Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-30 00:00:00

В березні 2024 року позивачі [PERSON] та [PERSON] через свого представника адвоката Петраковську С.О. звернулись до Подільського районного суду м. Києва із позовом до відповідачів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Каплуна Ю.В., в якому просили: визнати припиненою іпотеку за договором іпотеки № 2607/1206/88-005-Z-1 від 29.12.2006, який було укладено між [PERSON] , [PERSON] та АКБ «ТАС-Комерцбанк», посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплуном Юрієм Вікторовичем за реєстровим № 9730; а також просили припинити обтяження - заборону на нерухоме майно щодо предмету іпотеки - квартири [ADDRESS] , що міститься в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, яке виникло на підставі іпотечного договору № 9729, укладеного 29.12.2006, реєстраційний номер обтяження 4318512. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між [PERSON] та Акціонерним комерційним банком «Тас-Комерцбанк» був укладений кредитний договір № 2607/1206/88-005 від 29.12.2006, за умовами якого [PERSON] отримав від банку кредит в розмірі 20000 доларів США кошти та зобов`язався повернути кредит до 29.11.2011 р., а також сплачувати проценти за користування кредитом у терміни та на умовах, визначених цим кредитним договором. [PERSON] та [PERSON] станом на дату укладання зазначеного кредитного договору, відповідно до Свідоцтво про право власності на житло, були власниками квартири за адресою: [ADDRESS] . 29.12.2006 між [PERSON] , [PERSON] (іпотекодателями) та АКБ «Тас-Комерцбанк» (іпотекодержателем) був укладений Договір іпотеки № 2607/1206/88-005-Z-1, який було посвідчено приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Каплуном Ю.В. за реєстровим № 9730. Предметом зазначеного договору було передання в іпотеку квартири за адресою [ADDRESS] в якості забезпечення виконання основного зобов`язання за кредитним договором. Одночасно з посвідченням Договору іпотеки була накладена заборона відчуження на предмет іпотеки. Позивачі вказують, що зобов`язання [PERSON] за вказаним кредитним договором виконані в повному обсязі, що підтверджується довідкою № 861/02-85 від 21.10.2011, виданою правонаступником АКБ «Тас-Комерцбанк» - АТ «Омега Банк». Однак, правонаступник первісного стягувача не вчинив дії щодо повідомлення нотаріуса про припинення кредитного договору, як основного зобов`язання, та про скасування заборони на відчуження предмету іпотеки. Так, відповідно до інформаційної довідки № 362341292 від 18.01.2024, у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявна інформація про обтяження на нерухоме майно - заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 4318512, зареєстровано 26.12.2006, за номером 4318512 державним реєстратором приватним нотаріусом Каплуном Ю.В., об`єкт обтяження квартира за адресою [ADDRESS] . На даний час з огляду на наявність вказаної заборони вільно розпоряджатись зазначеною квартирою немає можливості. Позивачі вказують, що [PERSON] помер [INFO] , та 22.09.2023 Другою Київською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа щодо майна померлого, в тому числі, щодо частини зазначеної квартири, власником якої був [PERSON] . Позивач [PERSON] є донькою та спадкоємицею за законом [PERSON] . Однак, оформити свої спадкові права на вказане майно не вбачається можливим з огляду на наявність зазначеної заборони на це майно у реєстрі, про що було вказано нотаріусом при відмові [PERSON] в оформлення свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до листа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 60-1416/24 від 08.02.2024, до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 18.11.2019 було внесено запис № 10691110101027941 про проведення державної реєстрації припинення ПАТ «Омега Бак», як юридичної особи, а тому ліквідація банку вважається завершеною, а сам банк є ліквідованим. Згідно даних архівів ПАТ «Омега Банк», які знаходяться у володінні Фонду, заборгованість за кредитним договором погашена, що свідчить про відсутність заборгованості за кредитним договором № 2607/1206/88-005 від 29.12.2006. Представником позивачів 12.02.2024 було направлено лист приватному нотаріусу КМНО Каплуну Ю.В. про припинення чинності накладених нотаріусом обтяжень на об`єкт нерухомого майна, однак, зазначене звернення було залишено приватним нотаріусом без відповіді. Посилаючись на викладене, та те, що зобов`язання за кредитним договором виконані в повному обсязі, а відтак припинені дії кредитного та іпотечного договорів, а наявність запису в реєстрі щодо обтяження квартири позбавляє права позивачів належним чином реалізувати свої права на володіння та розпорядження цим майном, а відтак позивачі вимушені звернутись до суду із даним позовом. Ухвалою судді Подільського районного суду м. Києва від 01 квітня 2024 у справі відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження. В квітні 2024 року до суду від представника відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до суду надійшов відзив на позов, у якому останній вказав, що не є належним відповідачем у даній справі, що є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 14 червня 2024 у справі було закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд. Представник позивачів в судове засідання не з`явився. Суду подав письмову заяву про розгляд справи без його участі, просив позовні вимоги задовольнити з викладених в позові підстав, та не наполягав на стягненні судових витрат на користь позивачів в разі задоволення позовних вимог. Представник відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в судове засідання не з`явився. Судом про розгляд справи повідомлявся належним чином. З будь-якими клопотаннями до суду не звертався. В матеріалах справи наявний відзив на позов. Відповідач приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Каплун Ю.