Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-06 00:00:00

До Городнянського районного суду Чернігівської області звернулася [PERSON] , яка діє на підставі довіреності від 22.05.2024 в інтересах ТОВ «Фінансова компанія» КРЕДИТ КАПІТАЛ», з позовом до [PERSON] про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованість за договором про споживчий кредит №100971910 від 20.03.2023 у розмірі 20055,00 грн. Також [PERSON] просила стягнути з відповідачки на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 2422,4 грн. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачкою умов договору про споживчий кредит в частині дотримання порядку та строків розрахунків. Позивач в особі уповноваженого представника в судове засідання не з`явився, надав письмове клопотання про проведення судового засідання за його відсутності. (а. с. 105-106) Згідно із ч. 3\~ст. 211 ЦПК України\~особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Відповідачка про дату, час і місце судового розгляду повідомлялася належним чином за місцем її реєстрації. Так, за інформацією з Єдиного державного демографічного реєстру, відповідачка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а. с. 88-89). Також судова кореспонденція надсилалася на зазначену позивачем фактичну адресу, на адресу, зазначену у договорі про споживчий кредит: [ADDRESS] . Натомість, з обох наведених вище поштових адрес, рекомендовані повідомлення поверталися до суду неврученими адресату з відміткою працівника відділення поштового зв`язку\~«адресат відсутній за вказаною адресою» та «за закінченням терміну зберігання». (а.\~с. 94, 95, 104) Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Участь у судових засіданнях є правом особи, яка бере участь у справі і ця особа зобов`язана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки, що закріплено в статті 43 ЦПК України. Враховуючи, що відповідачка в розумінні ст. 130 ЦПК України вважається належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду справи, відповідачка в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомлений, не подала заяви про розгляд справи за її відсутності, не подала відзиву на позов, позивач не заперечує проти проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, суд приходить до висновку щодо можливості проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів. За правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, що мають значення для вирішення спору, перевіривши їх наявними в матеріалах справи доказами, суд встановив наступне. 20 березня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (первісний кредитор, кредитодавець за умовами договору) та відповідачкою (позичальник за умовами договору) було укладено договір про споживчий кредит №100971910. (а. с. 43-55). Відповідно до розділу І договору кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим договором, на строк визначений п.1.3. договору надати позичальнику грошові кошти у сумі, визначеній у п.1.2. договору (далі\~кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі\~плата) в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості, згідно п.1.4. договору та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Кредит надається з метою задоволення потреб позичальника, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника Типом кредиту є кредит (п.1.1. договору). Сума (загальний розмір) кредиту становить 5000.00 гривень (п. 1.2. договору) Кредит надається загальним строком на 105 днів з 20.03.2023 (дата надання кредиту) і складається з пільгового та поточного періодів (п.1.3. договору). Пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 04.04.2023 (рекомендована дата платежу) (п.п. 1.3.1 договору). Поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 03.07.2023 (дата остаточного погашення заборгованості) (п.п.1.3.2. договору). Позичальник має повернути кредит, сплатити комісії за надання кредиту та проценти за користування кредитом в рекомендовану дату платежу 04.04.2023 (день завершення пільгового періоду), але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості 03.07.2023 (останнього дня строку кредитування) (п. 1.4. договору). Комісія за надання кредиту: 950.00 грн, яка нараховується за ставкою 19.00 відсотків від суми кредиту одноразово в момент видачі кредиту. Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду: 1500.00 грн., які нараховуються за ставкою 2.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду. Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду: 13500.00 грн., які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3.00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду (п.