Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-08 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Представник позивача ТОВ «Коллект Центр» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за договором про споживчий кредит № 3749348 від 13 жовтня 2021 року у розмірір 127000 грн; витрати судового збору 3028,00 грн та витрати на правову допомогу 25000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог вказували, що 13 жовтня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладений договір про споживчий кредит № 3749348, за умовами якого, відповідач отримав кредитні кошти 20000 грн на 15 днів зі сплатою відсотків за користування та комісії. 13 січня 2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 13-01/2022-79, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за укладеним з [PERSON] договором № 3749348 від 13 жовтня 2021 року. У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-03/2023/01 від 10 березня 2023 року, у тому числі за укладеним із [PERSON] договором споживчого кредиту. Строк надання грошових коштів за договором наступив, але відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує. Станом на 04 червня 2024 року відповідач має заборгованість в загальній сумі 127000 грн, з яких: за тілом кредиту 20000 грн, за процентами 105000,00 грн, комісії 2000,00 грн. Покликаючись на право правонаступника вимагати стягнення заборгованості, ТОВ «Коллект Центр» просить суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором. Рух справи Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 липня 2024 року головуючим суддею визначено суддю Шролик І.С. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 05 липня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до розгляду на 09 вересня 2024 року. 09 вересня 2024 року за клопотанням відповідача розгляд справи відкладений на 09 жовтня 2024 року. 25 вересня 2024 року відповідач [PERSON] , через канцелярію суду, подав заяву про поновлення строку на подання відзиву. Відповідач [PERSON] 09 жовтня 2024 року подав відзив, у якому просив суд, при розгляді справи врахувати те, що кредитодавець при оформленні кредиту належним чином не ідентифікував його особу та не долучив жодного документа, який підтверджує його особу, як позичальника. Також посилався на те, що є постраждалим внаслідок шахрайських дій, про що долучив витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань. Представник позивача в судові засідання 09 вересня 2024 року та 09 жовтня 2024 року не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Директор ТОВ «Коллект Центр» в поданій ним позовній заяві просив проводити розгляд справи за відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судовому засіданні 09 жовтня 2024 року заперечив щодо позову, просив відмовити в його задоволенні. В обґрунтування своїх доводів зазначив, що кредитів не брав, а зазначені грошові кошти взяті у позику шахрайським способом, без його відома. Пояснив, що 13 жовтня 2021 року у нього викрали телефон, в якому містилися його анкетні дані. Проте, що телефон було викрадено він одразу не помітив та лише 17 жовтня 2021 відновив номер телефона, після чого почали надходити смс-повідомлення про наявність заборгованості. 18 жовтня 2021 року він звернувся в поліцію зі заявою про шахрайські дії та незаконне використання його особистих даних. На підтвердження своїх доводів надав витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань, копію заяви до поліції від 16 лютого 2022 року та копії відповідей з поліції. Також зазначив, що в анкеті-заяві на отримання кредиту вказані суперечливі дані щодо його місця роботи та розміру щомісячного доходу. Вказав, що жодних боргових зобов`язань із позивачем не укладав. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд приходить до висновку, що позов ТОВ «Коллект Центр» підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Фактичні обставини справи Судом встановлено, що 13 жовтня 2021 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладений договір про споживчий кредит № 3749348, за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти в сумі 20 000 грн на 15 днів зі сплатою відсотків та комісії. Умовами цього договору визначено наступний його предмет. Кредитодавець зобов`язується на умовах, визначених цим договором, на строк визначений п.1.3. договору надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п.1.2 договору (далі кредит), а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі плата) у встановлений п.1.4. договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором (п.1.1. договору). Сума (загальний розмір) кредиту становить 20 000,00 грн (п.1.2 договору). Кредит надається строком на 15 днів з 13 жовтня 2021 року (строк кредитування) (п.1.3. договору). Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредиту (дата платежу): 28 жовтня 2021 року (п.1.4 договору). Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 22711,00 грн (п.1.5 договору). Комісія за надання кредиту 2 000,00 грн, яка нараховується за ставкою 10% від суми кредиту одноразово (п.1.5.1 договору). Проценти за користування кредитом: 3000,00 грн, які нараховуються за ставкою 1,00 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.1.5.2 договору). Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п.1.6 договору). Договір про споживчий кредит № 3749348 укладений відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». Згідно платіжного доручення ТОВ «Мілоан» від 13 жовтня 2021 року № 58613388 підтверджено здійснення 13 жовтня 2021 року грошового переказу в сумі 20 000,00 грн. на виконання умов договору на картку відповідача [INFO], отримувач [PERSON] 13 січня 2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 13-01/2022-79, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за укладеним з [PERSON] договором № 3749348 від 13 жовтня 2021 року. У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору відступлення права вимоги № 10-03/2023/01 від 10 березня 2023 року, у тому числі за укладеним із [PERSON] договором споживчого кредиту. Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом грошової вимоги до відповідача. Станом на дату звернення до суду умови договору відповідачем не виконувались, в зв`язку з чим утворилась заборгованість, загальний розмір якої становить 127 000,00 грн, з яких: за тілом кредиту 20 000,00 грн, за процентами на дату відступлення права вимоги 105 000,00 грн, комісії 2000,00 грн. Між сторонами виник спір стосовно належного виконання відповідачем взятих на себе кредитних зобов`язань. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін та погоджені ними. При цьому згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно положень статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Відповідно до положень ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з п. 1-1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Позичальник ТОВ «Мілоан» виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, зарахувавши кредитні кошти на картковий рахунок відповідача. Відповідач в свою чергу, всупереч умовам кредитного договору, не здійснює платежів для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованим процентам, чим порушує взяті на себе договірні зобов`язання. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1077, ч. 1 ст. 1084 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За приписами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На переконня суду, позивачем доведений факт укладання між сторонами кредитного договору, шляхом електронного документообігу надсилання пропозиції, з ідентифікатором доступу. Положеннями статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто, таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Такі правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 605/196/16-ц, які згідно положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд застосовує до спірних правовідносин. Суд зазначає, що відповідачем не надано доказів на спростування вимог позивача щодо наявних забов`язань та заборгованості за кредитним договором. Посилання відповідача на безпідставність вимог позивача у зв`язку із тим, що несанкціонований доступ до його особистих даних було отримано шахрайським способом невстановленими особами шляхом викрадення телефону не знаходять свого підтвердження. Доводи відповідача та надані ним докази самі по собі містять суперечливі факти та відомості. Відповідно до витяга з ЄРДР за № 12021105050003935 від 20.11.2021, відповідач звернувся до поліції 19.11.2021 року з повідомлення про подію щодо викрадення телефону невстановленими особами, що сталася 13 жовтня 2021 року об 19.00 год. В той час, як кредитний договір укладений 13 жовтня 2021 року о 07.35 год (а.с. 11 на звороті). В свою чергу, в заяві Начальнику Департаменту кіберполіції НП України від 16 лютого 2022 року відповідач повідомляє, про викрадення телефону 09 жовтня 2021 року та звернення до поліції 18 жовтня 2021 року. Окрім того, позивачем не надано доказів того, що після втрати телефона та встановлення факту несанкціонованого доступу до його особистих даних, оформлення кредитів, він звертався з відповідною заявою до фінансових установ з приводу шахрайських дій. На запитання головуючого в судовому засіданні відповідач пояснив, що до кредитних установ не звертався, також не повідомляв банк та не заблоковував картковий рахунок. Приписами ст. 1 Закону України Закону України «Про платіжні послуги» № 1591-IX від 30.06.2021, з-поміж іншого, визначено, що кредитовий переказ - платіжна операція з рахунку платника на підставі платіжної інструкції, наданої платником або надавачем послуг з ініціювання платіжних операцій, за умови отримання згоди платника на виконання платіжної операції, наданої надавачу платіжних послуг платника; неналежна платіжна операція - платіжна операція, внаслідок якої з вини особи, яка не є ініціатором або надавачем платіжних послуг, здійснюється списання коштів з рахунку неналежного платника та/або зарахування коштів на рахунок неналежного отримувача чи видача йому коштів у готівковій формі; неналежний платник - особа, з рахунку якої списано кошти без законних підстав (помилково або неправомірно); неакцептована платіжна операція - платіжна операція, виконана надавачем платіжних послуг платника на підставі наданої ініціатором платіжної інструкції без отримання згоди платника (крім примусового списання (стягнення) або після відкликання такої згоди. Згідно з п.3-5 ч.20 ст. 38 Закону України «Про платіжні послуги» користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний: ….. 