Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-06 00:00:00

У лютому 2024 року до Ірпінського міського суду Київської області засобами поштового зв`язку надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заяви зазначено, що 29 жовтня 2010 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім`ї, актовий запис № 2513, між Ліхашва Лілією Миколаївно та [PERSON] зареєстровано шлюб. В шлюбі у сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Зазначає про те, що з часом стосунки між сторонами погіршились, що призвело до припинення фактичних шлюбних відносин, проживають окремо, діти проживають з позивачем. Позивач просить шлюб розірвати. Ухвалою суду від 06.02.2024 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу залишено без руху. Ухвалою суду від 05.03.2024 року відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі та призначено судове засідання для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 12.04.2024 до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено про те, що у квітні 2022 у зв`язку з повномасштабною агресією та активними бойовими діями на території України, відповідач зі своєю сім`єю вимушені були покинути Україну та виїхати тимчасово проживати до Люксембургу, що підтверджується повідомленням про прибуття до Великого Герцогтсва Люксембург від 12.04.2022, яке перекладене з французької на українську мову та засвідчене приватним нотаріусом Куксовою М.С. від 03.04.2024 №2677. Даним документом [PERSON] надається право на отримання посвідки на постійне проживання. На даний час позивач і відповідач проживають разом у [PERSON] , [ADDRESS] , ведуть спільне господарство і виховують разом трьох дітей. Таким чином, представник відповідача зазначає про те, що сторони по справі отримали тимчасовий захист в країні Європейського Союзу Велике Герцогтсво Люксембург до 04.03.2025, а також отримують матеріальну допомогу і знаходяться на повному забезпеченні держави, що підтверджується довідками про надання статусу тимчасового захисту [PERSON] , [PERSON] та їх дітям. Проти розірвання шлюбу відповідач заперечує. Крім того, 29.04.2024 до суду від [PERSON] засобами поштового зв`язку надійшла заява на відзив і заява про підтримку позовних вимог. В судовому засіданні 15.07.2024 представником відповідача усно було заявлено клопотання про направлення справи до Верховного Суду з метою визначення підсудності, оскільки обидві сторони по справі проживають за кордоном. Представник позивача проти задоволення клопотання заперечував. Так, судом було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є громадянами України та проживають за її межами, а саме у [PERSON] . Відповідно до Відповіді №436044 від 06.02.2024 з Єдиного державного демографічного реєстру, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Доводи щодо постійного місця проживання сторін за межами України, а саме на території Великого Герцогтсва Люксембург підтверджені довідкою про надання статусу тимчасового захисту [PERSON] , [INFO] , дійсна до 04.03.2025, та довідкою про надання статусу тимчасового захисту [PERSON] , [INFO] , дійсна до 04.03.2025. Ухвалою суду від 15.07.2024 цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу направлено до Верховного Суду для визначення підсудності. Ухвалою Верховного Суду від 01.08.2024 підсудність справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу визначено Ірпінському міському суду Київської області. 20.08.2024 до суду повернулись матеріали справи №367/1150/24. Справу призначено до розгляду на 07.10.2024 на 15.00 год. Позивач в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. В матеріалах справи міститься заява представника позивача, в якій просить розгляд справи проводити без участі позивача та її представника за наявними матеріалами справи, шлюб між сторонами розірвати, враховуючи те, що до моменту звернення з позовом до суду, позивачем та відповідачем вже було вжито всі можливі заходи примирення, які не призвели до покращення стосунків ніж ними, позивач вважає, що застосування будь яких заходів примирення є недоцільним, оскільки примирення є неможливим. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду від представнкиа відповідача надходила заява про відкладення розгляду справи, оскільки представник відповідача - адвокат Войтенко К.В. перебуватиме у запланованій відпустці у період з 26.09.2024 по 26.10.2024, проте, будь яких доказів на підтвердження цьому адвокатом не надано. Інших клопотань до суду не надходило. Так, Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи. У відповідності до частини 8 статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Так, крім зазначеного вище, у поданому представником відповідача відзиві, також вказулась про те, що відповідач проти розірвання шлюбу заперечує, стверджує, що сторони проживають разом, вважає, що розірвання шлюбу є порушенням його віросповідання та втручання держави в його духовні цінності, в позові позивач не сформулювала чітко підстави розлучення та повідомила неправдиві відомості про те, що між сторонами фактично припинені шлюбні відносини та ними не ведеться спільне господарство. А тому в задоволенні позову просить відмовити. До суду від позивача надходила заява у відповідь на відзив, в якій зазначає про те, що на даний час сторони проживають разом не як подружжя, а як сусіди, оскільки приміщення, в якому вони проживають є гуртожитком, у сторін особисті бюджети, дітей позивач виховує самостійно. Враховуючи викладене, позивач просить суд врахувати її волевиявлення та розірвати шлюб. У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст.