Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-29 00:00:00

У грудні 2023 року ТОВ «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ 1» (далі - позивач) звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач) про стягнення заборгованості. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги вказує, що відповідач є власником машиномісць № [NUMBER] та [ADDRESS] . Між сторонами відсутній письмовий договір про надання послуг з утримання та обслуговування машиномісць № [NUMBER] та [ADDRESS] , проте позивач фактично надає послуги з утримання та обслуговування машиномісць, які не можуть бути відокремленим. Відповідач, як власник цього нерухомого майна зобов`язаний їх оплачувати, проте свої зобов`язання виконує неналежним чином, у зв`язку з чим в період з 01.12.2019 по 01.11.2023 утворилась заборгованість у розмірі 42 820 грн. - основного боргу, 8 661, 44 грн. - інфляційної складової боргу, 2 175,12 грн. - 3% річних, що є предметом позовних вимог. Ухвалою від 09.01.2024 суд відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами. 12.02.2024 від представника відповідача надійшов відзив, в якому зазначає, що позивач вже звертався до суду з аналогічним позовом, за результатами розгляду якого рішенням Дарницького районного суду м. Києва у справі №753/13198/22 позивачу було відмовлено в задоволенні позову, а тому провадження у даній справі підлягає закриттю. З доводами позовних не погоджується, з підстав того, що ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» регулюються відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг. Відповідно до даного Закону, в ньому відсутня така послуга, як утримання та обслуговування машиномісць, а отже посилання позивача на те, що утримання підземної стоянки регулюється даним Законом не відповідає нормам чинного законодавства. Позивач посилається в позові на п. 15 Правил зберігання транспортних засобів на автостоянках, відповідно до яких плата за зберігання транспортних засобів на автостоянках та інші супутні послуги справляється за тарифами, встановленими відповідно до законодавства, з видачею квитанції чи касового чека, проте послуга з утримання паркінгу не належить до переліку обов`язкових послуг, які надаються управителем. Щодо копій Договорів про надання послуг, то останні складені за період з 2008 по 2020 роки, в той час коли відповідач придбав гаражі 05.12.2019 та 14.01.2020. Крім того, послуги, які є предметами даних договорів не підтверджено жодним первинним документом чи бухгалтерськими регістрами підприємства - ТОВ «Будсервісматеріали 1», зокрема неможливо підтвердити і визначити витрати останнього на автостояночні місця. Наявність договорів не підтверджує реальність господарської операції між контрагентами, а тому стверджувати, що дані послуги надавалися неможливо. Підписаний «розрахунок» головним бухгалтером [PERSON] , про яку позивач не зазначає в позові, не надав докази наявності в останньої повноважень на складання та підписання таких документів від імені позивача. Натомість інформація в Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб- підприємців не містить прізвища [PERSON] , як особи уповноваженої на підписання документів від імені підприємства без довіреності. Відповідач також звертає увагу суду на те, що ані суду, ані відповідачу ТОВ «Будсервісматеріали 1» не розкривають структуру формування тарифу на публічну послугу, з відповідним обґрунтуванням документами первинного бухгалтерського обліку (договори, видаткові накладні, акти виконаних робіт тощо). В статтях витрат позивача є пункти з пожежної безпеки такі як, - замір опору ізоляції, перезарядки вогнегасників, перекантування пожежних рукавів, обслуговування систем протипожежної автоматики. Позивач на виконання Постанови КМУ від 5 червня 2013 р. № 440 «Про затвердження Порядку подання і реєстрації декларації відповідності матеріально-технічної бази суб`єкта господарювання вимогам законодавства з питань пожежної безпеки» зобов`язаний отримати «декларацію відповідності матеріально-технічної бази підприємства чи господарства вимогам законодавства з питань пожежної безпеки» та, відповідно, позивач повинен долучити копію цієї декларації, як належний доказ надання послуг з пожежної безпеки та підтвердження пожежної безпеки всіх мешканців будинку і власників паркомісць в цілому. Разом з тим, позивачем не надано обґрунтування підстав для оплати відповідачем заробітної плати, працівникам ТОВ «Будсервісматеріали 1»: головному бухгалтеру, економісту, юристу, директору, начальнику відділу кадрів, головному