Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-01 00:00:00

У серпні 2024 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до Турійської селищної ради Волинської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, посилаючись на те, що [INFO] померла його баба [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина, зокрема, на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений Туличівською сільською Радою народних депутатів Турійського району Волинської області 07 березня 1992 року, згідно з яким усе своє майно заповіла своєму синові [PERSON] , який помер [INFO] - до відкриття спадщини. Тому відповідно до статті 529 ЦК УРСР позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] , який у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті баби, оскільки вступив в управління та володіння спадковим майном. Вказуючи, що нотаріус йому відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок на ім`я спадкодавця, просив визнати за ним право власності на спадковий будинок з надвірними будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом після смерті баби [PERSON] . Суддя своєю ухвалою від 12 серпня 2024 року відкрила провадження у справі та призначила підготовче засідання. У підготовче засідання позивач [PERSON] не з`явився, хоча належним чином про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений, однак подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що позов підтримує з викладених у ньому підстав та просить розглядати справу без його участі. Представник відповідача - Турійської селищної ради Волинської області у підготовче засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву не подав, однак селищний голова Турійської селищної ради Волинської області Безсмертний О.М. подав до суду письмову заяву, в якій вказав, що проти задоволення позовних вимог не заперечує та просить справу розглядати за відсутності представника Турійської селищної ради Волинської області. Враховуючи, що в судове засідання всі учасники судового розгляду не з`явилися, то відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи письмові докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити з таких підстав. Частиною третьою статті 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до частини першої статті 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з частиною першою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як установив суд, що [PERSON] померла [INFO] (а. с. 8) і після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої, окрім іншого майна, увійшов житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Належність вищевказаного будинку спадкодавцеві [PERSON] підтверджується витягом з погосподарської книги № 20 Туличівської сільської ради за 1991-1995 роки (а. с. 12). Право власності у встановленому законом порядку на зазначене нерухоме майно не зареєстровано (а. с. 18). До складу спадкового домоволодіння входять житловий будинок «А-1», загальною площею 72.5 кв. м, житловою площею 27.8 кв. м, прибудова «а», «а1», сарай «Б-1», літня кухня «В-1», погріб «Г-1» (а. с. 13-17). Враховуючи те, що спадщина відкрилась 21 грудня 1995 року та була прийнята позивачем до 1 січня 2004 року - до набрання чинності ЦК України, то відповідно до пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України дані відносини спадкування регулюються ЦК УРСР 1963 р., який діяв на час відкриття спадщини. Відповідно до положень статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю (стаття 529 ЦК УРСР). Відповідно до статтей 548 - 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Встановлено, що за життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений Туличівською сільською Радою народних депутатів Турійського району Волинської області 07 березня 1992 року, згідно з яким усе своє майно заповіла своєму синові [PERSON] (а. с. 57). Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO] - до відкриття спадщини (а. с. 11). Позивач [PERSON] є онуком спадкодавця, що підтверджується свідоцтвом про народження, повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (а.с.51, 52-54). Відповідно до довідки Турійської селищної ради Волинської області від 18 квітня 2024 року № 260 позивач вступив в управління та володіння спадковим майном (а.с. 57 (на звороті). Спадкоємці, які мають право на обов`язкову частку в спадщині, відсутні. З огляду на вказане, позивач [PERSON] , як онук спадкодавця, є спадкоємцем за законом, який в контексті положень статей 548, 549 ЦК УРСР у встановленому законом порядку прийняв спадщину після смерті баби [PERSON] . Постановою приватного нотаріуса від 04 липня 2024 року позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищевказане спадкове нерухоме майно, які підтверджують його державну реєстрацію права власності та належність спадкодавцю [PERSON] (а. с. 20). Наведені обставини справи об`єктивно підтверджуються дослідженими судом матеріалами спадкової справи № 42/2024 до майна померлої [PERSON] (а. с. 46-60), з яких також видно, що інші спадкоємці із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] не зверталися, свідоцтво про право на спадщину за законом на належну спадкодавцю земельну частку (пай) видано позивачу. За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, відповідно до зазначених норм матеріального права, виходячи із характеру спірних правовідносин, а також враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, то суд дійшов висновку про наявність у позивача права на спадкування за законом після смерті [PERSON] та правових підстав для визнання за ним права власності на спадкове нерухоме майно. Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За змістом частини першої статті 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з вищенаведених положень процесуального закону та враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, то судові витрати слід розподілити таким чином: повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, - 605.60 гривень; стягнути з відповідача на користь позивача 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, - 605.60 гривень. На підставі викладеного, пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, статей 524, 529, 548, 549 ЦК УРСР, та

Outcome: approved