п. 1.5.1., 1.5.2., 1.5.3. договору). Кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на рахунок з використанням карти [NUMBER] (п. 2.1. договору). Відповідно до п. 2.2.2. договору нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом на кожен день користування, з урахуванням особливостей, передбачених п.\~2.2.3. договору. Цей договір (з додатками №1, №2 та Правилами) набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту, який визначається згідно Правил та відповідно до способу надання кредиту, визначеному у п.2.1. цього договору. Строк дії цього договору складає період, що обчислюється з моменту його укладення і до моменту повного фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань. Сторони домовились, що повне виконання зобов`язань повинно відбутися в рекомендовану дату платежу, але не пізніше дати остаточного погашення заборгованості згідно із п. 1.4. договору (п.7.1. договору). Вказаний договір був підписаний відповідачкою за допомогою електронного підпису, шляхом використання одноразового пароля-ідентифікатора U73338 (а. с. 45) та шляхом обміну електронними повідомленнями, що передбачено положеннями статей\~3,\~11,\~12 Закону України «Про електронну комерцію», статтями\~6,\~7,\~12\~Закону України\~«Про електронні\~документи та\~електронний документообіг»,\~а також\~узгоджується з\~висновками Верховного Суду, які містяться у постанові, винесеній 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19. Суд, дослідивши умови та зміст договору про споживчий кредит № 100971910 від 20.03.2023 дійшов висновку, що за своєю правовою природою правовідносини, які виникли між відповідачкою у цій справі та ТОВ «Мілоан» є кредитними, а тому вони підпадають під правове регулювання норм §2глави 71 Цивільного кодексу України. Відповідно до\~ст. 1054 Цивільного кодексу України\~за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1цієї глави, які регулюють відносини за договором позики, якщо інше не встановлено §2\~глави 71 Цивільного кодексу України, або не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до платіжного доручення № 61379925 від 20.03.2023 ТОВ «Мілоан» надало відповідачці у призначенні платежу вказано «кошти згідно договору 100971910 у розмірі 5000,00 грн» (а.с. 60). Отже, ТОВ «Мілоан» належним чином виконало свої зобов`язання перед відповідачкою за договором про споживчий кредит №100971910 від 20.03.2023. Відповідачка (позичальник за умовами договору) отримала грошові кошти у сумі 5000,00 грн на погоджений умовами договору строк шляхом їх перерахування на банківський картковий рахунок позичальника, який зазначений у п. 2.1. договору, та зобов`язувалася повернути їх і сплатити позикодавцю проценти за користування цими коштами. За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. В силу ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідачка, всупереч умовам договором про споживчий кредит №100971910 від 20.03.2023, взяті на себе зобов`язання виконувала неналежним чином, допустивши порушення умов кредитного договору, внаслідок чого у неї виникла заборгованість на загальну суму 20055,00 грн, з якої: 4500,00 грн\~ заборгованість за тілом кредиту; 14\~605,00\~грн заборгованість за відсотками; 950,00 грн заборгованість за комісією. Надалі, ТОВ «Мілоан» уклало з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» позивачем у справі, договір відступлення прав вимоги №\~104-МЛ/Т, на підставі якого у останнього з`явилося право вимоги щодо стягнення заборгованості з відповідачки по вищезазначеному договору про споживчий кредит. Так, 29 серпня 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (кредитор) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (новий кредитор) укладено договір відступлення прав вимоги №104-МЛ/Т (а. с. 64-74), відповідно до умов якого на умовах, встановлених цим договором, кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржниками (портфель заборгованості). Факт набуття права вимоги позивачем\~до відповідачки підтверджується витягом з Реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги №104-МЛ/Т від 29.08.2023 (а. с. 73) Актом приймання-передачі реєстру боржників від 29 серпня 2023 року до договору відступлення прав вимоги №104-МЛ/Т від 29.08.2023, визначено, що згідно з вимогами п.