інженеру, диспетчеру, сантехніку, інженеру електрику, та немає розуміння чи ці посади взагалі існують в штатному розписі ТОВ «Будсервісматеріали 1» і чи існували в період, за який нараховується заборгованість. Отже, у позивача відсутні докази, які свідчать про факт надання послуг відповідачу. Надані позивачем розрахунок заборгованості за проектами договорів про надання послуг, є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідача. Щодо нарахування заборгованості, то позивач, відповідно до Указу Президента Українии від 24.02.2022 за №64 «Про введення воєнного стану в Україні» не мав права нараховувати стягнення у вигляді інфляційних втрат та 3% річних за період з 24.02.2022. Крім того, відповідно до ст. 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю в три роки. Враховуючи строки позовної давності та початкове сальдо, визначене в розрахунку заборгованості, позивачем неправомірно та безпідставно визначене початкове сальдо в своїй таблиці розрахунку заборгованості, та неправомірно і безпідставно нарахована заборгованість та штрафні санкції у вигляді інфляційних нарахувань, 3% річних, тому стягнення такої заборгованості і штрафних санкцій не підлягає задоволенню. Підтвердження підстав нарахування та стягнення неустойки, інфляційних нарахувань, процентів річних за період, який виходить за строки позовної давності та в період дії воєнного стану позивачем не надано. Розрахунок витрат по утриманню та експлуатації стоянки по [ADDRESS] з 01.04.2017 року; Розрахунок витрат по утриманню та експлуатації Стоянки по [ADDRESS] з 01.09.2021 року; Розрахунок витрат по утриманню та експлуатації Стоянки по [ADDRESS] з 01.08.2023 року не мають необхідних реквізитів та обґрунтування зазначених розмірів витрат. Також, ці розрахунки стосуються обслуговування 177 машиномісць, і будь-яке обґрунтування суми стягнення з відповідача як власника двох машиномісць відсутні. Відповідач жодним чином не узгоджував з позивачем розмір плати за надавані послуги в силу відсутності будь-яких договірних відносин з позивачем. Відповідачу невідомо, з яких підстав сума заборгованості є саме в такому розмірі, а не в будь-якому іншому. Позивач не наводить будь якого обґрунтованого обчислення суми заборгованості з огляду на нібито надані послуги по утриманню паркомісць. Відповідач вважає, що надані позивачем документи щодо обґрунтування понесених витрат на правову допомогу є недостатніми та такими, що не підтверджують фактичну сплату за надані послуги правового характеру. Так, позивач не надав жодних платіжних документів що свідчили б про фактичну сплату за надані послуги. Також, в наданому акті приймання-передачі наданих послуг №2 від 19 грудня 2023 року не конкретизовано, які саме послуги було надано позивачу, позаяк формулювання «здійснення представництва» відповідач вважає розмитим та таким, що не обґрунтовує розмір понесених витрат. Разом з цим, відповідач зазначає, що заявлений розмір витрат на правову допомогу є незпівставним з фактично проробленим обсягом роботи, а відтак є нерозумним. 05.03.2024 представником позивача подано відповідь на відзив за змістом якої, позивач вважає доводи відповідача необгрунтованими. Вказує, що матеріалами справи підтверджується, та не заперечується відповідачем те, що позивачем здійснюється діяльність з утримання та технічного обслуговування (експлуатацію) підземно-наземної автостоянки за адресою: [ADDRESS] . Відсутність договору між сторонами на утримання машиномісця не може бути підставою для звільнення від оплати за надані послуги. Відповідачем не надано свого розрахунку заборгованості та не вказано, який тариф, на його думку, має застосовуватися. Посилається на те, що строк позовної давності за всіма вимогами, що виникли після 12.03.2017 на які поширюється загальна позовна давність у три роки, вважаються продовженим на підставі п. 12 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, до закінчення дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), а тому позов подано в межах строку позовної давності. Просить задовольнити позов в повному обсязі. 