Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-29 00:00:00

У червні 2024 року Позивач через свого представника звернулась до суду із даним позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 31193, вчинений 11.09.2020 року Приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Харою Н.С. про стягнення зі [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк»» заборгованості в сумі 46 294,56 грн. Свої вимоги представника позивача обґрунтовує тим, що 11.09.2020 року Приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Харою Н.С. вчинено виконавчий напис № 31193, яким стягнуто зі [PERSON] заборгованість за Кредитним договором №2001048007701 від 01.06.2018 року, укладеного між ТОВ «1 Безпечне Агентство Необхідних Кредитів», правонаступником всіх прав та обов`язків якого за Договором факторингу №1911 від 19.11.2021 є АТ «Перший Український Міжнародний Банк». Строк платежу за кредитним договором настав, боржником допущено прострочення платежів. Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Овсієнко А.В. відкрито виконавче провадження [NUMBER] з виконання зазначеного виконавчого напису нотаріуса. Позивач вважає, що виконавчий напис нотаріуса винесений з порушенням вимог діючого законодавства, зокрема щодо обов`язковості вчинення виконавчих написів на підставі оригіналів договорів, що нотаріально посвідчені, за відсутності встановленої безспірної вимоги. Позивачу не повідомлено ні про наявну заборгованість, ні про винесення виконавчого напису нотаріуса, ані про відкриття виконавчого провадження. Про наявність виконавчого провадження Позивачу стало відомо на робочому місці, а тому Кредитний договір №2001048007701 від 01.06.2018 з АТ «Перший Український Міжнародний Банк» Позивач [PERSON] не укладала. У зв`язку з вищевикладеним, Позивач вважає, що вказаний виконавчий напис має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою судді від 12.06.2024 року відкрито спрощене позовне провадження без повідомлення (виклику) сторін. Клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін до суду не надходило. 11.06.2024 року від Відповідача надійшла заява про визнання позовних вимог. Третій особі - Приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Харі Наталії Станіславівни за адресою місцезнаходження направлялись судові документи поштовим зв`язком. Заяв та клопотань на адресу суду не надходило. Третій особі - Приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Овсієнко Аллі Вікторівні судові документи направлялись засобами електронного зв`язку, про що в матеріалах справи наявна довідка про успішну доставку. Заяв та клопотань на адресу суду не надходило. Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності та аргументи позивача, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню на таких підставах. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось, - особи, які беруть участь у справі не викликались. Під час розгляду справи судом встановлено, що 11.09.2020 року видано виконавчий напис № 31193 Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. про стягнення з [PERSON] на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості за кредитним договором №2001048007701 від 01.06.2018 року в загальній сумі 46 294,56 грн. Копії документів, на підставі яких вчинено виконавчий напис, нотаріус та Відповідач суду не надали. 04.01.2024 року Приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Овсієнко А.В. відкрито виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису № 31193 від 11.09.2020 р., виданого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. про стягнення з Гранаковської (прізвище на даний час - « [PERSON] на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості за кредитним договором №2001048007701 від 01.06.2018 року в загальній сумі 46 294,56 грн. 29.04.2024 р. з рахунку позивача було списано суму 7933,20 грн. з метою погашення заборгованості, що підтверджено випискою по рахунку. Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України. Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Згідно ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат», передбачено умови вчинення виконавчих написів, згідно із якими нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводяться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, для одержання виконавчого напису подаються нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Згідно ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Згідно ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Так, безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору, зокрема, щодо її розміру, строків, за яких вона нарахована тощо, а відтак, і документів, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріус вчиняє виконавчий напис. Документи, що встановлюють заборгованість, насамперед мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором. Таким чином, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, виконавчий напис може бути вчинений лише на підставі нотаріально посвідченого договору. Як роз`яснено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 року у справі № 910/10374/17, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. На переконання суду, нотаріус при вчиненні виконавчого напису не дотримався вимог законодавства, не перевірив безспірність заборгованості, строку позовної давності, і вчинив виконавчий напис на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений, що є безумовною підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Доказів на підтвердження заборгованості, розрахунків, первинних документів, періоду заборгованості, суду не надавались. Крім того, суд враховує визнання позову Відповідачем. Таким чином, на переконання суду позивачем доведено, що оспорюваний виконавчий напис вчинено нотаріусом з порушенням вимог чинного законодавства, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Позивачем заявлено вимоги щодо стягнення з відповідача коштів у сумі 7933, 20 грн., тому оскільки вказані кошти стягнуті в рамках виконавчого провадження на підставі оскаржуваного виконавчого напису, який наразі визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, вказана сума підлягає стягненню на користь позивача, оскільки підстави, на яких набуто право на вказані грошові кошти, відпала. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141, ст. 142 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову та визнанням позову відповідачем, суд стягує з відповідача на користь позивача 50 % сплаченого судового збору (605,60 грн.), а інші 50 % слід повернути позивачу з державного бюджету. Водночас, суд зазначає, що доказів на підтвердження понесення Позивачем витрат на правничу допомогу суду не надано.

Outcome: approved