Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-08 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся адвокат Плотиця Владислав Володимирович, діючи в інтересах [PERSON] , із заявою про видачу обмежувального припису. Заява мотивована тим, що заявниця є колишньою дружиною [PERSON] та фактично проживає з ним за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] протягом багатьох років піднімає руку на заявницю, висловлюється нецензурною лайкою, завдає їй тілесних ушкоджень, погрожує, вчиняє психологічний тиск. Вказані обставини неодноразово фіксувалися, здійснювалися виклики працівників поліції. 14.09.2023 старшим інспектором Вінницького РУП було винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника [PERSON] , а саме накладено заборону у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою - заявницею. Постановами Вінницького міського суду Вінницького суду від 05.10.2023 у справах № 127/29843/23, № 127/29848/23, № 127/29850/23 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 1732 КУпАП. 21.10.2023 інспектором СПДП ВРУП ГУНІ у Вінницькій області капітаном поліції Кордонцем Р.В. було винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника [PERSON] , у зв`язку зі скоєнням ним домашнього насильства, яким [PERSON] заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою - заявницею. Однак вказаний терміновий заборонний припис [PERSON] також ігнорував, внаслідок чого 30.10.2023 у справах № 127/33484/23 та № 127/33460/23 було винесено дві постанови про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства та невиконання термінового заборонного припису. 09.11.2023 Вінницьким міським судом Вінницької області у справі № 127/34336/23 було задоволено заяву [PERSON] про видачу обмежувального припису строком дії 6 місяців та видано відносно [PERSON] обмежувальний припис. Проте вже 16.11.2023 було зареєстровано кримінальне провадження за № 12023020030000676 за ст. 1261 КК України. Також, 02.01.2024 [PERSON] звернулася до ВП № 1 ВРУП ГУНП у Вінницькій області із заявою про порушення [PERSON] обмежувального припису, внаслідок чого 02.01.2024 було зареєстровано кримінальне провадження № 12024025030000004 за статтею 3901 КК України. Вироком Вінницького міського суду Вінницької області по справі № 127/13781/24 від 08.08.2024 [PERSON] було визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст. 3901 КК України, проте звільнено від кримінальної відповідальності. [PERSON] не припиняє своїх насильницьких дій, внаслідок чого 13.06.2024 було видано терміновий заборонний припис відносно кривдника № 462047. Внаслідок насилля, з 15.06.2024 по 28.06.2024 заявниця перебувала на стаціонарному лікуванні в 10-му відділенні КНП «ВОКПЛ ім.Акад. О.І.Ющенка ВОР». Крім того, [PERSON] вчинив відносно заявниці економічне насильство, забравши з гаманця [PERSON] її банківську картку витрачав кошти на власні потреби. [PERSON] має можливість проживати у будинку за адресою: [ADDRESS] . Вищевикладене й стало підставою для звернення заявниці до суду з вимогою видати обмежувальний припис, яким вжити строком на шість місяців наступні заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] та покладення на нього обов`язків: заборонити [PERSON] перебувати у місці спільного проживання (перебування) з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. 07.10.2024 судом постановлено ухвалу про прийняття вищевказаної заяви до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено провести у порядку окремого провадження. Також даною ухвалою було залучено до участі у справі в якості заінтересованої особи [PERSON] . Заявниця та/або її адвокат, а також заінтересована особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином у відповідності до ч. 6 і ч. 11 ст. 128 ЦПК України повідомлялись про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомлено. Водночас, від адвоката Плотиці Владислава Володимировича, діючого в інтересах [PERSON] , на адресу суду надійшло клопотання про відкладення судового засідання, у зв`язку з його зайнятістю в іншому суді. Дослідивши клопотання адвоката заявника, враховуючи вищевикладене та положення ч. 1 і ч. 2 ст. 3505 ЦПК України, суд ухвалив провести розгляд справи у відсутність заявника та/або її адвоката та заінтересованої особи (ухвала суду постановлена не виходячи до нарадчої кімнати та занесена до протоколу судового засідання). При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству»\~домашнє насильство\~ діяння\~(дії\~або бездіяльність)\~фізичного,\~сексуального,\~психологічного або\~економічного насильства,\~що вчиняються\~в сім`ї\~чи в\~межах місця\~проживання або\~між родичами,\~або між\~колишнім чи\~теперішнім подружжям,\~або між\~іншими особами,\~які спільно\~проживають (проживали)\~однією сім`єю,\~але не\~перебувають (не\~перебували)\~у родинних\~відносинах чи\~у шлюбі\~між собою,\~незалежно від\~того,\~чи проживає\~(проживала)\~особа,\~яка вчинила\~домашнє насильство,\~у тому\~самому місці,\~що й\~постраждала особа,\~а також\~погрози вчинення\~таких діянь. Запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, передбачені ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а саме: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Оцінка ризиків\~-\~це оцінювання\~вірогідності продовження\~чи повторного\~вчинення домашнього\~насильства,\~настання тяжких\~або особливо\~тяжких наслідків\~його вчинення,\~а також\~смерті постраждалої\~особи (п.