20.03.2024 представником відповідача подано заперечення на відповідь на відзив, в яких представник відповідача заперечує проти доводів представника позивача. Ухвалою суду від 30.05.2024 здійснено перехід від розгляду справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, до розгляду справи з повідомленням сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, однак надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимги підтримав просив задовольнити. Представник відповідача та відповідач в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Клопотання про відкладення розгляду справи або про участь в засіданні в режимі відео конференції до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін за наявними матеріалами справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі письмові докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] є власником машиномісць № [NUMBER] та [ADDRESS] , на підставі договорів купівлі-продажу від 05.12.2019 зареєстрованого в реєстрі за №2606 /а.с. 21/ та від 14.01.2020 зареєстрованого в реєстрі за №56 /а.с.25/. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно ч. 1 ст. 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, ст. 322 ЦК України встановлює презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, в тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб. Суд установив, що згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань видом діяльності ТОВ «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ 1» є надання інших індивідуальних послуг (основний), допоміжне обслуговування наземного транспорту. Для обслуговування підземно-наземної автостоянки, утримання у належному стані і забезпечення безпеки майна третіх осіб (власників автомобілів), позивач уклав відповідні договори з підрядними організаціями щодо постачання електроенергії, води, теплопостачання, також надається цілий ряд інших послуг по обслуговуванню вказаної автостоянки, а саме: прибирання паркінгу, миття паркінгу, обслуговування систем протипожежної автоматики та домо-видалення та інших систем паркінгу. При цьому позивач несе витрати з технічного обслуговування, повірки, ремонту та наладки приладів обліку теплової енергії, витрати з утримання служби охорони, тощо. Послуги щодо обслуговування підземно-наземної автостоянки, в якому знаходиться машиномісця відповідача, позивач надавав своєчасно та в повному обсязі. З матеріалів справи убачається, що між сторонами відсутній письмовий договір про надання послуг з утримання машиномісць. ТОВ «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ 1» (далі - Виконавець) надсилало [PERSON] (далі - Власник) пропозицію укласти договір про надання послуг (далі - Договір), предметом якого є надання Виконавцем послуг утриманню будівлі і споруд, у тому числі, машиномісць № 20 та [ADDRESS] , послуг по забезпеченню пропускного режиму (у тому числі, з використанням систем контролю та управління доступом) до паркінгу та здійснення функцій управління. Відповідно до п. п. 2.1.1 - 2.1.7. Договорів про надання послуг № 01-08-21-20Б/Ахм13 від 01.08.2021 та №01-08-21-51Б/Ахм13 від 01.08.2021, копії яких наявні в матеріалах справи та які направлявся відповідачу, Виконавець зобов`язується забезпечити умови для безперешкодного доступу до машиномісця Власника, осіб та транспортного (их) засобу (ів), які мають право доступу до паркінгу, інформацію про яких внесено до Додатку 1 до Договору, в порядку передбаченому Договором; виконувати комплекс робіт по утриманню паркінгу в належному технічному і санітарному стані; забезпечувати пропускний режим до паркінгу в порядку, визначеному Договором; забезпечувати Власникові безперешкодний доступ до машиномісця; вчасно укладати договори з постачання енергії, води, комунальними та сервісними службами та здійснювати взаєморозрахунки з ними; вчасно оповіщати Власника про необхідність виконання поточного і капітального ремонту машиномісця; виконувати капітальний і поточний ремонт машиномісця за рахунок Власника з попереднім узгодженням порядку виконання робіт і їх вартості. Як визначено у п. п. 2.2.2., 2.2.4. Договорів, Власник зобов`язується при використанні машиномісця неухильно виконувати положення даного Договору. Вчасно сплачувати Виконавцеві платежі, передбачені цим Договором. Згідно п. п. 4.1. - 4.4. Договорів, розрахунковим періодом є календарний місяць. Сторони домовилися про застосування авансової системи оплати послуг; про внесення платежів за один місяць. Після закінчення періоду, за який оплачено послуги, Власник оплачує послуги за наступний період (один місяць) відповідно до вартості послуг, яка діятиме на дату настання строку платежу. У випадку, якщо протягом періоду, оплаченого Власником в порядку, передбаченому п. п. 4.2. та 4.3. Договору, відбулася зміна вартості послуг, Виконавець зобов`язаний здійснити відповідний перерахунок та зарахувати переплачену суму грошових коштів в рахунок майбутніх платежів, про що письмово повідомити Власника або направити відповідний рахунок на адресу Власника. У випадку збільшення вартості послуг