\~8.3. договору відступлення прав вимоги №104-МЛ/Т від 29.08.2023, кредитор передав, а новий кредитор прийняв реєстр боржників кредитора від 29 серпня 2023 року, складений за формою згідно із додатком №1 до договору. Кількість боржників: 2532. (а. с. 74) Отже, позивач як правонаступник має право вимоги щодо стягнення нарахованої заборгованості з відповідачки. Частиною 1 статті 512 ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно із статтями 513,514 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до\~ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Згідно зі ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч.1ст. 1078 ЦК України). Факт прострочення сплати відповідачкою заборгованості за договором про споживчий кредит №\~100971910 від 20.03.2023 не спростовано, доказів оплати відповідачкою заборгованості суду не надані. Згідно з вимогами чинного законодавства України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов`язанні строк (термін) його виконання (статті 526, 527, 530 ЦК України). Статтею 525 ЦК України передбачена заборона односторонньої відмови від зобов`язання або одностороння зміна його умов, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до його виконання. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (статті 79, 80 ЦПК України). Згідно приписів ст. 12, ч. 1,5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У протилежному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь іншої сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Звертаючись до суду, позивачем надані належні, достатні та допустимі докази на підтвердження заявлених позовних вимог. Доказів розірвання або визнання недійсними договору про споживчий кредит №\~100971910 від 20.03.2023 (на підставі якого виникло зобов`язання у відповідачки перед позивачем щодо сплати кредиту) та/або до договору відступлення прав вимоги №104-МЛ/Т від 29.08.2023 (на підставі якого від ТОВ «Мілоан» до позивача перейшло право вимоги до відповідачки за вказаним договором про споживчий кредит) в судовому порядку на час розгляду даної справи сторонами не надано, а тому в силу\~ст. 629 ЦК України\~зазначені договори є обов`язковими для виконання сторонами, що також не оспорювалось жодною із сторін в ході розгляду справи. Розмір заборгованості за договором про споживчий кредит відповідачкою не спростований, будь-яких нових нарахувань кредитної заборгованості позивач не проводив. У свою чергу, відповідачкою будь-яких належних та допустимих доказів на спростування доводів та вимог позивача щодо розміру заборгованості суду не надано. Враховуючи, що відповідачкою порушені взяті зобов`язання щодо порядку та строків оплати за договором про споживчий кредит №\~100971910 від 20.03.2023, а тому з останньої на користь позивача підлягає стягненню 4500,00 грн суми заборгованості за основною сумою боргу та 14605,00 грн суми заборгованості за відсотками. Натомість, заявлена позивачем вимога про стягнення з відповідачки заборгованості за комісією в розмірі 950,00 грн задоволенню не підлягає з огляду на таке. Так, позивач посилаючись на первісного кредитора (ТОВ «Мілоан») вказує, що комісія за надання кредиту є одноразовою винагородою, що сплачується позичальником за підготовку, організацію та надання кредитодавцем фінансової послуги (кредиту), та встановлена в п.1.5.1. цього договору. Суд зазначає, що послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на споживчі потреби, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними. Такий правовий висновок узгоджується з викладеним висновком Верховного Суду України у постанові від 06.09.2017 по справі № 6-2071цс16, а також аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 № 6-1746цс16, згідно із якою зроблено висновок, що обслуговування кредиту є супутньою послугою, за надання якої можливе встановлення винагороди, у тому числі за надання фінансового інструмента та за резервування ресурсів, а нарахування платежів за послуги, що супроводжують кредит за рахунок позивача є незаконним. Крім того, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України\~є обов`язком банку, відповідно, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту не є самостійною послугою, що підлягає сплаті позичальником. Так як надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам самої кредитної установи (банку), то такі дії не є послугами, що надаються клієнту-позичальнику (така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 06.02.2019 по справі за № 520/2614/17). Таким чином, враховуючи, що відповідачкою порушені взяті зобов`язання щодо порядку та строків оплати за договором про споживчий кредит №\~100971910 від 20.03.2023, а тому з останньої на користь позивача підлягає стягненню 4500,00 грн суми заборгованості за основною сумою боргу та 14605,00 грн суми заборгованості за відсотками, а всього на загальну суму 19105,00\~грн. Суд, вирішуючи питання про стягнення з відповідачки на користь позивача судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №4499 від 06.08.2024 керується ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, де вказано, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково, а тому з відповідачки на користь позивача, слід стягнути судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 2306,10 грн. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: partial