\~9\~ч.\~1\~ст.\~1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Як вбачається із заяви [PERSON] , заявниця стверджує про вчинення відносно неї фізичного, психологічного та економічного насильства з боку [PERSON] . Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що: -психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; -фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру; -економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 09.08.1986, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10.12.2013, яке набрало законної сили 21.12.2013 у справі № 127/24479/13-ц було розірвано, що підтверджується відомостями з ЄДРСР, які перебувають в публічному доступі. (а.с. 17) Також, судом встановлено, що [PERSON] систематично вчиняє домашнє насильство відносно колишньої дружини [PERSON] , за що неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за ч. 1 і ч. 2 ст. 1732 КУпАП, а саме: постановами Вінницького міського суду Вінницької області від 05.10.2023 у справах № 127/29850/23, № 127/29843/23 та № 127/29848/23, які набрали законної сили 17.10.2023, та постановами Вінницького міського суду Вінницької області від 31.10.2023 у справах № 127/33460/23 та № 127/33484/23, які набрали законної сили 11.11.2023, що підтверджується відомостями з ЄДРСР, які перебувають в публічному доступі. (а.с. 22-25) За фактами звернення [PERSON] до поліції відносно [PERSON] неодноразово було винесено термінові заборонні приписи, якими [PERSON] заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою [PERSON] (а.с. 48-54) Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09.11.2023 у справі № 127/34336/23, яке набрало законної сили 12.12.2023, що підтверджується відомостями з ЄДРСР, які перебувають в публічному доступі, відносно [PERSON] було видано обмежувальний припис строком на шість місяців та встановлено заходи тимчасового обмеження його прав і покладено на нього наступні обов`язки: заборону [PERSON] перебувати в місці проживання (перебування) [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; заборону [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку, особисто і через третіх осіб. (а.с. 27-33) Як вбачається з матеріалів справи, учасники справи проживають разом за адресою: [ADDRESS] . Дана квартира належить [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності (по частці кожному). Вищевказане, зокрема, було встановлено вищезгаданим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09.11.2023 у справі № 127/34336/23, яке набрало законної сили 12.12.2023, а тому не підлягає доказуванню у відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України. Також вищевказаним судовим рішенням було встановлено наступне: «…Крім того, як вбачається із довідки №1-322 від 07.11.2023, виданої Виконавчим комітетом Глуховецької селищної ради Хмільницького району Вінницької області, згідно запису погосподарської книги № 3, с. Непедівка, особового рахунку № [NUMBER] , за [PERSON] , яка померла [INFO] , рахується житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] . У вказаному будинку проживає, але не зареєстрований [PERSON] , [INFO] (а.с. 34). Спадкоємцем майна померлої [INFO] [PERSON] є [PERSON] , про що свідчать витяги про реєстрацію в спадковому реєстрі № 45468258 від 19.10.2016, № 45468340 від 19.10.2016 згідно яких вбачається, що останньому видано свідоцтво про право на спадщину щодо спадкового майна, а саме: земельну ділянку, площею 4,0607 га, цільове призначення\~для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; майнового паю; грошових вкладів (а.с. 36-37)…» Заявниця є інвалідом третьої групи (безтерміново), що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ № 079967. (а.с. 19) Крім того, 16.11.2023 було зареєстроване кримінальне провадження № 12023020030000676 за зверненням [PERSON] щодо вчинення [PERSON] відносно неї домашнього насильства. (а.с. 35) Однак суд зауважує, що внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань не свідчить про наявність ознак кримінального правопорушення та доведеність винуватості особи у вчиненні злочину, а є підставою для початку досудового розслідування у справі та перевірки обставин, наведених у повідомленні про кримінальне правопорушення. З матеріалів справи вбачається, що вироком Вінницького міського суду Вінницької області у справі № 127/13781/24 [PERSON] було визнано винним у вчинення кримінального проступку, передбаченого ст. 3901 КК України та звільнено від покарання. (а.