В. в судове засідання не з`явися. Судом про розгляд справи повідомлявся належним чином. З будь-якими клопотаннями до суду не звертався, відзив на позов до суду не подав. З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи. Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що між [PERSON] та Акціонерним комерційним банком «Тас-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Омега Банк», був укладений кредитний договір № 2607/1206/88-005 від 29.12.2006, за умовами якого [PERSON] отримав від банку кредит в розмірі 20000 доларів США кошти та зобов`язався повернути кредит до 29.11.2011 р., а також сплачувати проценти за користування кредитом у терміни та на умовах, визначеним цим кредитним договором. [PERSON] та [PERSON] відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, були власниками в рівних частинах квартири за адресою: [ADDRESS] . 29.12.2006 між [PERSON] , [PERSON] (іпотекодателями) та АКБ «Тас-Комерцбанк» (іпотекодержателем) був укладений Договір іпотеки № 2607/1206/88-005-Z-1, який посвідчено приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Каплуном Ю.В. за реєстровим № 9730. Предметом зазначеного договору було передання в іпотеку квартири за адресою [ADDRESS] в якості забезпечення виконання основного зобов`язання за кредитним договором № 2607/1206/88-005 від 29.12.2006. Одночасно з посвідченням Договору іпотеки була накладена заборона відчуження на предмет іпотеки. Позивачі вказують, що зобов`язання [PERSON] за вказаним кредитним договором № 2607/1206/88-005 від 29.12.2006 виконані в повному обсязі, що підтверджується довідкою № 861/02-85 від 21.10.2011, виданою [PERSON] . Позивач вказує, що ані первісний кредитор, ані правонаступник первісного стягувача не вчинив дії щодо повідомлення нотаріуса про припинення кредитного договору, як основного зобов`язання, та про скасування заборони на відчуження предмету іпотеки. Так, відповідно до інформаційної довідки № 362341292 від 18.01.2024, у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявна інформація про обтяження на нерухоме майно - заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження 4318512, зареєстровано 26.12.2006, за номером 4318512 державним реєстратором приватним нотаріусом Каплуном Ю.В., об`єкт обтяження квартира за адресою [ADDRESS] . На даний час з огляду на наявність вказаної заборони вільно розпоряджатись зазначеною квартирою немає можливості. Відповідно до копії свідоцтва про смерть, [INFO] [PERSON] помер. 22.09.2023 Другою Київською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа щодо майна померлого, в тому числі, щодо частини зазначеної квартири, власником якої був [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про народження, позивач [PERSON] є донькою та спадкоємицею за законом [PERSON] . Відповідно до постанови державного нотаріуса Другої Київської державної нотаріальної контори від 23.02.2024 року № 736/02-31, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на належну їй частку у спадковому майні - частина квартири за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з наявністю обтяження (заборони) на зазначене нерухоме майно. Відповідно до листа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 60-1416/24 від 08.02.2024, було встановлено, що до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 18.11.2019 було внесено запис № 10691110101027941 про проведення державної реєстрації припинення ПАТ «Омега Бак», як юридичної особи, а тому ліквідація банку вважається завершеною, а сам банк є ліквідованим. Крім того, згідно даних архівів ПАТ «Омега Банк», які знаходяться у володінні Фонду, заборгованість за кредитним договором погашена, що свідчить про відсутність заборгованості за кредитним договором № 2607/1206/88-005 від 29.12.2006. Представником позивачів 12.02.2024 було направлено лист приватному нотаріусу КМНО Каплуну Ю.В. про припинення чинності накладених нотаріусом обтяжень на об`єкт нерухомого майна, однак, зазначене звернення було залишено приватним нотаріусом без відповіді, та доказів зворотному матеріали справи не містять. Вказане в своїй сукупності свідчить про виконання первісним позичальником своїх зобов`язань перед банком за вищевказаним кредитним договором, однак, ані первісним кредитором, ані його правонаступником з огляду на наявність відомостей про погашення боргу за кредитним договором не було вжито заходів щодо направлення відповідного повідомлення нотаріусу для припинення іпотеки та зняття заборон із нерухомого майна в реєстрах, в зв`язку із повним виконанням умов кредитного договору. З огляду на те, що зобов`язання за кредитним договором виконані в повному обсязі, заборгованість погашена, а відтак припинена дія як кредитного, так і іпотечного договорів, а наявність запису в реєстрі щодо обтяження нерухомого майна - квартири позбавляє права позивачів належним чином реалізувати свої права на володіння, розпорядження та спадкування, а тому позивачі вимушені звернутись до суду із даним позовом. Перевіряючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог, суд приймає до уваги те, що стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорюванні суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в статті 16 ЦК України. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55,124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Відповідно до ст. 74 Закону України «Про нотаріат», одержавши повідомлення установи банку, підприємства чи організації про погашення позики (кредиту), повідомлення про припинення іпотечного договору або договору застави, а також припинення чи розірвання договору довічного утримання, звернення органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини, нотаріус знімає заборону відчуження жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна. Аналогічна норма викладена і в п. 5.1 глави 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5. Отже, оскільки юридична особа як первісного кредитора, так і його правонаступника ліквідована, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з ліквідації неплатоспроможного банку припинені, відомості про правонаступників відсутні, а тому наявний спір може бути вирішений лише у судовому порядку. Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частина 3 статті 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Частина 3 статті 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частина 1 статті 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Крім того, відповідно до статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 593 ЦК України передбачено, що право застави припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою. У разі припинення застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані. З припиненням іпотеки фактично припинилися обтяження нерухомого майна іпотекою, адже всі правові підстави для його утримання під обтяженням відсутні. За частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтями 41, 47 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частини першої статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо урегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, а положення статті 17 Закону України «Про іпотеку» містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у статті 593 ЦК України. Підстави припинення іпотеки передбачено статтею 17 Закону України «Про іпотеку», до яких зокрема належать: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її; з інших підстав, передбачених Законом України «Про іпотеку». Такий висновок зробив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 11 листопада 2019 року у справі № 756/15538/15. Аналогічний висновок про виключність підстав для припинення іпотеки, передбачених у статті 17 Закону України «Про іпотеку», зробила і Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 29 травня 2019 року у справі № 14-124цс19. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»). Крім того, слід відмітити, що згідно із ч. 1 ст. 4 Закону України «Про іпотеку», обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до п. 4. ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державній реєстрації прав підлягають обтяження речових прав на нерухоме майно, зокрема, іпотека. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державним реєстратором є, зокрема, нотаріус. Відповідно до ч. 3 ст. 26 вищевказаного Закону, відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). Як зазначалося вище, іпотекодержатель яким є Акціонерний комерційний банк «Тас-Комерцбанк» (правонаступником якого було Публічне акціонерне товариство «Омега банк») і який є стороною у кредитному договорі № 2607/1206/88-005 від 29.12.2006, - як юридична особа припинив своє існування, шляхом ліквідування без передачі своїх прав іншій особі, а відповідно до вимог ст. 609 ЦК України зобов`язання, які виникли на підставі зазначеного кредитного договору, є припиненими. Крім того, з огляду на те, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання, то відповідно до умов ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», договору іпотеки № 267/1206/88-005-Z-1, укладеного між АКБ «Тас-Комерцбанк» та [PERSON] , [PERSON] , суд вважає, що стороною позивачів доведено те, що іпотека є припиненою, в зв`язку з чим наявні підстави для вилучення з Державного реєстру іпотек запис про іпотеку, внесений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплун Ю.В. на об`єкт обтяження - квартира за адресою: [ADDRESS] , а також запису в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 4318512 від 29.12.2006. Твердження відповідача щодо того, що позов подано до неналежного відповідача, суд розцінює критично, оскільки саме Фонд здійснював процедуру ліквідації банку та перед завершенням ліквідації банку не звернувся до нотаріуса із заявою про зняття обтяження на нерухоме майно позивача, хоча така заборгованість на момент початку ліквідації банку була відсутня. Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що зобов`язання за кредитним договором від 29.12.2006 виконані в повному обсязі, юридичним наслідком належного виконання зобов`язання за кредитним договором та договором іпотеки, відповідно до ст. 598, 599 ЦК України, є їх припинення, кредитор та іпотекодержатель припинили свою діяльність без правонаступництва, наявність записів щодо обтяження нерухомого майна у Державному реєстрі іпотек та в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна позбавляють позивачів можливості реалізувати свої права на володіння, користування та розпорядження своїм майном, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню. В порядку ст. 141 ЦПК України а також з огляду на те, що сторона позивачів не наполягала на стягненні на користь позивачів судових витрат у даній справі, а відтак суд вважає за можливе залишити ці витрати за позивачами по фактично понесеним. Враховуючи наведене, та

Outcome: approved