3) не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права; 4) не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції; 5) негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації. Згідно з ст. 87 Закону платник несе відповідальність за відповідність інформації, зазначеної ним у платіжній інструкції, суті платіжної операції. У разі виявлення невідповідності інформації платник має відшкодувати надавачу платіжних послуг шкоду, заподіяну внаслідок такої невідповідності інформації. Платник зобов`язаний відшкодувати шкоду, заподіяну надавачу платіжних послуг, що його обслуговує, внаслідок недотримання цим платником вимог щодо захисту інформації і здійснення неправомірних дій з компонентами платіжної інфраструктури (у тому числі платіжними інструментами, обладнанням, програмним забезпеченням). У разі недотримання користувачем зазначених вимог надавач платіжних послуг, що обслуговує платника, звільняється від відповідальності перед платником за виконання платіжних операцій. Платник зобов`язаний негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити надавача платіжних послуг у визначеному договором порядку про факт виконання з його рахунку неналежної або неакцептованої платіжної операції для отримання відшкодування за такою операцією. До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації відповідно до статті 38 цього Закону ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на платника. З моменту повідомлення платником емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом. Крім того, відповідно до Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29.07.2022 № 164, платіжні інструменти використовуються для ініціювання платіжних операцій з рахунків та/або електронних гаманців, відкритих у надавачів платіжних послуг відповідно до законодавства України (п.103); держатель має право здійснювати платіжні та/або інші операції виключно з використанням персоналізованого платіжного інструменту чи його реквізитів (якщо інше не встановлено законодавством України) відповідно до договору, укладеного з емітентом (п.104); власник рахунку несе відповідальність за використання корпоративних (бізнесових) платіжних інструментів під час здійснення платіжних та/або інших операцій (п.108); держатель здійснює платіжні та/або інші операції за допомогою платіжного застосунку, який пропонується надавачем платіжних послуг у порядку, визначеному в договорі з надавачем платіжних послуг (п.115); користувач зобов`язаний: 1) зберігати та використовувати платіжні інструменти відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання платіжних інструментів особами, які не мають на це законного права або повноважень (п.136); користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем. До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача. З моменту повідомлення користувачем емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Всупереч вказаних вимог, відповідачем, після встановлення факту пропажі телефону та виявлення факту несанкціонованого доступу до його особистої інформації, не вчинено жодних дій спрямованих на повідомлення представників фінансових установ щодо шахрайський дій та незаконного використання такої інформації для оформлення грошових зобов`язань. Посилання відповідача на те, що кредитодавцем не належним чином ідентифіковано його особу у зв`язку з відсутністю його фото з підтверджуенням особистість документами, суд також вважає безпідставними, оскільки Законом України «Про електронну комерцію» такий порядок не передбачено. Також згідно довідки ВКП Оболонського УП про результати перевірки матеріалів за повідомленням [PERSON] , останнім жодних документів, які б підтверджували майнову шкоду не надано та обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення не встановлено. Окрім того, судом досліджена історія по кредитному картковому рахунку відкритому на ім`я [PERSON] за період з 12 жовтня 2021 року по 24 листопада 2021 року, згідно якого протягом встановленого періоду на кредитний рахунок відповідача надходили грошові кошти, зокрема 13 жовтня 2021 року серед іншого, в сумі 20000 грн. Проте, жодних транзакцій в подальшому з даного кредитного рахунку не здійснювалося. Згідно руху грошові кошти спрямовані на погашення кредитного ліміту станом на 13 жовтня 2021 року кредитний ліміт збільшився з 22310,62 грн до 79773,62 грн. Та в подальшому за рахунок безготівкового зарахування за 13-14-15 жовтня 2021 року кредитний картковий рахунок був поповнений та зменшений розмір заборгованості за рахунком до 22586,10 грн. В подальшому 26 жовтня 2021 року відповідач [PERSON] здійснює зарахування власних коштів з іншого свого рахунку на суму 1221,33 грн. Сама по собі наявність кримінального провадження, порушеного за заявою [PERSON] не може свідчити, про вчинення злочину щодо позивача, оскільки такі обставини можуть бути встановлені лише обвинувальним вироком суду, а також не може бути підставою для звільнення позичальника від обов`язку належного виконання кредитного зобов`язання і виконання умов договору, в разі настання певних обставин, передбачених ними. В той же час, жодних відомостей щодо результатів вказаного кримінального провадження, встановлення причетних до злочину осіб суду не надано. Відповідачем під час судового розгляду не повідомлено суду звідки шахраї могли знали його місце роботи, інформація зазначена під час оформлення кредитного договру. Твердження відповідча, що невірно зазначена одна буква назви підприємства "ЕКС-Маркет", замість вірного "ІКС- Маркет", не має правового значення. Також під час судового розгляду відповідач сповістив, що в 2023 році із ним трапилась аналогічна ситуація, в нього викрали мобльний телефон і оформили на його ім`я чисельні кредитні угоди. На переконання суду, відповідачем не надано належних доказів укладення договорів від його імені іншою особою (особами) за відсутності його волевиявлення. Перерахування кредитних коштів за договром про споживчий кредит №3749348 від 13 жовтня 2024 року здійснено на кредитний рахунок ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" відкритий на ім`я відповідача. Відповідачем не спростовано, що телефонний