Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-25 00:00:00

У січні 2024 року до суду звернулося ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» із позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами. В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 08 травня 2018 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № Р20.00501.003923745 за умовами якого ПАТ «Ідея Банк» надав [PERSON] кредит в сумі 13\~000,00 грн. строком на 24 місяці на споживчі потреби зі сплатою відсотків 15,0% річних (змінювана процентна ставка), на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів. 06 квітня 2018 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено Угоду № С-501-008181-18-980 про відкриття кредитної лінії, обслуговування кредитної карти. За умовами Угоди банк надає клієнту кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по поточному рахунку. Максимальний ліміт кредитної лінії 200\~000,00 грн. Ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладання Угоди, становив 10\~000,00 грн. строком на 12 місяців. Процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становила 48,00% річних. За умовами кредитних договорів позичальник зобов`язувався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитами та виконати інші зобов`язання у повному обсязі у строки і на умовах, передбаченим цими договорами. 07 липня 2023 року між ПАТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 07072023, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором № Р20.00501.003923745 від 08 серпня 2018 року та Угодою № С-501-008181-18-980 про відкриття кредитної лінії, обслуговування кредитної карти від 06.04.2018 року, укладеним між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] перейшло до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Відповідно до Витягу з Реєстру боржників № 4 до Договору факторингу від 07.07.2023 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до [PERSON] : - за кредитним договором № Р20.00501.003923745 від 08 серпня 2018 року в сумі 23\~164,18 грн., з яких: 9\~441,20- грн. заборгованість за основним боргом та 13\~722,98 грн. заборгованість за відсотками; - за Угодою № С-501-008181-18-980 про відкриття кредитної лінії, обслуговування кредитної карти від 06.04.2018 року в сумі 26\~886,06 грн., з яких: 9\~883,00 грн. заборгованість за основним боргом та 17\~003,06 грн. заборгованість за відсотками. Всього сума боргу за договорами складає 50\~050,24 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача на їх користь, а також понесені судові витрати. Ухвалою судді від 08 лютого 2024 року відкрито спрощене провадження у справі, залучено сторін, третю особу, призначено судове засідання. Зобов`язано позивача та третю особу надати суду оригінали електронних доказів (а.с. 56). У судове засідання представник позивача «ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» не прибув. У поданій заяві просили справу розглядати без участі представника товариства, позов підтримали, просили задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не прибув з невідомих суду причин. Був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи - ПАТ «Ідея Банк» у судове засідання не прибув з невідомих суду причин, керівництво установи було належним чином повідомлено про час, дату та місце розгляду справи, про причини неявки свого представника суд не повідомили. Свого відношення до позову не висловили. Оскільки, в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі сторін, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних доказів. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою суду від 26 вересня 2024 року постановлено про заочний розгляд справи. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. 06 квітня 2018 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено Угоду № С-501-008181-18-980 про відкриття кредитної лінії, обслуговування кредитної карти. За умовами Угоди банк надає клієнту кредит шляхом встановлення відновлювальної кредитної лінії по поточному рахунку. Максимальний ліміт кредитної лінії 200 000,00 грн. Ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладання Угоди, становив 10 000,00 грн. строком на 12 місяців. Процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становила 48,00% річних (а.с. 19). До укладання Угоди відповідач ознайомився із Паспортом споживчого кредиту, про що свідчить про особистий підпис (а.с. 23-24). 08 травня 2018 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № Р20.00501.003923745 за умовами якого ПАТ «Ідея Банк» надав [PERSON] кредит в сумі 13 000,00 грн. строком на 24 місяці на споживчі потреби зі сплатою відсотків 15,0% річних (змінювана процентна ставка), на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитних ресурсів (а.с. 4-5). До укладання кредитного відповідач ознайомився із Паспортом споживчого кредиту та графіком платежів, про що свідчить про особисті підписи (а.с. 6-8). ПАТ «Ідея Банк» своєчасно та в повному обсязі виконало зобов`язання за Угодою № С-501-008181-18-980 про відкриття кредитної лінії, обслуговування кредитної карти від 06.04.2018 року та кредитним договором від 08.05.2018 року та надало відповідачу грошові кошти. Докази зворотного матеріали справи не містять. У поданій до суду заяві від 08.07.2024 року (а.с. 71) відповідач просив надати йому час для вирішення питання мирним шляхом, що свідчить про фактичне отримання відповідачем грошових коштів. 07 липня 2023 року між АТ «Ідня Банк» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» було укладено Договір факторингу за № 27072023, у відповідності до умов якого АТ «Ідея Банк» передає за плату належне йому право вимоги, а ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» приймає право вимоги до Боржників, вказаних у Реєстрі боржників (а.с. 33-34). Згідно Витягу з реєстру боржників № 4 до договору факторингу № 27072023 від 07.07.2023 року сума заборгованості [PERSON] : - за кредитним договором № Р20.00501.003923745 від 08 серпня 2018 року в сумі 23 164,18 грн., з яких: 9 441,20- грн. заборгованість за основним боргом та 13 722,98 грн. заборгованість за відсотками; - за Угодою № С-501-008181-18-980 про відкриття кредитної лінії, обслуговування кредитної карти від 06.04.2018 року в сумі 26 886,06 грн., з яких: 9 883,00 грн. заборгованість за основним боргом та 17 003,06 грн. заборгованість за відсотками (а.