Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-09 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся з позовом до Уланівської сільської ради та просить встановити факт прийняття ним спадщини після смерті матері, визнати за ним право на завершення приватизації земельної ділянки та право власності на житловий будинок в порядку спадкування. Позов обгрунтовано тим, що [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , після смерті якої залишилось спадкове майно, а саме право на завершення приватизації земельної ділянки та житловий будинок з погосподарськими спорудами. Позивач спадщину після смерті матері прийняв, оскільки вступив у фактичне управління та володіння майном. Про наявність інших спадкоємців позивачу не відомо. Оскільки на спадкове майно відсутні правоустановчі документи, позивач просить позовні вимоги задоволити. Ухвалою суду від 15.07.2024 відкрито загальне позовне провадження та витребувано інформацію про наявність спадкової справи до майна померлої [PERSON] . Ухвалою суду від 27.09.2024 закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд. В судове засідання учасники не з"явились, подали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Позивач позов підтримує та просить задоволити. Представник відповідача просить розглянути справу за наявними доказами, причини неявки відповідача [PERSON] суду не відомі, клопотань та відзиву на позов не надходило. Суд встановив наступні обставини. [INFO] померла [PERSON] (а.с. 9), після смерті якої відкрилась спадщина на житловий будинок з погосподарськими будівлями та право на приватизацію земельної ділянки, що в [ADDRESS] (а.с. 10-15,22,23, 24-25) Позивач [PERSON] є сином померлої [PERSON] (а.с. 26) Згідно інформації Державного нотаріального архіву спадкова справа після смерті [PERSON] відсутня (а.с. 44) Дослідивши докази, суд зазначає таке. У відповідності до п.п. 4, 5 прикінцевих та перехідних положень ЦК України, 2003 року положення зазначеного Кодексу застосовуеться до тих прав іобов`язків, що виникли до набрання чинності Кодексом або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Кодексу «Спадкове право» застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким ізспадкоемців до набрання чинності цим Кодексом. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду Укрдїни № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відносиниспадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовуеться чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщинй, кола спадкоємців за законом. Згідно зі ст.ст. 529, 530 ЦК УРСР 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Отже, позивач, будучи сином [PERSON] являється спадкоємцем першорї черги майна померлої. Статтями 548, 549 ЦК України в редакції 1963 року, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийнятгя спадщини. В судовому засіданні знайшов підтвердження факт прийняття спадщини позивачем після смерті матері, що підтверджено в т.ч. довідкою Уланівської сільської ради (а.с. 20) Листом ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.03.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» встановлюється, що при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннямиЦК УРСР1963 року, Законом України "Про власність",Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування",Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат",постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Таким чином, встановлено, що [PERSON] належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] , який входить у спадкову масу, та, оскільки, правовстановлюючий документ в позасудовому порядку позивачу, як спадкоємцю, отримати неможливо, що позбавляє його права успадкувати будинок, тому зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання за позивачем права власності на успадкований житловий будинок. Згідно ст.125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до абз.2 п.1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України, рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Державний акт на право власності на земельну ділянку, яка передана [PERSON] рішенням виконавчого комітету Лип"ятинської сільської ради від 29.10.1993 року (а.с. 16-19) в розмірі 0,59 га по [ADDRESS] "ятин не видавався З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що за життя [PERSON] висловила волю на приватизацію вище вказаної земельної ділянки, однак померла до прийняття компетентним органом рішення про таку приватизацію, тим самим не набула права власності на земельну ділянку. Відповідно до правових висновків викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №350/67/15-ц, а також у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі №128/1911/15, від 30 червня 2020 року у справі №623/633/17, від 25 березня 2020 року у справі №158/1672/17, від 17 квітня 2019 року у справі №723/1061/17, від 29 серпня 2019 року у справі №554/1195/17, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст.125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду з позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування на завершення приватизації та одержання державного акту на право власності на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Згідно ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Враховуючи вище викладене та приймаючи до уваги, що спадкодавиця [PERSON] за життя розпочала і не завершила на час смерті процедуру приватизації вище вказаної земельної ділянки, спадщину після її смерті прийняв [PERSON] , який фактично вступив в управління та володіння спадковим майном та не заявив про відмову від прийняття спадщини, суд приходить до висновку, що за позивачем слід визнати право на завершення приватизації земельної ділянки. Враховуючи викладене, позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення.

Outcome: approved