Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-08 00:00:00

У квітні 2024 року позивач звернулась до суду із позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди.. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 07.10.2012 року на державному пасовищі біля села Олександрівка, Долинського району, Кіровоградської області, [PERSON] схопила фотоапарат належний позивачу та при цьому травмувала обидві руки позивача Вказує, що відповідач нанесла їй тілесні ушкодження. Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14.06.2019 року залишеною без змін Черкаським апеляційним судом від 14.01.2020 року [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України, ст..186 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Вказує, що від злочину зазнала нестерпний біль та сильні душевні переживання, які виразились в тому, що вона себе почувала приниженою, незахищеною. Також, їй завдано матеріальну шкоду, яка становить 300 000,00 грн. За вказаного змушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права та просить стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 400 000 грн. та 300 000,00 грн. матеріальної шкоди. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25.04.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та призначено підготовче засідання. 13.06.2024 року ухвалами Кіровського районного суду м. Кіровограда у задоволенні клопотання позивача про витребування від Ленінського районного суду м. Кіровограда матеріалів справи №393/1157/13-к відмовлено та закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач не з`явилась, надала суду заяву про проведення судового засідання у її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, повідомлялась, причини неявки суду не відомі, правом подачі відзиву на позовну заяву не скористалась. За таких обставин, згідно ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, із наступних підстав. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). Судом встановлено що, ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14.06.2019 року звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст.\~125,\~ч.1\~ст.186\~КК України на підставі ч.1\~ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження № 12012120150000043, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29.11.2012 року за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 186 КК України - закрито.. В ухвалі Ленінського районного суду зазначено, що 07.10.2012 близько 15:00 год. потерпіла [PERSON] вигнала свою велику рогату худобу на державне пасовище, що розташоване біля вул Кірова в с. Олександрівка, Долинського району, Кіровоградської області. [PERSON] сиділа на землі та друкувала на належному їй нетбуці, коли до неї із-за спини підійшла [PERSON] . На ґрунті особистих неприязних відносин схопила [PERSON] за волосся та почала трясти її голову, спричинивши руками тілесні ушкодження на обличчі та руках, у вигляді саден лівої та правої щоки, садна крила носа зліва, садна на тильній поверхні правої кисті у основи 2 пальця, садна на лівій кисті по тильній поверхні у основи 2 пальця, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Після нанесення потерпілій [PERSON] тілесних ушкоджень [PERSON] , вважаючи що [PERSON] її фотографує, з метою відкритого викрадення чужого майна, шляхом ривка, вихопила із рук потерпілої [PERSON] фотоапарат марки Canon A2300HD, вартістю 850 грн. З місця вчинення кримінального правопорушення [PERSON] з викраденим майном зникла, розпорядившись викраденим на власний розсуд, чим спричинила [PERSON] , матеріальну шкоду на суму 850 грн. Ухвалою Черкаського апеляційного суду Апеляційну від 14.01.2020 скаргу потерпілої [PERSON] - залишено без задоволення. Ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14.06.2019 року про звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125, ч.1 ст.186 КК України на підставі ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження щодо [PERSON] - залишено без змін. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, - вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. За змістом статті 129\~КПК України обвинувачений у кримінальному провадженні звільняється від цивільно-правової відповідальності за шкоду, завдану злочином, у разі встановлення судом відсутності події кримінального правопорушення. Отже, в усіх інших випадках, у тому числі і у разі, коли кримінальне провадження було закрито у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності з підстав ч.1 ст.\~49\~КК України питання про цивільно-правову відповідальність вирішується на загальних підставах. Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди). Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України\~майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Положеннями ч. 1 ст. 1177 ЦК України\~шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. За частиною першою статті 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Так, відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Пунктом 9 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~судову практику\~в справах\~про відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди» №\~4\~від 31.03.1995\~року з подальшими змінами, передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Судом встановлено, що неправомірними діями відповідача [PERSON] позивачу [PERSON] було завдано легкі тілесні ушкодження, що свідчить про перенесення нею фізичного болю та страждань, що безумовно негативно позначилося на її психологічному та фізичному стані та призвело до моральних страждань. Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню, суд враховує обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнала позивач, характер немайнових втрат, зокрема, враховує рівень фізичного болю та страждань, у зв`язку з ушкодженням здоров`я, душевних стражданнях, у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України). До загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При цьому, суд зазначає, що потерпіла пережила сильний фізичний біль, істотний стрес та приниження. Наведені обставини призвели до зміни звичайного укладу та способу життя [PERSON] . Врахувавши глибину і тривалість моральних страждань потерпілої, пов`язаних із тілесними ушкодженнями, на переконання суду, відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн. відповідатиме вимогам розумності та справедливості. Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначає, що вона зазнала матеріальної шкоди в розмірі 400 000,00 грн. Частиною 3 ст. 386 ЦК України визначено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Згідно зі ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в повному обсязі. Збитками є втрати, яких особа зазнала, у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до статті 79 ЦПК України\~достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Стаття 80\~ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Статтею 81\~ЦПК України встановлено,\~що кожна\~сторона повинна\~довести ті\~обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд\~оцінює докази\~за своїм\~внутрішнім переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному\~та безпосередньому\~дослідженні наявних\~у справі\~доказів.\~Жоден доказ\~не має\~для суду\~наперед встановленого\~значення.\~Суд оцінює\~належність,\~допустимість,\~достовірність кожного\~доказу окремо,\~а також\~достатність і\~взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Саме на позивача покладено обов`язок довести суду обставини заподіяння матеріальної шкоди, її розміру, розміру понесених витрат. Проте, позивачем ці обставини жодним чином не підтверджені. Так, документально не підтверджено суму матеріальної шкоди, відсутні будь-які докази понесення саме позивачем збитків на зазначену у позові суму. Крім того, в ухвалі Ленінського районного суду м. Кіровограда від 14.06.2019 року в резолютивній частині вказано, що речовий доказ: фотоапарат марки Canon A2300HD залишити потерпілій [PERSON] , як їй належний. Таким чином, доводи позивача про розмір завданої їй матеріальної шкоди є не підтвердженими, а позовні вимоги про стягнення такої шкоди є необґрунтованими. Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує із [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 1 211,20 грн. Щодо решти аргументів сторін, суд звертає увагу, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10 лютого 2010 року). На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial