Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-29 00:00:00

У липні 2024 із позовом до суду звернулося ТОВ «Діджи Фінанс», яке просило стягнути зі [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором №99190334 від 09.03.2021 у розмірі 26066,7 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 09.03.2021 [PERSON] ознайомившись з умовами публічної пропозиції на укладення договору про надання позики ТОВ «ФК «Профіль». Підписанням заяви підтвердив, що він акцептує публічну пропозицію ТОВ «ФК «Профіль», яка розміщена на сайті компанії. Відповідач не виконав належним чином кредитні зобов`язання, з повернення коштів. Оскільки ТОВ «ФК «Профіль» уклав із ТОВ «Діджи Фінанс» договір факторингу, то до останнього перейшло право вимоги за кредитними договорами, одним із таких договорів є №99190334 від 09.03.2021, де боржником виступає [PERSON] . Ухвалою суду від 09.07.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати у спрощеному позовному провадженні. Сторона позивача у судове засідання не з`явилася, представник позивача у позовній заяві позовні вимоги підтримав, просив розгляд справи здійснити у його відсутність. Відповідач у встановлений судом строк відзив не подав. У судове засідання відповідач не з`явився хоча про місце, дату та час судового засідання повідомлявся належним чином про причини неявки суд не повідомив. Суд дослідивши надані докази встановив, 09.03.2021 [PERSON] та ТОВ «ФК «Профіль» підписали анкету заяву №99190334. Згідно анкети заяви сторони погодили, що сума позики складає 17377,80 грн, разова комісія 1579,80 грн, термін позики 12 місяців, комісія за управління позикою 5%, розмір процентної ставки 0,0001%, реальна річна процентна ставка 211,61 %. [PERSON] своїм підписом підтвердив, що ознайомився з умовами та правилами надання фінансових послуг. У грудні 2021 ТОВ «Діджи Фінанс» (фактор) уклав із ТОВ «ФК «Профіль» (клієнт) договір факторингу №21122021. Згідно умов цього договору клієнт зобов?язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідному реєстрі прав вимоги, а фактор зобов?язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором. Загальна сума платежів фактором на користь клієнта на підставі договору досягла 2 000 000 грн (договір а.с. 30-33). У зв`язку з виявленими сторонами недійсності щодо права вимоги фактор повернув, а клієнт прийняв право вимоги до боржників, яких саме відомостей немає (а.с. 34). Суду не вдалося встановити відомості про платежі між товариствами, адже записи відсутні (а.с. 35). ТОВ «ФК «Профіль» повідомив директора ТОВ «Діджи Фінанс» про виконання розрахунку передбаченого п. 3 договору факторингу. Суд критично відноситься до розрахунку заборгованості, оскільки вказаний документ не відповідає вимогам до бухгалтерських документів. Відповідно до ст.1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти; кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] та ТОВ «ФК «Профіль» підписали анкету заяву №99190334. Суду не вдалося встановити отримання відповідачем коштів передбачених анкетою заявою. Суд критично відноситься до розрахунку заборгованості, оскільки вказаний документ не відповідає вимогам до бухгалтерських документів. Також суду не вдалося встановити виконання товариствами умов договору факторингу, адже доказів сплати коштів немає, до того ж актом повернення права вимоги фактор повернув клієнтові права вимоги до боржників, проте встановити до яких саме суду також не вдалося. Відсутні достовірні докази (оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність») про заборгованість. Так, для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть бути згідно з Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254, - виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (у редакції, чинній на час вирішення справи судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій). Отже, виписка за картковим рахунком може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18, від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц, від 26 травня 2021 року у справі №204/2972/20, від 13 жовтня 2021 року у справі №209/3046/20, від 26 жовтня 2022 року у справі №333/5483/20 та інших. Відтак, розрахунок заборгованості, на який посилалося ТОВ «ФК «Профіль» у своїй позовній заяві, не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані банком в позовній заяві, а отже не є належним доказом існування боргу. Інших доказів на підтвердження існування заборгованості, зокрема, виписки за картковим рахунком відповідача, позивачем суду не надано. Тому в задоволенні позову належить відмовити. В силу ст. 141 ЦПК України, судові витрати належить залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed