Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-30 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» звернулося до суду з позовною заявою, у якій просить суд стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором №3292946 від 17.10.2021 року у розмірі 63504,52 грн. та понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 17.10.2021 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем було укладено договір про споживчий кредит №3292946, за умовами якого відповідачу було надано кредит в розмірі 10700 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом, який відповідач не повернув. 26.01.2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт капітал» укладено договір №26-01/2022-83 у відповідності до умов якого ТОВ «Мілоан» відступив позивачу право вимоги до відповідача. 10.03.2023 року між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект центр» укладено договір відступлення права вимоги №10-01/2023/01 у відповідності до умов ТОВ «Вердикт капітал» відступив позивачу право вимоги до відповідача. Всупереч умовам кредитного договору, відповідач не виконав своїх зобов`язань. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «Коллект центр» за кредитним договором: №3292946 в розмірі 63504,50 грн. Посилаючись на норми ЦК України, просить стягнути з відповідача вказану заборгованість. Представник позивача просив розгляд справи проводити без їх участі. Відповідач у судове засідання не з`явився подав відзив, згідно якого відповідач не визнає позовні вимоги та вважає їх безпідставними та необґрунтованими з огляду на те, що договір позики між нею та ТОВ «Мілоан» не укладався, оскільки договір підписаний із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається на мобільний номер позичальника. Відповідно до довідки про ідентифікацію, одноразовий індикатор був відправлений на мобільний номер телефону - [NUMBER] , тоді як в анкеті заяві її номер вказаний - [NUMBER] . Крім того, до матеріалів справи не додано будь-яких документів, які могли б підтвердити факт отримання відповідачем позики за вказаним кредитним договором. Також, в договорі вказана електронна адреса яка їй не належить. Представник відповідача просив в задоволенні позову відмовити з підстав викладених у відзиві. Крім того, позивач нараховував відсотки за користування кредитом за межами встановленого строку кредитування. З огляду на наведене просить відмовити у задоволенні позову. Суд, дослідивши письмові докази, оцінивши їх в сукупності, приходить до наступного висновку. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у т.ч. електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. За правилами ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Загальні правила щодо форми договору визначено у ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Із прийняттям Закону України "Про електронну комерцію" № 675-VIII (далі - Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У статті 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ст.ст. 11, 12 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII). Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (ч. 6 ст. 11 Закону № 675-VIII). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону № 675-VIII). Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. 17.10.2021 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем було підписано договір про споживчий кредит №3292946. Згідно з умовами договору, товариство зобов`язується надати позичальникові кредит в сумі 10700 грн. строком на 30 днів з 17.10.2021 року до 16.11.2021 року. Загальні витрати позичальника, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат позичальника пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 5189,50 грн. в грошовому виразі та 12,185.00 відсотків річних у процентному значенні. Орієнтовна загальна вартість кредиту складає 15889,50 грн. Договір підписаний із використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно довідки про ідентифікацію, ТОВ «Мілоан» підтверджує, що клієнт [PERSON] , [INFO] , з яким укладено договір №3292946 від 17.10.2021 року ідентифікований ТОВ «Мілоан». Акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора) W80779 відправленим 17.10.2021 року на номер 380989864500. Разом з тим в договорі про споживчий кредит №3292946, анкеті-заяві на кредит №3292946 зазначено номер телефону відповідача [NUMBER] . Відповідно до платіжного доручення 58933079 від 17.10.2021 року ТОВ «Мілоан» здійснило переказ коштів [PERSON] на кредитний рахунок [NUMBER] в сумі 10700 грн. згідно договору 3292946, код [NUMBER]. Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору №3292946 від 17.10.2021 встановлено, що станом на 10.07.2024 року нарахована заборгованість за тілом кредиту -10700 грн.; заборгованість за відсотками - 51627,50 грн., 26.01.2022 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт капітал» укладено договір факторингу №26-01/2022-83 від 26.01.2022 року у відповідності до умов якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступив позивачу право вимоги до відповідача. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору факторингу №26-01/2022-83 від 26.01.2022 року боржник [PERSON] має заборгованість за кредитним договором №3292946 за тілом кредиту 10700 грн. та за процентами 36112,50 грн., заборгованість по комісії 1177 грн., загальна сума 47989,50 грн. 10.03.2023 року між ТОВ «Вердикт капітал» та ТОВ «Коллект центр» укладено договір відступлення прав вимог №10-03/2023/01 у відповідності до умов ТОВ «Вердикт капітал» відступив позивачу право вимоги до відповідача. Відповідно до витягу з Реєстру боржників до договору 10-03/2023/01 про відступлення прав вимоги боржник [PERSON] має заборгованість за кредитним договором №3292946 за тілом кредиту 10700 грн. та за процентами 51627,50 грн., заборгованість по комісії 1177 грн., загальна сума 63504,50 грн. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зазначено, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору, всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Позичальником не доведено належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених вказаним договором, презумпція правомірності якого не спростована. Разом з тим, судом встановлено, що за кредитним договором нарахування відсотків здійснювалось поза межами встановленого строку кредитування і усупереч узгодженій вартості кредиту. Згідно умов договору, паспорті споживчого кредиту, заяві-анкеті, які є складовою договору, вказувалося про те, що кредит надається строком на 30 днів. Позичальник зобов`язується повернути кредит у розмірі 10700 грн. та сплатити проценти у розмірі 4012,50 грн. та 1177 грн. комісії за надання кредиту. Загальна вартість кредиту складає 15889,50 грн. Відповідно до ч.8 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача. В постанові Верховного Суду від 05.10.2022 року у справі № 352/1950/15-ц (провадження № 61-2973св22) зроблено висновок, що договір, як приватноправова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). Потреба в тлумаченні виникає в разі різного розуміння змісту правочину його сторонами, зокрема при невизначеності і незрозумілості буквального значення слів, понять і термінів. Згідно з частиною першою ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 цього Кодексу. Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Тому при стягненні заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, якими визначено тіло кредиту, строк кредитування і розмір відсотків, а не завуальованими умовами, які дозволяють кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно великі суми грошових коштів за користування кредитом. Це не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Згідно з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Отже, до стягнення з відповідача на користь нового кредитора підлягають 10700 гривень тіла кредиту та 4012,50 гривень відсотків за користування кредитом та 1177 грн. комісії за надання кредиту. Будь-яких засобів доказування на обґрунтування своїх заперечень проти позову, в т.ч. і щодо відсутності вини та зобов`язань, відповідач не надав, судом не було здобуто, а матеріали справи їх не містять. Презумпцію винуватості боржника та факту виникнення між сторонами відповідного зобов`язання не спростовано, а тому порушення суб`єктивних цивільних прав правонаступника кредитора є обґрунтованим, що спонукає до часткового задоволення позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд враховує наступне. За правилами ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України). Відповідно до ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує обставини, визначені у ч.3 ст.141 ЦПК України, зокрема обґрунтованість витрат та пропорційність до предмета спору з урахуванням ціни позову; поведінку сторони під час розгляду справи; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано копію договору про надання правової допомоги №07-06/2024 від 07.06.2024 року, укладеного з адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», згідно якого вартість послуг узгоджується сторонами у формі заявок на надання юридичної допомоги; згідно заявки на надання юридичної допомоги №392 від 01.07.2024 року згідно договору про надання правової допомоги встановлено, що вартість послуг по супроводу примусового стягнення заборгованості з [PERSON] становить 17000 грн.; акт №3 про надання юридичної допомоги, згідно якого вартість наданих адвокатом послуг становить 17000 грн., які були сплачені позивачем, що підтверджується платіжною інструкцією №0446770000 від 12.07.2024 року. Оскільки, позов задоволено на 25 %, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у сумі 5007 грн., з яких 757 грн. витрат зі сплати судового збору та 4250 грн. витрат на правничу допомогу.

Outcome: partial