Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-03 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, уточненим в процесі розгляду, до відповідачів [PERSON] і [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що згідно договору купівлі-продажу № 580.К від 29.08.1994 року, укладеного у простій письмовій формі та посвідченого Запорізькою регіональною біржею нерухомості, між ним та відповідачами по справі, було укладено договір, згідно якого [PERSON] та [PERSON] продали, а позивач придбав житловий будинок [ADDRESS] на земельній ділянці загальною площею 301 м?. За умовами вищевказаного договору позивач повністю сплатив відповідачам вартість, а саме 386\~000 000 карбованців, придбаних за договором купівлі-продажу нерухомого майна, тобто зазначений договір відповідав всім суттєвим умовам договору, визнаних такими по закону та необхідних для договорів даного виду, тож між ними було досягнуто згоди, що відповідає вимогам ст. 203 ЦК України. Договір купівлі-продажу був зареєстрований Запорізькою регіональною біржею нерухомості в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю», згідно діючого на той час законодавства і набрав чинності. 15.04.1994 року Запорізьким бюро технічної інвентаризації було виготовлено технічний паспорт на житловий будинок на ім`я позивача, внесені реєстраційні зміни. Після укладення вищевказаного договору купівлі-продажу, вказаний договір не було нотаріально посвідчено та зареєстровано. Право власності на спірне житлове приміщення виникло у позивача з моменту укладення договору купівлі-продажу від 29.08.1994 року і зареєстрованого Запорізькою регіональною біржею нерухомості в «Журналі реєстрацій біржових угод з нерухомістю» за № 150, який є дійсний згідно п. 3 ст. 5 ЦК України від 16.01.2003 року «Якщо цивільні відносини раніше і регулювалися актом цивільного законодавства застовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності». Відразу ж після укладення зазначеного вище договору купівлі-продажу позивач володіє житловим будинком [ADDRESS] , тобто добросовісно набув та розпоряджається майном на законних підставах. Однак, після укладення Договору купівлі-продажу від 29.08.1994 року, укладеного у простій письмовій формі та посвідченого Запорізькою регіональною біржею нерухомості між ним та [PERSON] та [PERSON] , кредитний договір не було нотаріально посвідчено та зареєстровано. На теперішній час нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу неможливе, оскільки у позивача відсутні будь-які контакти із продавцями, за останнім відомим місцем їх проживання таких осіб не має, листи позивача з пропозицією укласти договір в нотаріальній конторі, залишені поза увагою. Ухвалою судді від 26 березня 2024 року позовна заява прийнята до провадження; вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження; призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 18 червня 2024 року закрито підготовче провадження по справі; призначено судовий розгляд по суті. Позивач надав заяву, в якій просить проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачі в судове засідання не з`явилися без повідомлення причин, викликалися за адресою зареєстрованого місця проживання шляхом направлення судових повісток, про зміну адреси проживання суд не повідомляли, відзив на позов не подавали. Інформація про розгляд Шевченківським районним судом м. Запоріжжя вказаної справи та виклик в судове засідання відповідачів був розміщений на офіційному сайті «Судова влада». Відповідно до ч.11 ст.129 ЦПК України відповідачі вважаються повідомленими про дату, час та місце розгляду справи. Третя особа ЗАТ Запорізька регіональна біржа нерухомості в судове засідання уповноваженого представника не направила, заяви про розгляд справи без їх участі не надала. Відповідно до ст.280, 281 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Так, 29 серпня 1994 року між [PERSON] , [PERSON] , як продавцями, та [PERSON] , як покупцем, був укладений договір купівлі-продажу № 580.К жилого будинку [ADDRESS] , зареєстрований на Запорізькій регіональній біржі нерухомості в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю». 15.04.1994 року Запорізьким бюро технічної інвентаризації було виготовлено технічний паспорт на зазначений житловий будинок на ім`я позивача та внесено реєстраційні зміни. Отже, умови укладеного 29 серпня 1994 року договору купівлі-продажу будинку повністю виконані сторонами. Нотаріальне засвідчення договору купівлі-продажу та державна реєстрація прав власності на нерухоме майно не здійснювалося. На теперішній час нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу неможливе, оскільки у позивача відсутні будь-які контакти із продавцями, за останнім відомим місцем їх проживання таких осіб не має, листи позивача з пропозицією укласти договір в нотаріальній конторі, залишені поза увагою. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Відповідно з ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст.1 Закону України «Про товарну біржу», товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій. Крім того, ст. 2 Закону України «Про товарну біржу» встановлено, що основними принципами діяльності товарної біржі є рівноправність учасників біржових торгів, застосування вільних (ринкових) цін, публічність проведення біржових торгів. Відповідно до ст.5 ЦК України до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у листопаді 1998 року, для їх врегулювання слід застосовувати ЦК УPCP в редакції 1963 року. Згідно зі статтею 227 ЦК УРСР, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору стаття 47 цього Кодексу. За змістом статей 128, 153 ЦК УРСР (1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 224 ЦК УРСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування. Згідно зі статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР 1963 року, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В такому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» №3 від 28.04.1978 визначено, що суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року за вимогою сторони, яка виконала угоду, вправі визнати угоду дійсною. Це правило не може бути застосовано, якщо сторонами не було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору або для його укладення були наявні передбачені законом обмеження. Крім того, суд перевіряє, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних і фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету України будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 року №121, передбачала підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих на біржі. Оскільки, сторони договору купівлі-продажу досягли згоди щодо всіх умов договору, що підтверджується підписами сторін, всі зобов`язання за договором сторонами виконані в повному обсязі, договір зареєстрований Запорізькою регіональною біржою нерухомості, тому покупець на підставі статей 128, 153 ЦК УРСР і статті 49 Закону України «Про власність», який діяв на той час, набув право власності на спірний житловий будинок. Аналізуючи перелічені норми матеріального права, докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги повивача про визнання договору купівлі-продажу будинку дійсним є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved