Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-07 00:00:00

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» (далі - ТОВ «ФК «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», Банк, позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ) про стягнення заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 73973,08 грн., судового збору у розмірі 3028,00 грн. та витрати на професійну правову допомогу в розмірі 7100 грн. Позовна заява обґрунтована тим, що 02.09.2019р. між Акціонерним товариством\~«Альфа-Банк» та [PERSON] було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 501180154, відповідно до якої банк зобов`язався надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені договором платежі в сумі, строки та на умовах, передбачених кредитним договором. Умовами кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником умов договору він зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед банком протягом 30 календарних днів з дня отримання від банку інформації. Вказав, що банк виконав свої зобов`язання, надавши [PERSON] кредит. Натомість, [PERSON] своїх зобов`язань за договором не виконав належним чином, у зв`язку з чим станом на 20.09.2021 р. у нього виникла заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 73973 грн. 08 коп. 20.09.2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», було укладено договір факторингу № 3, відповідно до умов якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 501180154 та у відповідності до умов якого, АТ «Альфа-Банк» передає (відступає)\~ТОВ «ФК\~«Фінансова компанія\~«Еліт Фінанс»за плату\~належні йому\~права вимоги,\~а ТОВ\~«ФК «Фінансова\~компанія «Еліт\~Фінанс»приймає належні АТ «Альфа-Банк» права\~вимоги до\~боржників,\~вказаними у\~реєстрах боржників.\~Відповідно до\~Реєстру боржників\~від 20.09.2021\~року до\~Договору факторингу\~№ 3\~від 20.09.2021\~року ТОВ\~«ФК «Фінансова\~компанія «Еліт\~Фінанс»набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 73937,08 грн, з яких: - 43448,15 грн.\~сума заборгованості за основною сумою боргу (тіла кредиту); - 11169,50 грн.\~сума заборгованості по відсоткам за користування кредитом; - 19355,43 грн. сумма заборгованості по комісії. За вказаних обставин позивач просив стягнути із відповідачки заборгованість за кредитним договором у заявленому розмірі. Ухвалою суду від 19.09.2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Представник позивача надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав, зазначених у позовній заяві та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, правом подати відзив на позовну заяву не скористався. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК фіксування судового процессу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки представник позивача та відповідач не з`явилися до зали судового засідання. Суд,\~дослідивши матеріали\~справи в\~межах заявлених\~вимог та\~доведених обставин,\~приходить до такого висновку. Згідно ст. ст.\~12,\~13,\~81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 02 вересня 2019 року між АТ «Альфа-Банк» та [PERSON] підписано оферту на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 501180154, на підставі якої відповідачу встановлено відновлювану кредитну лінію з сумою доступного кредиту на момент укладення цієї оферти 200 000,00 грн, на умовах сплати процентів за користування кредитом 26,00 % річних (тип ставки - фіксована), строком на три роки з моменту випуску кредитної картки. За умовами споживчого укладеного споживчого кредиту, сумма кредиту становить 51821,88 грн., процентна ставка 18,99 річних, тип ставки - фіксована. Строк кредиту - 48 місяців. Відповідно додатку № 1 до угоди про надання кредиту № 501180154 від 02.09.2019 року сторонами погоджено графік платежів за договором. До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до\~Закону «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга\~статті 9 Закону «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). У паспорті споживчого кредиту сторонами узгоджено наступне: сума кредиту становить 51821,88 грн; спосіб та строк надання кредиту: безготівковим шляхом; строк кредитування 48 місяців з можливістю пролонгації дії відновлювальної кредитної лінії на новий строк за умови дотримання клієнтом умов договор, процентна ставка 18,99 річних, тип ставки - фіксована. Також у паспорті споживчого кредиту передбачені наслідки прострочення невиконання зобов`язань за договором споживчого кредиту, а саме: штраф за прострочення внесення суми мінімального платежу, одноразово за кожний факт виникнення прострочки 200 грн. в день виникнення прострочки, 400 грн у разі, якщо сума простроченої заборгованості погашена протягом 5 робочих днів. Факт отримання кредитних коштів та користуванням кредитними коштами відповідачем [PERSON] підтверджено випискою по особовим рахункам клієнта за період часу з 02.09.2021 року по 20.09.2021 року включно. Виписка по особовим рахункам згідно Переліку типових документів, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 578/5 від 12 квітня 2012 року, має статус первинного документу, а отже є належним та допустимим доказом по справі. За такого, з наданої Банком виписки по картковим рахункам чітко прослідковується користування кредитними коштами а отже є доведений факт отримання [PERSON] кредиту (кредитних коштів) та користування цим кредитом. Детальними розрахунками заборгованості за вказаним кредитним договором підтверджено факт порушення відповідачем умов кредитного договору та не виконання зобов`язань, що випливають з них. Відповідно розрахунку заборгованості станом на 20.09.2021 року заборгованість за вказаним кредитним договором становить 73973,08 грн., яка складається з: 43448,15 грн.\~заборгованість за основною сумою боргу (тіла кредиту), 11169,50 грн.\~заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 19355,43 грн. заборгованість по комісії. Доказів, які б спростовували надані позивачем розрахунки за кредитним договором № 501180154 від 02.09.2019 року та доводили б повне виконання боржником кредитних зобов`язань відповідачем суду не надано. Встановивши вказані обставини, суд вважає, що зі сторони відповідача порушені вимоги чинного законодавства, що регулюють кредитні правовідносини. 