с. 11-14) Водночас, як вбачається з відомостей з ЄДРСР, вказаний вирок суду станом на 09.10.2024 не набрав законної сили (16.09.2024 відкрито апеляційне провадження), тому обставини, встановлені у ньому, не можуть бути прийняті судом до уваги. Дане судове рішення наразі не є допустимим доказом. Перебування в провадженні суду кримінального провадження не підтверджує факт вчинення [PERSON] домашнього насильства, не є доказом його вини у вчиненні кримінального правопорушення, враховуючи, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Сам факт перебування на розгляді суду кримінального провадження, як і сам факт внесення відомостей про кримінальне провадження до ЄРДР за відсутності інших доказів вчинення домашнього насильства не є безумовною підставою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. 24.07.2023 і 07.08.2023 [PERSON] , як те вбачається із консультативних висновків медичного закладу, зверталась до лікаря-хірурга. 24.07.2023 лікарем було зафіксовано наступне: відмічається різана рана н/з правого передпліччя, ушита, кисть набрякла; 07.08.2023 зняття швів, ас.пов`язка. (а.с. 43-44) З довідки № 29/5966, виданої КНП «ВОКЛ ім. Акад. О.І.Ющенка ВОР» 04.07.2024 вбачається, що [PERSON] з 15.06.2024 по 28.06.2024 перебувала на стаціонарному лікуванні в 10-му відділенні КНП «ВОКЛ ім. Акад. О.І.Ющенка ВОР». (а.с. 45) 12.01.2024 в межах досудового розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 3901 КК України, внесеного до ЄРДР за № 12024025030000004 від 02.01.2024, була призначена судово-медична експертиза з метою встановлення наявності на тілі [PERSON] тілесних ушкоджень, їх характеру, механізму нанесення і давності утворень. За повідомленням [PERSON] тілесні ушкодження їй наніс [PERSON] (а.с. 40) У постанові\~Верховного Суду\~у складі\~колегії суддів\~Першої судової\~палати Касаційного\~цивільного суду\~від 09\~березня 2023\~року у\~справі №\~711/3693/22\~(провадження\~№ 61-13257св22)\~зазначено,\~що:\~«обмежувальний припис\~є тимчасовим\~заходом,\~виконуючим захисну\~та запобіжну\~функцію,\~направленимна попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки особи з огляду на наявність передбачених законом ризиків. Верховний Суд також зазначає, що вирішуючи питання про застосування обмежувального припису відповідно до Закону, пріоритет надається безпеці постраждалої особи, а не праву власника особі, яка вчинила домашнє насильство. Вимога, що ґрунтується на застосуванні обмежувального припису залежно від результатів оцінки ризиків, міститься в частині третій статті 26 Закону. Верховний Суд зазначає, що Закон не вимагає надавати обґрунтування та перелік факторів, розглянутих у рамках оцінки ризиків, проте стандартом верховенства права є вмотивоване рішення суду. Метою використання інструментів оцінки ризиків є оцінювання летальності та серйозності домашнього насильства з метою запобігання подальшому насильству й керування ризиками». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 127/9600/22 (провадження № 61-8702св22) вказано, що: «обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (East/West Alliance Limited v. Ukraine, № 19336/04, § 166-168, від 23 січня 2014 року). Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право: - втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними; - якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів; - втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії. Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосуванні такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність втручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи». Звернувшись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, [PERSON] надала беззаперечні докази на підтвердження вчинення [PERSON] систематичного домашнього насильства стосовно неї у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Такі обставини знайшли своє підтвердження та встановлені судом в ході розгляду справи. Беручи до уваги наведені обставини, суд приходить до висновку про високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту до [PERSON] необхідно застосувати обмежувальний припис. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини, суд вважає, що вжиті заявником розумні заходи для її захисту та покарання винного не дали очікуваного результату, а тому обмежувальний припис є належним та допустимим способом захисту прав заявниці. Отже, суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши відповідно до ст. 89 ЦПК України належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищезазначене, прийшов до висновку про наявність підстав для видачі обмежувального припису стосовно [PERSON] . У відповідності до ч. 3 ст. 3505 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved