Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-08 00:00:00

У травні 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01.06.1999 року між [PERSON] , який діяв від імені та в інтересах [PERSON] , неповнолітньої [PERSON] , та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме, квартири [ADDRESS] . Вказаний договір був зареєстрований на Одеській товарній біржі за №4478. 03.06.1999 року право власності на нерухоме майно, а саме, квартиру [ADDRESS] було зареєстровано Ізмаїльським МБТІ, що підтверджується реєстраційним написом, наявним на договорі. Позивачка є власницею вказаної квартири, відкрито володіє та користується нею. Однак, через те, що договір купівлі-продажу був посвідчений Одеською товарною біржою, позивачка позбавлена можливості розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд, оскільки укладений договір потребує нотаріального посвідчення. Всі зобов`язання за договором купівлі-продажу між позивачкою та відповідачами виконані в повному обсязі та на теперішній час вказаний договір ніким не оскаржений та не скасований. Однак, у зв`язку із відсутністю контакту із відповідачами та неможливістю посвідчити договір купівлі-продажу у нотаріуса, що перешкоджає [PERSON] зареєструвати право власності відповідно до вимог чинного законодавства, є необхідність у зверненні до суду. Враховуючи викладене, позивачка просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна №4478 від 01.06.1999 року, посвідчений Одеською товарною біржею, а саме, квартири [ADDRESS] . В судове засідання позивачка не з`явилася, про час та місце розгляду справи сповіщена належним чином. Представник позивачки адвокат Кофман А.І. надала суду заяву, в якій вказала, що просить суд розглянути справу за відсутності позивачки та її представниці, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечує. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, сповіщена про дату, час та місце судового розгляду належним чином, в тому числі, через розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області https://iz.od.court.gov.ua/sud1510/, про причини неявки суд не повідомила, заяв про розгляд справи у її відсутність не надала, відзив на позовні вимоги не надала, тому суд відповідно до ч.4 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у зв`язку з відсутністю заперечень проти такого вирішення справи представника позивачки. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна №4478 від 01.06.1999 року, а саме, квартири [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] , який діяв від свого імені та в інтересах [PERSON] , неповнолітньої [PERSON] , та [PERSON] , власницею вказаної квартири стала [PERSON] (а.с.7-8). Всі зобов`язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна №4478 від 01.06.1999 року сторонами виконані в повному обсязі, а саме, відповідно до п.5 договору квартири продана за 5634,00 грн., які отримані продавцем до підписання договору. На теперішній час вказаний договір не оскаржений та не скасований. Договір купівлі-продажу нерухомого майна №№4478 від 01.06.1999 року, посвідчений Одеською товарною біржею, право власності зареєстровано КП «Ізмаїльське МБТІ», про що свідчить реєстраційний напис (а.с.8 зворот). Як вбачається з довідки КП «Ізмаїльське МБТІ» №315 від 27.05.2024 року власником квартири [ADDRESS] , зареєстрована [PERSON] (1/1 частка) на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна №4478 від 01.06.1999 року, посвідченого Одеською товарною біржою, зареєстрованого Ізмаїльським МБТІ в книзі реєстру за №61г-33 від 03.06.1999 року (а.с.9). Згідно рішення Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської області №2252-VII від 29.12.2022 року (Додаток 1) вулицю Гагаріна перейменовано на вул. Європейську. Відповідно до довідки виконавчого комітету Ізмаїльського району Одеської області від 07.06.2024 року №13/04-12-2464 [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] (а.с.17). Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК 2003 року передбачено, що положення зазначеного Кодексу застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК 2003 року положення цього Кодексу застосовується до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки правовідносини виникли до набрання новим Кодексом чинності, так як договір купівлі-продажу нерухомого майна був укладений до вступу в законну силу Цивільного Кодексу України в редакції 2003 року, і не мають подовжувального характеру, тому суд при розгляді справи керується положеннями ЦК 1963 року. Згідно ст.ст.128,224,227 ЦК УРСР (1963 рік), діючого на час розгляду справи, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності визнається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону або договору. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі. Відповідно до роз`яснень, даних в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28.04.78 р., із змінами від 25.05.98 р. «Про судову практику у справах про визнання угод недійсними» угоди купівлі-продажу (зокрема при придбанні на біржових торгах) житлового будинку (квартири) або його (її) частини підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. При цьому, якщо така угода виконана повністю або частково однією із сторін, а інша сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд на підставі ч.2 ст.47 ЦК на вимогу сторони, що виконала угоду має право визнати її дійсною. На час укладення зазначеного договору діяла ст.15 Закону України «Про товарну біржу», згідно якої не вимагалось подальше нотаріальне посвідчення угоди, укладеної на біржі. Відповідно до пунктів 1.1., 1.4., 1.7., 1.9 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, які знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету України з житлово-комунального господарства від 09.06.98 року №121, Інструкція визначала порядок здійснення державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна в Україні. Державній реєстрації в бюро технічної інвентаризації підлягають об`єкти нерухомості, розташовані на всій території України. Реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюється на підставі правовстановлюючих документів за рахунок коштів власників нерухомого майна. Пунктом 2 Інструкції визначений порядок здійснення державної реєстрації, підпунктом 2.1. д) якого зазначено, що на оригіналі правовстановлюючого документу робиться реєстраційний напис. Додатком 1 до вказаної Інструкції визначений перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких здійснюється державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна. Відповідно до пункту 9 Переліку зазначено: «Договори купівлі-продажу, обміну, зареєстровані біржею». Відповідно до п.49 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18.06.1994 року і чинної на момент укладення договору між сторонами (01.06.1999 року), - договір купівлі- продажу, зареєстрований на біржі є документом, що підтверджує право власності на квартиру, що відчужується. Згідно з ч.2 ст.220 ЦК України якщо сторони домовились відносно всіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне чи часткове виконання договору, проте одна зі сторін ухиляється від нотаріального його посвідчення, суд може визнати цей договір дійсним. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення договору не потрібне. При укладенні договору всі вимоги, передбачені ст.15 Закону України «Про товарні біржі», між сторонами виконано належним чином, про що свідчить сам договір. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що реєстрація 01.06.1999 року за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] , здійснена відповідно до діючого на той час законодавства. З огляду на вищевказане та враховуючи, що сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне виконання договору, суд визнає вищевказаний договір дійсним. У відповідності зі ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ст.ст.12,13,77,78,79,80,81,82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним.

Outcome: approved