власник зобов`язаний здійснити доплату за відповідний період у строк до 7 банківських днів з дати виставлення рахунку Виконавцем. Відповідно до п. 4.8. Договорів, розмір щомісячної плати за надання послуг (частка Власника у витратах) на дату укладення цього Договору становить 420, 00 грн. Згідно п. 4.9. Договору, у випадку зміни вартості витрат Виконавця на утримання і обслуговування паркінгу, що обумовлена зміною вартості товарів і послуг прямих постачальників, в тому числі, комунальних послуг, а також у випадку зміни законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати, податків та інших обов`язкових платежів, тощо, можлива зміна вартості послуг, передбачена п. 4.8. Договору. Відповідно до п. 4.10. Договору, зміна вартості послуг, визначена п. 4.8. Договору з підстав, передбачених п. 4.9. Договору, доводиться до відома Власника в спосіб, передбачений п. 7.6. Договору та не потребує внесення змін до Договору. Статтею 205 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Згідно ч. 2 ст. 638 ЦК України, договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Частиною другою ст. 642 Цивільного кодексу України встановлено, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції. Згідно п. 15. Правил зберігання автотранспортних засобів на автостоянках, затверджених Постановою КМ України від 22 січня 1996 року № 115 плата за зберігання транспортних засобів на автостоянках та інші супутні послуги справляється за тарифами, встановленими відповідно до законодавства. Згідно з п. 16 цих же Правил на всіх автостоянках плата за тимчасове зберігання транспортного засобу справляється за передбачуваний термін зберігання, а за довготермінове - на умовах, передбачених у договорі зберігання транспортного засобу. При цьому, оскільки Правила зберігання транспортних засобів на автостоянках не встановлюють виключень щодо врегулювання спорів, то слід керуватись загальними положеннями, встановленими законом (Постанова Верховного Суду від 02.12.2020 у справі №761/48615/18). Як вбачається із матеріалів справи, витрати по утриманню та експлуатації підземної автостоянки розраховуються, виходячи із фактичних витрат на утримання за попередній період з урахуванням планового прибутку та податків, шляхом ділення на загальну кількість машино (парко) місць, що становить 177 машиномісць. З 01.04.2017 діяв тариф за обслуговування машиномісця у розмірі 420 грн. щомісячно за одне парко місце, за два - 840 грн. З 01.09.2021 тариф становив 580 грн. щомісячно, а за два 1160 грн., а з 01.08.2023 діяв тариф 660 грн. Доводи відповідача про те, що за відсутності укладеного ним договору, він не зобов`язаний сплачувати на користь позивача будь-які кошти, суд не приймає до уваги, з огляду на те, що позивач довів фактичне надання таких послуг, які не можуть бути відокремлені, та щодо отримання яких відповідач не може бути позбавлений у зв`язку з специфікою їх надання (освітлення паркінгу, охорона, утримання систем водопостачання його прибирання здійснюється для власників усіх парко-місць одночасно). У даному випадку між позивачем та відповідачем склалися фактичні договірні відносини, за якими відповідач користувався наданими послугами, а позивач нараховував плату по тарифу на послуги з утримання підземно-наземної автостоянки. Відповідач, одержуючи послуги по обслуговуванню і участі у витратах по утриманню підземної автостоянки, за них не сплачував, у зв`язку із чим за період 01.12.2019 по 01.11.2023 утворилася заборгованість, яка становить 42 820 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості, складеним ТОВ «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ 1» /а. с. 19/. Відповідачем вказаний розрахунок не спростований. Позивач довів, що тариф, який нараховується є обґрунтованим і розумним. Відповідач же, будучи власником майна, отримуючи послуги не довів, що тариф є завищеним, та відповідно ухиляючись від свого обов`язку укласти договір та оплачувати такі послуги тим самим, тягар утримання свого майна покладає на інших співвласників, які добросовісно несуть витрати на утримання автопаркінгу, що не відповідає правилам звичайного добросусідства. Даючи оцінку заяві представника відповідача про застосування до спірних правовідносин позовної давності, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки. Статтею 258 Цивільного кодексу України визначено вимоги до яких застосовується спеціальна позовна давність, серед іншого, позовна давність в один рік застосовується зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За змістом частини першої статті 261 