Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-09 00:00:00

08.07.2024 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшла вказана позовна заява у якій позивач, в особі представника - адвоката Коломійця М.В. просив суд стягнути з відповідача [PERSON] суму попередньої оплати за договором купівлі-продажу дрона DJI MAVIC 3 від 13.06.2024 року в розмірі 51 000 грн., а також витрати зі сплати судового збору та витрати на професійну правничу допомогу. Так, в обґрунтування позову зазначено, що позивач є засновником та членом БО «[INFO]», метою діяльності якої є, зокрема допомога Збройним Силам України та особам, постраждалим від військової агресії рф. Переслідуючи мету допомоги ЗСУ та забезпеченню всім необхідним наших захисників, БО «[INFO]» на регулярній основі організовує благодійні збори та збір донатів, одним з яких став збір на купівлю дрона DJI MAVIC 3, який повинен був бути переданий військовому формуванню «[INFO]». В ході пошуку необхідного дрона, позивачем було знайдено оголошення про продаж вищевказаного дрона, яке станом на даний момент видалено. Продавцем за вищевказаним оголошенням виступав ФОП [PERSON] , з яким, з метою уточнення деталей купівлі-продажу дрона, позивач вів переписку засобами зв`язку «телеграм». За результатами комунікації з відповідачем, позивачу було повідомлено, що вартість дрона становить 51 000 грн., яку необхідно було перерахувати на банківський рахунок відповідача в якості 100% передоплати. В подальшому, відповідачем було надіслано позивачу рахунок за №13 від 13.06.2024 року, з метою отримання оплати за вказаний дрон. Позивачем, на виконання укладеного з відповідачем договору купівлі-продажу, було перераховано останньому грошові кошти в розмірі 51 000 грн., що підтверджується квитанцією від 14.06.2024 року. Надалі позивач повідомив про перерахування коштів відповідачу, про що останній надав підтвердження засобами зв`язку «телеграм». Однак відповідач, отримавши оплату, не відправив придбаний позивачем дрон та перестав відповідати на дзвінки і листування, а відтак позивач зрозумів, що став жертвою шахрайських дій щодо нього. Позивачем було направлено на адресу відповідача вимогу про виконання зобов`язання в порядку ст. 503 ЦПК України, відповідно до якої позивач вимагав передати йому придбаний ним товар протягом 7 календарних днів, з дати отримання відповідачем листа-вимоги. За результатами відстеження відправлення за трек-номером 0200254941080 позивачу стало відомо, що 19.06.2024 року вказану вимогу було доставлено відповідачу, але в той же час, відповідач жодним чином не відреагував на її отримання та 03.07.2024 року вимога була повернута за зворотною адресою відправлення, у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Таким чином, відповідач не виконав своїх зобов`язань за договором купівлі-продажу, у зв`язку з чим, позивач і вимушений звернутися до суду з цим позовом. Крім цього, позивач звернувся до правоохоронних органів, за результатами розгляду заяви якого, було зареєстровано кримінальне провадження за №12024105040000901 від 15.06.2024 року, за фактом вчинення [PERSON] шахрайських дій. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 12.07.2024 року по справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 06.08.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні 10.10.2024 року представник позивача підтримав позовну заяву та просив її задовольнити з викладених в ній підстав. Додатково зазначив, що позивач особисто, за власні кошти намагався придбати зазначений дрон, що підтверджується відповідною квитанцією в оригіналі, наданої суду. Станом на теперішній час, відповідач не повернув позивачу вказаних грошових коштів. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, крім того повідомлявся через офіційний портал «Судова влада України» веб-сторінку Вишгородського районного суду Київської області, причини неявки суду невідомі, а тому суд, відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідача. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів. 10.10.2024 року, відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України, постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного: Судом встановлено, що в цій справі спірні правовідносини пов`язані з тим, що відповідач, без достатньої правової підстави отримав від позивача (як фізичної особи) грошові кошти в розмірі 51 000 грн., а відтак вказаний спір не є публічно-правовим, оскільки випливає з відносин, які стосуються реалізації права позивача на захист майнових прав, що виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства. При цьому, враховуючи відсутність між сторонами господарських правовідносин, як і спору про право, який виник з таких правовідносин, відсутність імперативних норм процесуального закону про віднесення такого виду спору до юрисдикції господарських судів, спір у цій справі має вирішуватися в порядку цивільного судочинства. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України - завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Так, відповідно до ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше, як за звернення особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно із ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. При цьому предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, не скористався своїм правом, щодо заперечення проти позову, не надав суду відзиву на позов, жодних доказів на спростування обставин, викладених позивачем, а відтак суд розглядає справу на підставі доказів, наданих позивачем. Так, ст. 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Велика Палата Верховного Суду, наголошуючи на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування, зазначила, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (п. 81 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі за №129/1033/13-ц). Подібні висновки викладені у також Постановах Верховного Суду від 02.10.2018 року у справі за №910/18036/17, від 23.10.2019 року у справі за №917/1307/18, від 18.11.2019 року у справі за №902/761/18, від 04.12.2019 року у справі за №917/2101/17, від 21.09.2022 року у справі за №645/5557/16-ц. Так, з доданих позивачем до позову доказів судом встановлено наступне: З роздруківки переписки позивача з відповідачем на сайті «Олх Дрон» вбачається, що позивач замовив в магазині «SkyMiхDrone» дрон DJI MAVIC 3, ціна якого становила 1250 $ (а.с 7-8). Як вбачається з оригіналу квитанції за №СО9В-ЕН2Н-РЗХС-КТ92 від 14.06.2024 року позивач [PERSON] перерахував 14.06.2024 року на рахунок ФОП [PERSON] грошові кошти в розмірі 51 000 грн., в рахунок оплати за дрон від [PERSON] (а.с. 9). Крім того, судом встановлено, що [PERSON] дійсно є фізичною особою-підприємцем, здійснює діяльність 96.09. щодо надання інших індивідуальних послуг, н.в.і.у. (основний) за адресою: [ADDRESS] , яка одночасно є зареєстрованим місцем його проживання, зазначене підтверджується відповіддю за №833732 від 09.10.2024 року з Єдиного державного реєстру ЮО, ФО-підприємців та ГФ. та відповіддю за №688220 від 11.07.2024 року з Єдиного державного демографічного реєстру. Як зазначає позивач, відповідач отримавши вказану оплату, не відправив придбаний позивачем товар та, перестав відповідати на дзвінки і листування. До матеріалів справи позивачем долучено копію вимоги позивача [PERSON] на ім`я відповідача [PERSON] про виконання зобов`язання в порядку ст. 530 ЦК України. Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12024105040000901 від 16.06.2024 року підтверджується факт звернення [PERSON] до підрозділу дізнання Дніпровського управління поліції ГУНП у м. Києві з заявою, за якою, відомості, викладені в заяві були внесені до ЄРДР за ч. 1 ст. 190 КК України а саме: до Дніпровського УП ГУНП у м. Києві надійшла заява від [PERSON] , [INFO] , про те що 14.06.2024 року близько 00:00 годин, перебуваючи за адресою: [ADDRESS] , взявши до рук свій мобільний телефон з сім-картою [NUMBER] , в мережі інтернет, на платформі для продажу «ОЛХ» знайшов оголошення про продаж дрона та зв`язався з продавцем, написавши останньому в додатку «Телеграм», номер мобільного телефону [NUMBER] , а продавець повідомив, що для відправки товару потрібно здійснити оплату в розмірі 51190 гривень, на що заявник погодився. В подальшому, заявник, через додаток «Монобанк» на своєму мобільному телефоні, самостійно перерахував зі своєї банківської картки АТ «Універсал Банк» [NUMBER] на банківський рахунок [NUMBER] грошові кошти в загальному розмірі 51190 гривень. В подальшому продавець припинив виходити на зв?язок. До теперішнього часу товар заявнику доставлено не було та грошові кошти не повернуто. Таким чином невстановлена досудовим розслідуванням особа, шляхом обману заволоділа грошовими коштами на вище зазначену суму, чим спричинила [PERSON] матеріальний збиток на суму 51190 гривень (а.с. 11). Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін. Згідно ч. ч. 1, 4 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Статями 525, 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України - сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За ст. ст. 626, 628 ЦК України - договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України - договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом, випливає зі місту ст. 639 ЦК України. Стаття 640 ЦК України зазначає, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму, випливає зі змісту ст. 655 ЦК України. Частина 1 ст. 656 ЦК України зазначає, що предметом договору купівлі-продажу може бути майно (товар), яке є у продавця на момент укладення договору або буде створене (придбане, набуте) продавцем у майбутньому. Стаття 662 ЦК України вказує на те, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства. Продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень ст. 530 цього Кодексу, передбачено ст. 663 ЦК України. Статтею 664 ЦК України передбачений обов`язок продавця передати товар покупцеві, який вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар. Товар вважається наданим у розпорядження покупця, якщо у строк, встановлений договором, він готовий до передання покупцеві у належному місці і покупець поінформований про це. Готовий до передання товар повинен бути відповідним чином ідентифікований для цілей цього договору, зокрема шляхом маркування. Якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов`язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв`язку для доставки покупцеві. Покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу, або, якщо вона не встановлена у договорі і не може бути визначена виходячи з його умов, - за ціною, що визначається відповідно до ст. 632 цього Кодексу, а також вчинити за свій рахунок дії, які відповідно до договору, актів цивільного законодавства або вимог, що звичайно ставляться, необхідні для здійснення платежу, передбачено ст. 691 ЦК України. Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ст. 692 ЦК України). З доданих до позову доказів, а саме роздруківки переписки позивача з відповідачем на сайті «Олх Дрон», на думку суду, не вбачається підтвердження факту укладання між сторонами по справі договору купівлі-продажу дрону за ціною 51 000 грн., інших доказів на підтвердження зазначеного позивачем не надано, а відтак і посилання представника позивача на ст. 530 ЦК України в даному випадку є недоречним. В той же час, п. 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 року у справі за №917/1739/1 передбачено, що «саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту». Згідно ч.1 ст. 1212 ЦК України - особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Так, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 року у справі за №922/3412/17 та від 13.02.2019 року у справі за №320/5877/17 зроблені висновки, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 1212 ЦК України - особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України». У ч. 3 ст. 651 ЦК України встановлено, що у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Відповідно до ч. 4 ст. 653 ЦК України - сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. У п. 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України передбачено, що положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Тлумачення ч. 3 ст. 651, ч. 4 ст. 653, п. 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України свідчить, що якщо одна із сторін договору передала у власність іншій стороні певне майно (сплатила кошти) і судом встановлено порушення еквівалентності зустрічного надання, внаслідок невиконання або неналежного виконання своїх обов`язків однієї із сторін, сторона, що передала майно (сплатила кошти), має право вимагати повернення переданого іншій стороні в тій мірі, в якій це порушує погоджену сторонами еквівалентність зустрічного надання. Тобто, якщо сторона яка вчинила виконання, проте не отримала зустрічного надання в обсязі, який відповідає переданому майну (сплаченим коштам) і згодом відмовилася від договору, то вона може вимагати від сторони, яка порушила договір і не здійснила зустрічне надання, повернення майна (коштів) на підставі п. 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України. Судом встановлено, що правовідносини, які виникли між сторонами носять характер домовленостей про наміри. Сама по собі переписка з месенджера «телеграм» та викладені в ній умови, лише встановлюють намір сторін укласти договір, а відтак без укладання договору з приводу купівлі-продажу дрона, не може бути і підстав для виникнення в сторін зобов`язань, згідно ст. 509 ЦК України та вказаних вище вимог Закону. Разом з тим, суд вважає, що відповідач [PERSON] отримав без достатньої підстави від позивача грошові кошти в розмірі 51 000 грн., що вбачається з оригіналу квитанції за №СО9В-ЕН2Н-РЗХС-КТ92 від 14.06.2024 року. Також слід зауважити, що відповідач, будучи обізнаним про наявність грошових коштів, які надійшли на його рахунок від позивача, не надав суду жодних доказів на підтвердження обставин щодо того, що вказані кошти були перераховані позивачем на відповідній правовій підставі, або ж наявності інших підстав для отримання коштів, що між сторонами дійсно виникли договірні зобов`язання. За вказаних обставин, позивач довів абсолютну безпідставність набуття коштів відповідачем, що також не спростовано відповідачем. З огляду на доведеність обставини безпідставного збагачення відповідача за рахунок позивача, наявні правові підстави для покладення на відповідача обов`язку, відповідно до ст. 1212 ЦК України, повернути отримані ним грошові кошти позивачу. Отже, встановивши відсутність між сторонами договірних зобов`язань, того, що грошові кошти отримані відповідачем без достатньої правової підстави, суд приходить до висновку про задоволення позову, відповідно до вимог саме ст. 1212 ЦК України. А відтак, з огляду на зазначені правовідносини, судом виявлено порушене право позивача, яке підлягає захисту, шляхом стягнення грошових коштів з відповідача в розмірі 51 000 грн. Крім того, в силу ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 1 211,20 грн. в рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору. На підставі ст.ст. 202-205, 525, 526, 530, 610, 611, 627-629, 651, 653, 1212 ЦК України,

Outcome: approved