с. 35). Отже, до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» відповідно до укладеного договору факторингу перейшло право грошової вимоги до відповідача на загальну суму 50\~050,24 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача на їх користь, а також сплачений судовий збір в розмірі 2684,00 грн. Правовідносини, які виникли між сторонами, крім положень вказаного вище договору, врегульовані нормами ЦК України. Так у ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають на підставі договору або правочину. За приписом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). За змістом ст. 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом. Відповідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як визначено у ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтями 525, 526 ЦК України установлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно ст. 610 цього Кодексу порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). ТОВ «Ідея Банк» свої зобов`язання перед відповідачем [PERSON] виконало та надало йому грошові кошти. Доказів зворотного матеріали справи не містять. За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частин перша статті 513 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину. Частиною першою статті 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Таким чином, відповідач [PERSON] несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за кредитним договором перед новим кредитором ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у тому ж обсязі, що і перед первісним кредитором. Однак, відповідач не виконав взяті на себе зобов`язання та в добровільному порядку у строки, передбачені кредитними договорами, отримані в кредит кошти не повернув. Доказів погашення відповідачем заборгованості за кредитним договором матеріали справи не містять і учасниками справи суду не надано. Оскільки розрахунок заборгованості належного обґрунтування не містить, суд, визначаючи розмір заборгованості, що підлягає стягненню з відповідача, враховує принцип диспозитивності цивільного судочинства. Враховуючи, що відповідачем не виконано грошові зобов`язання в строк, передбачений умовами Угоди № С-501-008181-18-980 про відкриття кредитної лінії, обслуговування кредитної карти від 06.04.2018 року та кредитного договору № Р20.00501.003923745 від 08 серпня 2018 року, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь заборгованості за вказаними договорами за основними сумами боргу в розмірі 9\~883,00 грн. та 9\~441,20 грн. є обґрунтованими. Проте, пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, крім заборгованості за основним боргом, просив стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами. У відповідності до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позивач має право на одержання від позичальника процентів від суми позики у відповідності до умов кредитного договору. В разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Судом прийнято до уваги і строк кредитування, визначений умовами кредитного договору № Р20.00501.003923745 від 08.05.2018 року та Угоди С-501-008181-18-980 від 06.04.2018 року, і порядок нарахування відсотків за користування кредитними коштами. Як вбачається із умов кредитного договору № Р20.00501.003923745 від 08.05.2018 року, відповідач зобов`язався сплачувати відсотки за користування кредитними коштами 15% річних щомісячно у відповідності до узгодженого сторонами правочину графіку повернення кредиту (додаток № 1 до договору). Тип процентної ставки змінювана. Строк кредитування визначено 24 місяці. Як вбачається із умов Угоди С-501-008181-18-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки від 06.04.2018 року, відповідач зобов`язався сплачувати відсотки за користування кредитними коштами 48% річних. Тип процентної ставки фіксована. Строк кредитування визначено 12 місяців. Відповідач ухиляється від виконання зобов`язань, взятих на себе згідно з даними кредитними договорами. Як вбачається із наданих позивачем розрахунків заборгованості за Угодою С-501-008181-18-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки від 06.04.2018 року та кредитним договором № Р20.00501.003923745 від 08.05.2018 року, такі розрахунки не містять, зокрема, періоду проведеного нарахування відсотків за користування кредитними коштами, а також суми, на які здійснювалось таке нарахування, адже виходячи із пред`явлених позивачем вимог, відповідачем частково заборгованість погашалась, однак коли і в якій сумі суду не повідомлено, що відповідно виключає можливість проведення належного розрахунку і, відповідно, перевірки розрахунків, наданих позивачем (а.с. 18, 32). Матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем відсотків за користування кредитними коштами. Відповідачем, в свою чергу, розмір заборгованості по відсотках за користування кредитними коштами не спростовано належними й допустимими доказами. Тому, оцінюючи докази наявні в матеріалах справи у їх сукупності за принципом «поза розумним сумнівом», приймаючи до уваги заявлену до стягнення суму заборгованості по відсотках та узгоджені сторонами кредитних договорів графіки проведення розрахунків, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по відсотках за користування кредитом по Угоді С-501-008181-18-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки від 06.04.2018 року в сумі 17\~003,06 грн. та по кредитному договору № Р20.00501.003923745 від 08.05.2018 року в сумі 13\~722,98 грн. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п. 58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»). З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи і заперечення сторін, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ТОВ «Європейська агенція з повернення боргів» підлягають задоволенню. Слід стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за Угодою С-501-008181-18-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки від 06.04.2018 року у загальному розмірі 26\~886,06 та за кредитним договором № Р20.00501.003923745 від 08.05.2018 року у загальному розмірі 23\~164,18 грн. Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 2684,00 грн. Враховуючи факт задоволення судом позовних вимог, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти у повернення сплаченого судового збору у розмірі 2684,00 грн.

Outcome: approved