суд вважає за можливе розглянути справу та ухвалити рішення в підготовчому засіданні, оскільки відповідач визнає позовні вимоги, а в матеріалах справи наявний висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі письмові докази кожен окремо та в сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Як вбачається з матеріалів справи, укладений 09.01.2019 року між сторонами у справі шлюб розірваний рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 04.02.2022 року у справі №755/18547/21 (а.с. 11-14). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 15). Відповідач має заборгованість зі сплати аліментів в сумі 62500,00 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості державного виконавця (а.с. 16-17). Згідно письмових пояснень [PERSON] та [PERSON] , які є подругами позивачки, з моменту розірвання шлюбу батько дитину не бачив, участі у вихованні дитини не брав, фінансово не допомагав (а.с. 18-23). Згідно характеристики на дитину ЗДО (ясла-садок) комбінованого типу №21 «Смерічка», за час перебування дитини у закладі батько не брав участі у вихованні своєї доньки, жодного разу не був присутнім на заходах ЗДО, вихователі групи батька ніколи не бачили (а.с. 24). Відповідно до положень ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. За змістом висновку органу опіки та піклування Чернівецької міської ради від 12.03.2024 року, з метою соціального захисту інтересів малолітньої Єви, виконавчий комітет Чернівецької міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої [PERSON] , [INFO] , в зв`язку із тим, що він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та не заперечує проти позбавлення його батьківських прав (а.с. 36-40). Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частина першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства"). Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. За змістом статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до пункту 1 статті 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Відповідно до частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (частина друга статті 150 СК України). Згідно з частинами другою, третьою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), в тому числі, й на рівне виховання батьками. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У даній справі відповідач визнав позовні вимоги, не спростовував підстав позову щодо його ухилення від виконання батьківських обов`язків з виховання дитини, і судом не встановлено та не доводилось відповідачем, що невиконання батьківських обов`язків відбувається не з вини самого відповідача. Судом не встановлено наявності обставин чинення батьку перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні з боку позивачки, або наявності об`єктивних причин у відповідача, які не дозволяють йому виконувати повністю або частково свої батьківські обов`язки. Визнання відповідачем позову і висновок органу опіки та піклування, свідчать про те, що відповідач не має інтересу до своєї дитини і не має наміру приймати участь у її вихованні та розвитку. У рішенні від 30 червня 2020 року в справі "Ілля Ляпін проти Росії" (заява N 70879/11) ЄСПЛ зауважив про те, що в інтересах дитини також забезпечити її розвиток у здоровому навколишньому середовищі, і батько не може мати права відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вживати таких заходів, які б могли завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини. Найкращі інтереси дитини можуть, в залежності від їх характеру і серйозності, превалювати над інтересами батьків. Також ЄСПЛ у рішенні від 30 червня 2020 року у справі "Ілля Ляпін проти Росії" (заява N 70879/11) зазначив про те, що якщо батько не підтримує стосунків з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантоване Конвенцією. Разом з цим суд зазначає, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Тобто, відповідач не позбавлений можливості все ж таки змінити своє ставлення до дитини та її виховання і у подальшому поставити питання про поновлення у батьківських правах (стаття 169 СК України), а також не позбавлений можливості звернутись до суду із заявою про надання йому права на побачення з дитиною (ст. 168 СК України). Ураховуючи, що до початку розгляду справи по суті відповідач у своїй окремій заяві визнав позовні вимоги щодо позбавлення його батьківських прав, у відповідності до положень ст. 142 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача 50% сплаченого останньою судового збору, а інші 50% мають бути повернуті позивачу з державного бюджету. На підставі викладеного,

Outcome: approved