Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-06 00:00:00

Позивачка звернулася до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] , про стягнення матеріальних збитків у розмірі та моральної шкоди, заподіяних в результаті ДТП. Позовна заява обґрунтована тим, що 24.01.2023 відбулась ДТП за участю автомобіля позивачки та автомобіля «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] , внаслідок чого було пошкоджено належний позивачці транспортний засіб. Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 29.03.2023 року [PERSON] визнано винним у порушенні ПДР та вчиненні адмінправопорушеня, передбаченого ст.124 КУпАП, а відтак позивачка вимушена звертатись до суду із зазначеним позовом за захистом своїх порушених прав відповідно до якого просила суд стягнути з відповідача на її користь відшкодування матеріальну шкоду у розмірі 200 057,74 грн., вартість проведених експертних досліджень у розмірі 5 800, 00 грн., моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн., а також понесені судові витрати. Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 02.08.2023 вищевказану позовну заяву передано на розгляд за територіальною підсудністю до Деснянського районного суду м. Києва. 04.10.2023 справа надійшла до Деснянського районного суду м. Києва. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.10.2023 розгляд даної судової справи визначено здійснювати судді Зотько Т.А. Ухвалою судді від 09.10.2023 було відкрито провадження у вказаній справі, з призначенням розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Згідно ухвали судді від 06.11.2023 було визначено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання. 22.11.2023 на адресу суду від представника відповідача - адвоката Білика М.І. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого не погоджується з доводами позивача та наданими документами та зазначає, що у день ДТП відповідач повідомив Страховика про настання страхового випадку, його страховий поліс передбачив виплату за шкоду майну та здоров`ю третьої особи, заподіяної внаслідок ДТП. Позивачка звернулась до Страховика відповідача та уклала з ним угоду про розмір страхового відшкодування від 17.02.2023 року. Станом на день укладення зазначеної угоди, позивачка погодилась, що сума у 110 000 ,00 грн. покриває її збитки (витрати на ремонт) пошкодженого транспортного засобу, завдані при ДТП та не мала претензій щодо шкоди завданої здоров`ю. Отримавши страхове відшкодування, маючи бажання необґрунтовано отримати від відповідача додаткові кошти, позивачка 03.03.2023 звернулась до судового експерта для визначення вартості матеріального збитку, завданому внаслідок ДТП її транспортному засобу. З доданим до матеріалів справи висновком відповідач не погоджується, оскільки відповідно до такого, транспортний засіб позивачки був повністю знищений, розмір відновлювального ремонту перевищує його ринкову вартість, а відтак такий ремонт є економічно необґрунтованим, при цьому, транспортний засіб позивачки зазнав незначних пошкоджень, що підтверджується фотокартками з місця ДТП. Крім того, відповідач сумнівається у компетентності та об`єктивності судового експерта [PERSON] (свідоцтво №8-22/П видане 18.01.2022 р.), пропонував проводити експертизу у державній експертній установі. Що стосується позовних вимог у частині відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн., то після отримання шкоди здоров`ю після ДТП та встановлення діагнозу, позивачка, звертаючись до Страховика відповідача, не заявляла вимог про відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю. У свою чергу, відповідач, визнаючи свою провину у ДТП, перерахував позивачці кошти на ліки та покриття моральної шкоди 25.01.2023 - у сумі 3 015, 08 грн., та 04.02.2023 - у сумі 2 615,07 грн.. А відтак враховуючи вище викладене, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 15.12.2023 на адресу суду від представника позивачки - адвоката Григорука С.В. надійшла уточнена позовна заява, відповідно до якої просили стягнути з [PERSON] на корить позивачки відшкодування матеріальну шкоду у розмірі 200 057,74 грн. та вартість проведених експертних досліджень у розмірі 5 800, 00 грн.. Стягнути з відповідачів на користь позивачки моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн., а саме: з ТДВ СК «Альфа-Гарант» 5 000 ,00 грн., з [PERSON] 95 000, 00 грн., а також понесені судові витрати. Ухвалою судді, постановленої шляхом внесення до протоколу судового засідання від 20.12.2023 року було залучено до участі у справі в якості співвідповідача Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант». 18.12.2023 від співвідповідача ТОВ СК «Альфа-Гарант» на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого просили у задоволенні позовних вимог відмовити. Ухвалою суду від 13.02.2024 витребувано від Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» належним чином засвідчену копію матеріалів страхової справи по виплаті страхового відшкодування за пошкодження майна, а саме автомобіля «Nissan»д.н.з. [NUMBER] , який належить на праві власності [PERSON] . 20.02.2024 на виконання ухвали суду від співвідповідача ТОВ СК «Альфа-Гарант» надійшли витребувані документи. У судовому засіданні представник позивачки - адвокат Григорук С.В. ( у режимі відео конференції) надаючи суду пояснення, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просив суд про їх задоволення. Відповідач та його представник - [PERSON] заперечували щодо вимог позовної заяви, посилаючись на її необґрунтованість, надаючи пояснення посилалися на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Представник ТОВ СК «Альфа-Гарант» заперечувала щодо вимог позовної заяви, посилаючись на її необґрунтованість, надаючи пояснення посилалась на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Заслухавши пояснення сторін, їх представників,дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Як вбачається з матеріалів справи, позивачці на праві власності належить автомобіль «Nissan»д.н.