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, обмежене строком давності право на позов у матеріальному розумінні означає право позивача на судовий захист протягом певного часу, поза межами якого цей захист, за загальним правилом, є неможливим. Постановою КМУ від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», установлено з 12.03.2020 до 22.05.2020 на всій території України карантин, який продовжено до 30.04.2023. Згідно з перехідними положеннями Цивільного кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Таким чином строк позовної давності у даній справі має бути відраховано з моменту запровадження карантину на території України, а саме з 12.03.2020, а відтак, вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості заявлені в межах позовної давності. За таких обставин, позовні вимоги ТОВ «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ 1» про стягнення з [PERSON] заборгованості за надані послуги по обслуговуванню і участі у витратах по утриманню автостоянки і прилеглої території у розмірі 42 820 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, позивач також просить стягнути з відповідача на підставі ст. 625 ЦК України індекс інфляції у розмірі 8 661, 44 грн., три проценти річних у розмірі 2 175, 12 грн. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Щодо стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову в цій частині та стягненню інфляційних втрат в розмірі 6 167 грн. 36 та 3% річних в розмірі 2 063, 05 грн. за період з 01.12.2019 по 23.02.2022. За таких обставин, позов ТОВ «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ 1» до [PERSON] щодо стягнення заборгованості є обґрунтованими та підлягає частковому задоволенню. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України. Що стосується вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов до наступного. Як вбачається із матеріалів позову, позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Згідно із ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Для підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу адвокатом слід саме у договорі з клієнтом визначити механізми розрахунку свого гонорару. Лише рахунку замало. Саме такий висновок випливає з правової позиції ВС/КГС у справі №922/1163/18 від 06.03.2019 р. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Варто також зауважити, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, наприклад у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18. На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги до суду надано копію Договору про надання правової допомоги №18/08/23/БСМ1 від 18.08.2023, укладеного між ТОВ «БУДСЕРВІСМАТЕРІАЛИ 1» та адвокатом Фоменко Д.А., /а.с.9-11/, копію Додаткової угоди №2 від 24.10.2023 та акт №2 приймання-передачі послуг від 19.12.2023 на суму 10 000 грн. /а.с. 13/. Із розрахунків витрат на правничу допомогу, які наведені в акті №2 про надання юридичної допомоги від 18.08.2023, вбачається, що адвокатом надано послуги, загальна вартість яких складає 10 000 грн. Визначаючи час на надання послуг та видів правничої допомоги, суд виходить із наявності у адвоката повної вищої юридичної освіти, стажу роботи в галузі права, у зв`язку з чим такі дії не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи. Крім того, дана справа є типовою та нескладною за своєю суттю. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04). Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу) визначить, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу. (Постанови ВС від 24.01.2019 року у справі № 910/15944/17, від 19.02.2019 року у справі № 917/1071/18) Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). Розподіляючи витрати, понесені позивачем на професійну правничу допомогу, слід дійти висновку про те, що наявні в матеріалах справи документи, надані стороною позивача не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному позивачем розмірі, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат. Суд вважає, що понесені витрати є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг, які не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. За вказаних вище обставин, враховуючи складність справи та виконаної адвокатом роботи, які підтверджені належними доказами, принципу справедливості, співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд приходить до висновку про необхідність зменшити їх розмір та стягнути з відповідача на користь позивача 5 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу. На підставі викладеного,

Outcome: partial