20.09.2021 року між АТ «Альфа-Банк» та ТОВ «ФК «Еліт-Фінанс» було укладено Договір факторингу № 3, відповідно до умов якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором (угодою про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії) № 501180154 від 02.09.2019 року, укладену між АТ «Альфа-Банк» та позичальником [PERSON] у відповідності до умов якого, АТ «Альфа-Банк» передає (відступає) ТОВ «ФК «Еліт-Фінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «Еліт-Фінанс» приймає належні АТ «Альфа-Банк» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрах боржників. Згідно п. 1.1. - 2.1 Договору факторингу, Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта (ціна - Продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Згідно п. 2.1 Договору факторингу сторони погодили, що перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості до Боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно Додатку № 1.1, після чого Фактор стає кредитором по відношенню до Боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників від 20.12.2021 року підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. Відповідно до витягу з реєстру боржників (додатку) до договору факторингу № 3 від 20.09.2021 року, позивач набув права грошової вимоги до відповідача у розмірі 73973,08 грн., з яких: 43448,15 грн.\~заборгованість за тілом кредиту, 11169,50 грн.\~заборгованість за відсотками, 19355,43 грн. заборгованість по комісії. Таким\~чином,\~ТОВ «ФК «Еліт-Фінанс» наділено\~правом\~грошової вимоги\~довідповідача. З моменту отримання права вимоги до [PERSON] позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Не виконуючи належним чином зобов`язання за договорами, відповідач порушила зазначені норми законодавства та умови договору. Встановивши вказані обставини, суд вважає, що зі сторони відповідача порушені вимоги чинного законодавства, що регулюють кредитні правовідносини. Згідно з п. 1 ч. 2\~ст. 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За нормою\~ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У статті 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору, у відповідності з яким сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Положеннями статей 1048, 1049 Цивільного кодексу України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) та сплатити відсотки за користування коштами у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ст. 1050 ЦК України). Згідно з ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до положень ч. 1 ст. 526, ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. В силу ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Аналізуючи наведені вище норми матеріального права та надані позивачем докази, суд дійшов висновку, що між сторонами в справі було укладено кредитний договір у встановленій законом формі, з визначенням усіх істотних умов. АТ «Альфа Банк», який в подальшому змінив назву на АТ «Сенс Банк», виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши [PERSON] кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку. Натомість, відповідач свої зобов`язання за вказаним договором порушив, кредитні кошти не повернув та проценти за користування ними не сплатив. Згідно до положень ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Ст. 513 ЦК України передбачає, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з положеннями ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Ст. 517 ЦК України визначено, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. Згідно ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором. У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести факт укладення між сторонами кредитного договору та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, а на відповідача - спростувати розмір існуючої заборгованості. Відповідно до Правової позиції, яка викладена Верховним Судом України в постанові у справі № 6-979цс15 від 23 вересня 2015 року боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору … неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником [PERSON] кошти в добровільному порядку ТОВ «Фінансова компанія «Еліт Фінанс» не повернуті, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та відсотків за користування кредитними коштами. Враховуючи вищенаведене та виходячи з закріпленого у ст. 13 ЦПК України принципу диспозитивності, відповідно до якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК випадках, суд дійшов до висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 73973,08 грн. Окрім того, представником позивача при зверненні до суду за даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 3028,00 грн. Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема належить надання професійної правничої допомоги. Згідно з ч. 2 ст. 137 цього Кодексу за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 цього Кодексу розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Встановлено, що 05 жовтня 2023 року між позивачем та адвокатом Макєєвим В.М. укладено договір про надання правової допомоги № 05-10/23. Згідно вказаного договору передбачено фіксований розмір гонорару, який відповідно до наданих послуг становить 7100 грн. Надані послуги в розмірі та об`єму, обумовлені вказаним договором, підтверджені Актом приймання-передачі наджаних послуг від 07.03.2024 року та на думку суду є співмірними з наданими правничими послугами. Згідно з правової позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України). Разом з тим, вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу суд враховує обсяг матеріалів справи, складність, обсяг та характер наданої допомоги, та приходить до висновку, що витрати на правничу допомогу підлягають стягненню у розмірі 7100 грн., які згідно платіжної інструкції № 1117 від 07.03.2024 року були перераховані адвокату Макєєву В.М. та є співмірними з наданими правничими послугами. На підставі викладеного,

Outcome: approved