з. [NUMBER] . Судом встановлено, що 24.01.2023 відбулась ДТП за участю автомобіля позивачки та автомобіля «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] , внаслідок чого було пошкоджено належний позивачці транспортний засіб. Згідно постанови Деснянського районного суду м. Києва від 05.04.2023 року [PERSON] визнано винним у порушенні ПДР та вчиненні адмінправопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Відповідно до частини третьої ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. На час скоєння ДТП відповідальність власника транспортного засобу «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АТ0002826350. Позивачка у порядку ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звернулася до ТДВ СК «Альфа-Гарант» із заявою про страхове відшкодування. Крім того, між позивачем та ТДВ СК «Альфа-Гарант» було укладено угоду та досягнуто згоди, що розмір страхового відшкодування складає 110 000,00 грн. Відповідно до п.2 даної угоди сторони погодили, що сума страхового відшкодування за вказаним страховим випадком визначається з урахуванням франшизи, яка за полісом№АТ0002826350 складає 2 600, 00 грн., в розмірі 110 000,00 грн. Згідно із висновком експерта №2054 від 14.03.2023 року розмір матеріального збитку транспортного засобу «Nissan» д.н.з. [NUMBER] унаслідок дорожньо - транспортної пригоди, на дату оцінки 24.01.2023 року на складає 348 035, 21 грн.. Відповідно до відповіді на звернення від 06.06.2023 року по Висновку експерта №2054 від 14.03.2023 року, розмір відновлювального ремонту ТЗ «Nissan» д.н.з. [NUMBER] унаслідок дорожньо - транспортної пригоди, що мала місце 24.01.2023 року, на дату проведення розрахунків без врахувань податку на додану вартість складає 310 057, 74 грн.. Позивачка понесла витрати на проведення дослідження з визначення матеріального збитку у розмірі 5 800 грн., що підтверджується квитанцією. Таким чином позивачкою визначено розмір відновлювальних робіт пошкодженого транспортного засобу наступним чином: 310 057, 74 грн. без ПДВ - 110 000,00 (оплата страхової компанії) = 200 057,74 грн.. Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Як роз`яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправні поведінка заподіювана шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювана, г) вина. Відповідно до п. 30.2 ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди. Відповідно до п.15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необгрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необгрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач [PERSON] не погоджувався з наданим позивачкою Висновком експерта №2054 від 14.06.2023 року, посилаючись на те, що відповідно даного висновку, транспортний засіб позивачки був повністю знищений, розмір відновлювального ремонту перевищує його ринкову вартість, разом з тим, транспортний засіб позивачки зазнав незначних пошкоджень, що підтверджується фотокартками з місця ДТП. Разом з тим, визначений позивачкою розмір відновлювального ремонту ТЗ після ДТП, згідно відповіді на звернення від 06.06.2023 року по Висновку експерта №2054 від 14.03.2023 року, відповідачем належними та допустимими доказами не спростований. На підставі викладеного та враховуючи той факт, що загальний розмір матеріальної шкоди завданий позивачці перевищує страхову суму за договором №АТ-2826350 від 12.07.2022 року, суд дійшов висновку, що з [PERSON] підлягає до стягнення вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля у розмірі 150 057, 74 грн. (310 057, 74 грн. (розмір відновлювальних робіт) - 160 000 грн. (страхова сума за договором №АТ-2826350 від 12.07.2022р.) = 150 057, 74 грн.), оскільки на думку суду страхувальник не несе відповідальності за дії страховика, а тому різниця між сумою страхового відшкодування, визначеною за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АТ0002826350 та страховою виплатою за угодою між позивачкою та ТДВ СК «Альфа-Гарант» у розмірі 50 000,00 грн. не підлягає стягненню з відповідача. Щодо заявлених позивачкою вимог про відшкодування моральної шкоди, суд дійшов таких висновків. Як на підставу для відшкодування моральної шкоди, позивачка посилається на той факт, що внаслідок ДТП було завдано моральної шкоди пов`язаної із зазнанням тілесних ушкоджень, а саме перелом суглобного відростка, забій грудного та поперекового відділів хребта. Торакалгія. Ломбаглія. Крім того, протягом тривалого часу у зв`язку пошкодженням автомобіля їй довелось самостійно шукати гроші для ремонту автомобіля, через що позивачка тривалий час не могла вночі спокійно спати. І до того суворий сімейний бюджет довелося спрямувати на ремонт пошкодженого у результаті ДТП. Це усе спричинило виникнення пригніченого стану, внаслідок чого позивачка до усього стала нервово відноситись, оскільки це був її улюблений автомобіль. Також, позивачка разом із сім`єю виїжджали із міста до пристарілої мами для надання допомоги по господарству, після ДТП не могла надалі її відвідувати. Крім того, після ДТП тривалий час позивачці та її близьким довелося пересісти на громадський транспорт, що викликало суттєві незручності у пересуванні. Багато справ, запланованих раніше, що потребували пересування автомобілем, позивачці довелося відкласти, а від деяких з них змушена відмовитись, що спричинило проблеми з роботою. А тому, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» моральна шкода завдана діями відповідача позивачем оцінюється у сумі 100 000,00 грн.. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до частини першої, пунктів 1, 3 частини другої статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Крім того відповідно до роз`яснень даних в п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача, та вина останнього в її заподіянні. Зокрема суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин, та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому. При вирішенні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд враховує обставини справи, а саме характер моральної шкоди, спричиненої позивачці в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також негативні наслідки, які є суттєвими, приносили біль остатньому, що безумовно змінило звичайне життя позивача. Разом з тим, суд вважає, що пред`явлений до стягнення з [PERSON] розмір моральної шкоди 100 000,00 грн., визначений позивачкою є надмірно завищеним. На думку суду, виходячи із принципу розумності, виваженості і справедливості сума моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн. буде відповідати обставинам справи, а саме обсягу моральних страждань, що стали причиною дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась з вини відповідача [PERSON] .. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження. Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі статті 141 ЦПК України, відповідно до якої з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати, пов`язані зі збиранням доказів, а саме проведення оцінки пошкодженого транспортного засобу у загальному розмірі 5 800,00 грн.. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 757,60 грн.. На підставі викладеного та

Outcome: partial