Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Придніпровська товарна біржа про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 31.07.1998 він придбав житловий будинок [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу нерухомого майна був укладений Придніпровською товарною біржею 31.07.1998 за №318-НД/318-Н між ним та [PERSON] та зареєстрований в Синельниківському бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу 12 за №12-1742 від 18.09.2001. Правочин обома сторонами повністю виконаний, відповідачем були звільнені всі приміщення, передані ключі, він знявся з реєстрації за вказаною адресою. Ні заперечень, ні зауважень ніхто із сторін по правочину не заявляв. Позивач [PERSON] зареєстрований та проживає у вищевказаному житловому будинку протягом 22 років, регулярно оплачує комунальні платежі та утримує житловий будинок в належному санітарно-технічному стані. На час\~укладення договору\~ні позивач,\~ні відповідач\~не знали,\~що правочин\~підлягає нотаріальному\~посвідченню,\~оскільки на\~той час\~також був\~чинним Закон\~України «Про\~товарну біржу». Позивач дізнався, що договори купівлі-продажу, зареєстровані на товарних біржах, не внесені до переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться реєстрація прав власності на об`єкти нерухомого майна. У зв`язку\~з чим\~просить визнати дійсним Договір купівлі-продажу нерухомого майна від 31 липня 1998 року, укладений між ним - [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований на Придніпровській товарній біржі 31 липня 1998 року за №318-НД/318-Н, та визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами загальною площею 48,1 м.кв., житловою площею 26.0 м.кв., розташований за адресою: [ADDRESS] , а саме: А- житловий будинок, а-1 - прибудова, Б-літня кухня, В- вбиральня, Г- гараж, П-погріб, №1-2 - огорожа, №3- водоколонка, з правом реєстрації права власності зазначеного майна в органах державної реєстрації. Позивач до початку судового засідання надав заяву, в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився за невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, відзиву не надав. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився за невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з тим, що позивач не заперечує проти розгляду справи по суті за відсутності відповідача, суд з його згоди ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши докази, викладені в письмових матеріалах справи, надавши їм належну оцінку, суд встановив наступне. Судом встановлено, що 31 липня 1998 року на Придніпровській товарній біржі [PERSON] уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу нерухомого майна за №318-НД/318-Н, згідно якого придбав житловий будинок житловою площею 26,1 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] . Даний договір зареєстрований в Синельниківському бюро технічної інвентаризації в реєстрову книгу №12 за №1742 18.09.2001. З довідки Комунального підприємства «Новомосковське МБТІ «ДОР» №34 від 09.02.2024 вбачається, що згідно відомостей інвентаризаційної справи житловий будинок, господарські будівлі та споруди, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , станом на 31.12.2012 зареєстровані за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна №318-НД/318-Н від 31.07.1998, посвідченого Придніпровською товарною біржею від 31.07.1998, та зроблено запис в БТІ в реєстрову книгу 12 за №1742 18.09.2001. Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі статтею 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Згідно зі статтею 153 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР передбачалось, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Відповідно до статті 47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною 2 статті 48 цього Кодексу. Натомість частиною 2 статті 47 ЦК УРСР передбачалось, якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 №3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі частини 2 статті 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу, передбачалось, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству №56 від 13.12.1995, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19.01.1996 за № 31, передбачали таку підставу для державної реєстрації об`єктів нерухомого майна як договори купівлі-продажу, зареєстровані біржею. Відповідно до пункту 5 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Таким чином, спірні правовідносини на момент їх виникнення були різним чином врегульовані нормами ЦК УРСР та Законом України «Про товарну біржу», тобто існувала колізія норм права щодо необхідності нотаріального посвідчення угод купівлі-продажу нерухомого майна, укладених на товарній біржі. Зі змісту Договору №318-НД/318-Н від 31 липня 1998 року вбачається, що даний договір укладений у відповідності до вимог статті 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на Придніпровській товарній біржі та подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав. У відповідності до вимог статті 227 ЦК УРСР даний договір підлягав реєстрації в Синельниківському бюро технічної інвентаризації. Згідно з довідкою Комунального підприємства «Новомосковське МБТІ «ДОР» №34 від 09.02.2024 житловий будинок, господарські будівлі та споруди, які розташовані в [ADDRESS] , зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого Придніпровською товарною біржею №318-НД/318-Н від 31 липня 1998 року. Отже, зареєструвавши на підставі Договору №318-НД/318-Н від 31 липня 1998 року за [PERSON] право власності на вищевказаний житловий будинок, держава тим самим визнала його право власності на такий будинок, як таке, що виникло на не заборонених законом підставах. Законом України «Про товарну біржу» (у редакції, що діяла на час укладення Договору №№318-НД/318-Н від 31 липня 1998 року) не передбачалися правові наслідки у вигляді недійсності договору, укладеного та зареєстрованого на біржі, у разі порушення вимог, встановлених статтею 15 цього Закону до біржової операції. Тому, в цьому контексті, немає підстав для визнання нікчемним Договору №№318-НД/318-Н від 31 липня 1998 року, що зареєстрований на Придніпровській товарній біржі, за яким [PERSON] купив житловий будинок [ADDRESS] . Відповідно до частини 2 статті 220 ЦК України аналогічна норма передбачалась частиною 2 статті 47 ЦК УРСР, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Судом встановлено, що сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу, повністю виконали його умови, а також дотримались процедури державної реєстрації переходу права власності на об`єкт купівлі-продажу, що свідчить про реальність та дійсність такого правочину. За таких обставин, враховуючи що на час укладання договору купівлі-продажу мала місце суперечність законодавства, та приймаючи до уваги той факт, що відсутні підстави нікчемності правочину, суд вважає, що договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] , укладений 31 липня 1998 року між [PERSON] та [PERSON] , може бути визнаний судом дійсним та визнано за [PERSON] право власності на вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, у зв`язку з чим позовні вимоги в підлягають задоволенню.

Outcome: approved