Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-06 00:00:00

05 серпня 2024 року позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» (далі - ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА») звернулося до Баштанського районного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 13 серпня 2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено електронний Договір №6958978 про надання споживчого кредиту, відповідно якого останній отримав кредит в розмірі 19000 грн, строком на 360 днів, зі сплатою 1,99 % за кожен день користування кредитом. 14 серпня 2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було укладено Додаткову угоду до Договору №6958978 про надання споживчого кредиту від 13 серпня 2023 року, відповідно до якої сторони домовились збільшити суму кредиту на 6000 грн, у зв`язку з чим погодили внести зміни до п.1.3 Договору №6958978 про надання споживчого кредиту від 13 серпня 2023 року. Отже, сума кредиту (загальний розмір) складає 25000 грн. ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання перед відповідачем за вказаним Договором виконало, надало йому кредит в сумі 25000 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] , однак відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту та нарахованих процентів виконав не повній мірі, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором. 27 травня 2024 року між первісним кредитом ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» було укладено Договір факторингу №27.05/2024-Ф, відповідно до умов якого до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» перейшло право грошової вимоги до відповідача за Договір №6958978 про надання споживчого кредиту від 13 серпня 2024 року, що підтверджується Витягом з реєстру боржників до договору факторингу від 27 травня 2024 року. На підставі викладеного, позивач ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь заборгованість за Договором №6958978 про надання споживчого кредиту від 13 серпня 2023 року у розмірі 88680 грн, яка складається із заборгованості за основною сумою боргу - 25000 грн та заборгованості за процентами за користування кредитом - 63680 грн, а також понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2422 грн 40 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 10000 грн. Ухвалою Баштанського районного суду Миколаївської області від 12 серпня 2024 року позовну заяву ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України, передано на розгляд до Казанківського районного суду Миколаївської області. Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 26 серпня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Крім того, задоволено клопотання представника позивача ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» Столітнього М.М. про витребування доказів. Під час підготовки справи до розгляду, витребувано у АТ «ТАСКОМБАНК»: інформацію щодо підтвердження факту належності платіжної картки [NUMBER] [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ); підтвердження факту зарахування 13 серпня 2023 року коштів на платіжну картку [NUMBER] банком-емітентом, якої є АТ «ТАСКОМБАНК», у сумі 19000 грн від ТОВ «АВЕНТУС Україна» (код ЄДРПОУ 41078230); підтвердження факту зарахування 14 серпня 2023 року коштів на платіжну картку [NUMBER] банком-емітентом, якої є АТ «ТАСКОМБАНК», у сумі 6000 грн від ТОВ «АВЕНТУС Україна» (код ЄДРПОУ 41078230). 16 вересня 2024 року відповідачем [PERSON] , у відповідності до вимог ст.178 ЦПК України, подано до суду відзив на позов, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на безпідставність та недоведеність обставин, на які позивач посилається як на правову підставу своїх вимог. Зазначив, що матеріали справи не містять жодного доказу, що укладення Договору про надання споживчого кредиту №6958978 від 13 серпня 2023 року відбувалось в порядку визначеному чинним законодавством. Позивач мав би надати докази, що саме він, як споживач реєструвався в ЕС «кредиторів». Позивачем не надані докази, як саме проводилась ідентифікація особи та не надано доказів такої ідентифікації. Наголошує, що доказів укладення договору, який за формою відповідає вимогам цивільного законодавства, позивачем також не надано. Наявна у матеріалах справи копія договору не може вважатись електронним документом, оскільки не відповідає вимогам ст.ст.5, 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» та не є належним доказом укладення договору. Одночасно не можна перевірити підписання оспорюваного кредитного правочину також кредитодавцем. Адже тільки докази накладення кваліфікованого електронного підпису первісного кредитора можуть слугувати доказом таких фактів. Крім того, посилається на те, що належними та допустимими доказами, які могли б підтвердити отримання ним коштів є первинні документи, оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», які встановлюють розмір заборгованості. Відповідно до ст.22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» документами, які можуть підтвердити факт проведення розрахункових операцій є такі як платіжне доручення, платіжна вимога-доручення, розрахунковий чек, платіжна вимога, меморіальний ордер. Вказує, що