номер, із використанням якого здійснювалося підписання електронним підписом з одноразовим ідентифікатором кредитного договору, викрадено до укладання даного договру. Суд зазначає, що без введення позичальником відповідних даних, здійснення його верифікації, передання ним та отримання товариством персональних даних від відповідача з метою укладення договору, таке укладення кредитного договору є неможливим. А відповідачем не надані докази протиправності дій третіх осіб стосовно нього, які стосуються підписання кредитного договору. Окрім того, відповідач вчасно не вчинив жодних дій спрямованих на своєчасне сповіщення позичальника й ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" про несанкціонований доступ до його особистих даних. На підставі досліджених доказів, суд приходить до висновку, що відповідач має повернути грошові кошти, які зараховані на його кредитний рахунок та сплатити відсотки за їх використання. Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами договору строку надання позики (тобто за період правомірного користування нею). Після спливу такого строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право позикодавця нараховувати проценти за позикою припиняється. Права та інтереси позикодавця в охоронних правовідносинах (тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання) забезпечує частина друга статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий правовий висновок Велика Палата Верховного Суду зробила у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 4-10цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18). Суд звертає увагу, що згідно розрахунку наданого у відомостях про щоденні нарахування та погашення станом на 13 січня 2022 року [PERSON] має заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 3749348 від 13 жовтня 2021 року в розмірі 85000,00 грн, з яких заборгованість за кредитом -20000 грн, заборгованість за відсотками - 63000 грн, які до 29 жовтня 2021 року нараховувались на пдставі п.1.5.2 договору, а з 29 жовтня 2021 року по 27 грудня 2021 року п.1.6, п.2.3.1.2 договору та комсія - 2000 грн, що також відображено у реєстрі боржників (а.с.13-14, 22). У разі порушення виконання зобов`язання щодо повернення кредиту за період після прострочення виконання нараховуються не проценти за «користування кредитом» (стаття 1048 ЦК України), а проценти за порушення грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України) у розмірі, визначеному законом або договором. Матеріали справи не містять будь-якого іншого розрахунку заборгованості по відсотках на суму 105000 грн, та загальної заборгованості -127000 грн, довідка генерального директора ТОВ "Вердикт капітал" від 10 березня 2023 року не можна вважати розрахунком заборгованості, тому що не відображає розмір застосованої відсоткової ставки, підстави її нарахування, період нарахування та унеможливлює суду перевірити правльність їх нарахування. Суд дійшов висновку про доведеність заявлених вимог частково й стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договром № 3749348 від 13 жовтня 2021 року в розмірі 85000,00 грн, з яких заборгованість за кредитом -20000 грн, заборгованість за відсотками - 63000, 00 грн, комсія - 2000 грн. Щодо стягнення судових витрат Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 133 ПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Згідно положень ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що за звернення до суду з даним позовом позивачем сплачено судовий збір в розмірі 3 028,00 грн. Враховуючи, що позовні вимоги ТОВ «Коллект Центр» задоволено частково на66,93% суд приходить до висновку, що у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню частина витрати з оплати судового збору в сумі 2026,61грн. Також, позивач просить відшкодувати понесені ним витрати на правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу. Так, відповідно до вимог вказаної статті витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. До позовної заяви додана копія договору про надання правової допомоги № 07-06/2024 від 07 червня 2024 року, укладеного між клієнтом Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» (а.с.33-34). За змістом цього договору адвокатське об`єднання надає клієнту юридичну допомогу, у тому числі представляє інтереси клієнта в судах під час розгляду правових спорів. Згідно пунктів 4.1, 4.2 договору вартість послуг узгоджується сторонами у формі заявок на надання юридичної допомоги, які є невід`ємними додатками до договору. Якщо інше не передбачено заявкою на надання юридичної допомоги, клієнт зобов`язується оплатити надані адвокатським об`єднанням послуги у строк до 60 банківських днів з моменту підписання акту про надання юридичної допомоги та надання адвокатським об`єднанням клієнту відповідного рахунку для оплати. Товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» підписано заявку на надання юридичної допомоги № 183 від 07 червня 2024 року та витяг з акту № 4 про надання юридичної допомоги від 10 червня 2024 року. За змістом цих документів сторонами договору про надання правової допомоги погоджено кількість та вартість юридичних послуг стосовно супроводу примусового стягнення заборгованості з [PERSON] ,загальний розмір витрат на правову допомогу 25000,00 грн. Таким чином, у відповідності до ст. 141 КПК України з відповідача [PERSON] , на користь позивача ТОВ «Коллект Центр» підлягають стягненню судові витрати на правничу допомогу пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 16732,28 грн, згідно розрахунку 25 000 х 66,93%.

Outcome: partial