\~247\~ЦПК\~України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд перевіривши доводи, викладені позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог, запереченнях на позов, дослідивши матеріали справи в їх системному взаємозв`язку, приходить до наступного висновку. Частина перша ст.8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття\~приватного та сімейного життя\~ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа\~Пек проти Сполученого Королівства\~від 28.01.2003 року, заява №44647/98). Відповідно до\~статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Положеннями ч. ч. 3, 4\~ст. 56 СК України\~передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження /.../ є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 2\~ст. 104 Сімейного кодексу України\~передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до\~ст. 110 ч.1 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до\~ст. 112 Сімейного кодексу України\~суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини - інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі\~ст.24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Судом встановлено, що 29 жовтня 2010 року Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім`ї, актовий запис № 2513, між Ліхашва Лілією Миколаївно та [PERSON] зареєстровано шлюб. Вказане підтверджується копією свідоцтвом про шлюб, серія [NUMBER] . В шлюбі у сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що стверджується копіями свідоцтв про народженням дітей. Фактичні обставини щодо взаємин подружжя свідчать, що розлад в сім`ї має не тимчасовий характер, а подальше спільне проживання в шлюбі стало неможливим, оскільки взаєморозуміння між сторонами втрачено, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Так, задовольняючи позовні вимоги позивачки [PERSON] , суд виходить також із засад справедливості, добросовісності, виваженості, розумності, відповідно до вимог п.п. 5, 6 ч. 1\~ст. 3 ЦК України, враховуючи, що позивачка категорично наполягає на розірванні шлюбу, то відмова в розірванні шлюбу буде певною мірою примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Крім того, суд враховує, що позивачка звернулась до суду з даним позовом 05.02.2024, по справі було призначено сім судових засідань, представником відповідача неодноразово подавались заяви на відкладення розгляду справи. Таким чином, з часу звернення позивача до суду з даним позовом і до моменту ухвалення рішення минуло більше восьми місяців. Відповідно, відповідач мав достатній строк для примирення та відновлення відносин з позивачем, проте такого примирення не відбулось, про що зазначає позивач. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV\~Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини\~передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Статтею п`ятою Протоколу № 7\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі\~Валліанатос та інші проти Греції\~від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено:\~Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є\~живим\~документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя. Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі\~Фернандес Мартінес проти Іспанії\~(заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено:\~Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а й під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції\~Про дискримінацію жінок\~в ч.1 підпункту\~с,\~однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово\~сімейний\~засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово\~союз\~підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Відповідно до ч.3 ст.105\~СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Враховуючи категоричне заперечення позивачкою проти будь-яких подальших спроб примирення з відповідачем, доводи позивача щодо окремого проживання подружжя значний час, засади добровільності шлюбу, а також завдання розгляду справи протягом розумного строку, яке випливає із ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 129 Конституції України, ст. 2 ЦПК України, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для відмови у задоволенні позову, оскільки відмова у задоволенні позову фактично означає примушування позивача до подальшого перебування в шлюбі з відповідачем, що суперечитиме конституційним засадам добровільності шлюбу. Питання про розподіл судових витрат позивачкою у позові не ставилося, тому суд його не вирішує. З урахуванням наведеного‚ на підставі ст.ст.\~24,\~56,\~105,\~110,\~112 Сімейного кодексу України\~та

Outcome: approved