позивачем не надано жодного належного доказу перерахування коштів та отримання таких коштів саме ним, так само як і перерахування ним на користь ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА». Вважає, що належними доказами, які підтверджують перерахування йому певної суми від ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» можуть бути виключно первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Матеріали справи містять лист ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА». Однак, на його думку, вказана довідка (лист) не відповідає вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», та взагалі Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» не передбачено такого первинного облікового бухгалтерського документу як «довідка про перерахування коштів», а отже не може бути належним та допустимим доказом отримання ним коштів. Просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі з підстав викладених у відзиві (а.с.170-185). 23 вересня 2024 року представником позивача ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» Столітнім М.М., в порядку ст.179 ЦПК України, в електронному вигляді через систему «Електронний суд», подано до суду відповідь на відзив, згідно з якою вважає, що обставини, на які посилається відповідач у відзиві на позовну заяву, як на підстави для відмови у задоволені позовних вимог в повному обсязі є не обґрунтовані, недоведені, суперечать умовам укладеного правочину та нормам чинного законодавства. Зокрема, з посиланням на доводи аналогічні позовній заяві зазначив, що Договір про надання споживчого кредиту №6958978 від 13 серпня 2023 року укладений між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] повністю відповідає вимогам чинного законодавства України. Оформлюючи кредитний договір, відповідач заходить на Веб-сайт ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» https://www.creditplus.ua, реєструється та створює електронний кабінет (доступ до якого має тільки відповідач), в якому йому надходить текст кредитного договору та де він має змогу ознайомитися з Правилами, Паспортом споживчого кредиту, тощо. А тому 13 серпня 2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачем за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи було досягнуто згоди щодо всіх суттєвих вимог та укладено електронний договір про надання споживчого кредиту. Також вказує, що оскільки ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» не є банківською установою, то позбавлене можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів і формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками не може. Зазначає, що переказ коштів по спірному Договору був здійснений шляхом перерахування на банківську картку, яку відповідачем вказано особисто в заяві на отримання кредиту та підтверджується копією довідки платіжного провайдера, який має відповідну ліцензію НБУ на здійснення переказів коштів у національній валюті без відкриття рахунків та внесений в Державний реєстр фінансових установ. Платіжна банківська картка містить захищені та притаманні лише конкретній особі обов`язкові реквізити, які дають змогу ідентифікувати платіжну систему та емітента. За період з 18 серпня по 11 жовтня 2023 року відповідач здійснював оплату на рахунок кредитора. Нарахування відсотків за користування кредитними коштами виданими в рамках кредитного договору, здійснювалось в межах строку користування кредитом, враховуючи вимоги чинного законодавства та на підставі умов кредитного договору. Отже, вважає, що підписуючи договір, позичальник погодився на укладення договору саме такого змісту, що фактично нівелює усі доводи стосовно невідповідності умов договору без достатніх на це доказів. Сторонами погоджено у належній формі строк кредитування, а нарахування здійснено відповідно до погодженого сторонами строку. Нараховані відсотки не носять штрафного характеру, а є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту, розмір яких визначався договором. Крім того, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. Враховуючи вищевикладене, просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі (а.с.193-211). 07 жовтня 2024 року на вказану відповідь на відзив від відповідача [PERSON] , у відповідності до вимог ст.180 ЦПК України, надійшло до суду заперечення, в якому зазначив, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, жодними доказами не підтверджені, підтримав доводи та обґрунтування позиції висловлені у відзиві, просив відмовити у задоволені позову у повному обсязі (а.с.229-237). Представник позивача ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» в судове засідання не з`явився, але від нього надійшла заява в якій він просить справу розглядати без його участі, заявлені вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явились, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові докази та матеріали справи, суд приходить такого висновку. За положеннями ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За правилом ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. У відповідності до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України). За змістом ст.ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.2 ст.639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем він вважається укладеним в письмовій формі. З огляду на зазначені норми права Верховний Суд в своїх постановах дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України). Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19. За ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» договір про надання фінансових послуг (крім послуг з торгівлі валютними цінностями та послуг з переказу коштів, якщо відповідні правочини повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення і при проведенні відповідних операцій у суб`єкта первинного фінансового моніторингу не виникає обов`язку здійснення ідентифікації та/або верифікації клієнта згідно із законом) укладається виключно в письмовій формі: 1) у паперовому вигляді; 2) у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»; 3) шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; 4) в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Закон України від 03 вересня 2015 року №675-VIII «Про електрон нукомерцію» (далі Закон № 675-VIII) визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У ст.3 цього Закону зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч.3 ст.11 Закону №675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону №675-VIII). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього (ч.5 ст.11 Закону №675-VIII). Згідно із ч.6 ст.11 Закону №675-VIII відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилами ч.8 ст.11 Закону №675-VIII у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону №675-VIII моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Матеріалами справи встановлено, що 13 серпня 2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] , за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», було укладено електронний Договір №6958978 про надання споживчого кредиту, за умовами якого товариство надало відповідачу кредит у сумі 19000 грн (п.1.3. Договору), строком на 360 днів, періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 6 днів, дата повернення кредиту та сплата процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком №1 до цього Договору (п.1.4. Договору), тип процентної ставки - фіксований (п.1.5. Договору),під 726,35% річних за стандартною ставкою (1,99 % в день) (п.1.5.1. Договору) (а.с.135-146). Зазначений Договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», затверджених наказом №205-ОД від 10 лютого 2022 року та розміщених на їх сайті: https://creditplus.ua/ru/documents (а.с.89-107). Підписання договору було здійснено одноразовим ідентифікатором «[NUMBER]», який був відправлений 13 серпня 2023 року позичальнику на номер мобільного телефону [NUMBER] , і який був введений/відправлений позичальником 13 серпня 2023 року об 09:15:49 год, що є підписанням договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором, у відповідності до вимог ч.ч.6 та 8 ст.ст.11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Згідно з повідомлення ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» №20240612-19а від 12 червня 2024 року про успішність операції, згідно договору з ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» №160222-1 від 16 лютого 2022 року, 13 серпня 2023 року о 09:16:05 на суму 19000 грн, номер транзакції в системі ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» - 2909с07е-сdfc-4625-8a6a-34f744bdcfcc, номер транзакції в системі ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» - 38147321, Session ID - 020917648651, сайт торгівця https://creditplus.ua, код авторизації - 234962, банкеквайр - АТ «ПУМБ», призначення платежу: зарахування на картку, маска картки [NUMBER] (а.с.19). Відповідно до умов Додаткової угоди до Договору №6958978 про надання споживчого кредиту від 13 серпня 2023 року, укладеної 14 серпня 2023 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] , сторони домовились збільшити суму кредиту на 6000 грн, у зв`язку з чим погодили внести наступні зміни до Договору: 1.1 Викласти п.1.3 Договору в новій редакції: «1.3. Сума кредиту (загальний розмір) складає: 25000 гривень. Тип кредиту - кредит.» (а.с.108-109). Підписання Додаткової угоди було здійснено одноразовим ідентифікатором «С4987», який був відправлений 14 серпня 2023 року позичальнику на номер мобільного телефону [NUMBER] , і який був введений/відправлений позичальником 14 серпня 2023 року об 09:01:49 год, що є підписанням договору електронним підписом одноразовим ідентифікатором, у відповідності до вимог ч.ч.6 та 8 ст.ст.11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Згідно з повідомлення ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» №2024-07-24-2_7 від 24 липня 2024 року про успішність операції, згідно договору з ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» №160222-1 від 16 лютого 2022 року, 14 серпня 2023 року о 09:02:15 на суму 6000 грн, номер транзакції в системі ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» - 2b75bcc9-4d00-4776-8761-d591f7114b33, номер транзакції в системі ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» - 38159921, Session ID - 020927561618, сайт торгівця https://creditplus.ua, код авторизації - 437982, банк-еквайр - АТ «ПУМБ», призначення платежу: зарахування на картку, маска картки [NUMBER] (а.с.134). На запит суду щодо належності платіжної картки № [NUMBER] [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), а також підтвердження факту зарахування 13 серпня 2023 року та 14 серпня 2023 року на платіжну картку № [NUMBER] банком-емітентом АТ «ТАСКОМБАНК» коштів на суму 19000 грн та 6000 грн від ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», АТ «ТАСКОМБАНК» повідомив, що на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) оформлено віртуальну банківську платіжну картку № [NUMBER] , яка існує тільки в цифровій формі, без фізичного носія, на яку 13 серпня 2023 року о 09:16:08 год. перераховано кошти в сумі 19000 грн, що надійшли через термінал №0000001, еквайер транзакції ПУМБ, та 14 серпня 2023 року о 09:02:17 год. перераховано кошти в сумі 6000 грн, що надійшли через термінал №0000001, еквайер транзакції ПУМБ (а.с.213-214). Із наданої позивачем картки обліку договору (розрахунок заборгованості первісного кредитора) №6958978 від 13 серпня 2023 року вбачається, що за період з 13 березня 2023 року по 26 травня 2024 року [PERSON] неодноразово сплачував заборгованість по процентам на загальну суму 29089 грн 83 коп., останній платіж здійснив 11 жовтня 2023 року, а розмір загальної заборгованість становить 58830 грн, з яких: 25000 грн заборгованість за основною сумою боргу (тіло кредиту), та 33830 грн заборгованість за відсотками (а.с.27-41). Отже, матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув. Аналогічні висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», викладені у постановах Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі №561/77/19, від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20. Тому доводи відповідача про те, що доказів укладення договору, який за формою відповідає вимогам цивільного законодавства, позивачем не надано, а наявна у матеріалах справи копія договору не може вважатись електронним документом, а також те, що відповідач не укладав спірний договір та не отримував кредитних коштів, є необґрунтованими та такими, що суперечать наявним у справі доказам. При цьому, вимог щодо визнання зазначеного правочину недійсним чи встановлення факту його неукладеності із сторони [PERSON] до суду заявлено не було. 27 травня 2024 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», як клієнтом, та позивачем, як фактором, укладено договір факторингу №27.05/24-Ф, за умовами якого з урахуванням витягу з реєстру боржників позивач набув належних ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» прав вимоги заборгованості за Договором №6958978 про надання споживчого кредиту від 13 серпня 2023 року в розмірі кредитної заборгованості в загальній сумі 58830 грн (а.с.217-228, 42). Відповідно до п.1.1. Договору Факторингу за цим договором позивач (фактор) зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (Клієнта) (ціна продажу) за плату, а Клієнт відступити Факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить Клієнту. Згідно п.1.2. Договору Факторингу перехід від Клієнта (ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА») до Фактора (позивача) вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру Боржників згідно Додатку № 2, після чого Фактор (Позивач) стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі реєстру боржників (Копія додається) - підтверджує факт переходу від Клієнта до Фактора (Позивача) права вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього Договору. Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно зі ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Про відступлення права грошової вимоги за Кредитним договором ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту chums_supper.0n@icloud.com, зазначену при укладенні Кредитного договору, відповідного повідомлення (а.с.25). Статтею 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. Відповідно до ст.1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Якщо відступлення права грошової вимоги факторові здійснюється з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, фактор зобов`язаний надати клієнтові звіт і передати суму, що перевищує суму боргу клієнта, який забезпечений відступленням права грошової вимоги, якщо інше не встановлено договором факторингу. Отже, до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» відповідно до укладеного Договору факторингу №27.05/24-Ф перейшло право грошової вимоги до Відповідача за Кредитним договором у розмірі 58830 грн, з яких заборгованість за основною сумою боргу (тілом кредиту) - 25000 грн, сума заборгованості за відсотками за користування кредитом - 33830 грн. Приймаючи право вимоги до боржника [PERSON] позивач погодився на розмір нарахованих первісним кредитором ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» процентів, складає 33830 грн. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК України). Частиною 2 ст.1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). За ст.ст.525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. За ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. У ч.1 ст.612 ЦК України вказано, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Частиною 1 ст.625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Отже, матеріалами справи встановлено, що ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» у встановленому законом порядку набуло право грошової вимоги за вказаним вище кредитним договором, а [PERSON] прийняв умови та правила надання банківських послуг шляхом підписання їх електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора, однак в порушення умов цього кредитного договору не виконав своїх зобов`язань щодо повернення кредиту. Відтак, суд не має сумнівів в існуванні 58830 грн заборгованості за Договором №6958978 про надання споживчого кредиту від 13 серпня 2023 року, за такого суд приходить до висновку про те, з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» підлягає стягненню заборгованості за основною сумою боргу (тіло кредиту) 25000 грн та 33830 грн заборгованості за відсотками. При цьому суд не вбачає підстав стягнення з відповідача нарахованих відсотків за 60 календарних днів за період з 27 травня 2024 року по 25 липня 2024 року в розмірі 29850 грн, оскільки за умовами договору позивач набув права вимоги на заборгованість відповідно до реєстру боржників (а.с.42), який є невід`ємною частиною Договору факторингу №27.05/24-Ф від 27 травня 2024 року. За таких обставин, суд приходе висновку про те, що з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА», заборгованість за Договором №6958978 про надання споживчого кредиту від 13 серпня 2023 року у розмірі 58830 грн, що складається із заборгованості за основною сумою боргу (тіло кредиту) - 25000 грн та заборгованості за відсотками - 33830 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат по справі, суд зазначає наступне. В силу вимог п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч.ч.1, 2, 3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. За змістом ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Як вбачається з матеріалів справи, професійна правова допомога ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» в суді першої інстанції надавалася адвокатом Столітнім М.М. на підставі Договору про надання правової (правничої) допомоги №17/07-2024 від 17 липня 2024 року (а.с.54-56). Згідно п.4.3 договору за надання правової допомоги, відповідно до даного договору, клієнт сплачує адвокату гонорар у фіксованій сумі або у процентному відношенні залежно від ціни позову, відповідно до домовленості сторін та згідно рекомендацій щодо застосування мінімальних ставок адвокатського гонорару. На підтвердження факту надання професійної правової допомоги надано Рахунок на оплату по замовленню №3622/18/07 від 18 липня 2024 року згідно договору №17/07-2024 від 17 липня 2024 року, за змістом якого вбачається, що правова допомога надана на загальну суму 10000 грн, з яких - зустріч адвоката та клієнта, аналіз практики та правових позицій, аналіз норм чинного законодавства, оформлення додатків до позовної заяви, підготовка адвокатських запитів, збір доказів, підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором, складання позовної заяви, подання до суду позовної заяви 10 год./10 000 грн (а.с.125); копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги №1652458 від 17.07.2024 року (а.с.26); копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №9422/10 від 18.09.2020 року (а.с.49). Суд погоджується з тим, що загальний розмір витрат на правову допомогу в сумі 10 000 грн підтверджений належними та допустимими доказами. Заперечуючи щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу, відповідач зазначав, що витрати позивача на правову допомогу, які поніс позивач під час розгляду справи в суді першої інстанції не є співмірними із ціною позову та/або значенням справи для сторони, складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт. Вважає, що судова справа не є дуже складною для представника позивача, оскільки для нього ця справа є типовою. Таким чином, враховуючи приписи ч.4 ст.137 ЦПК України щодо врахування співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката, з огляду на рівень складності справи та ціни позову, а також типовість таких позовних заяв, з урахуванням засад розумності та справедливості у контексті обсягу заперечень, наданих відповідачем, суд вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 4000 грн витрат на професійну правничу допомогу. Частиною ч.1 ст.141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позовна заява подана ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» до суду в електронному вигляді з використанням підсистеми ЄСІТС «Електронний суд», тому у відповідності до вимог Закону України «Про судовий збір» застосовується понижуючий коефіцієнт для обчислення судового збору. При звернені до суду ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» було сплачено 2422 грн 40 коп. судового збору, що підтверджується платіжною інструкцією №1270 від 18 липня 2024 року (а.с.1). Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в сумі 1607 грн 02 коп. (58830 грн х 100 : 88680 грн = 66,34%, 2422 грн 40 коп. х 66,34% = 1607 грн 02 коп.).

Outcome: partial