Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-25 00:00:00

[PERSON] (далі по тексту - Заявник) в особі свого представника - адвоката Шурубора Вячеслава Ігоровича (далі -Ппредставник заявника) звернувся до суду із заявою про встановлення факту перебування фізичної особи (дитини віком до 18 років) на утриманні. Зі змісту\~заяви вбачається,\~що з\~2016\~року Заявник\~та [PERSON] ,\~яка є\~заінтересованою особою,\~перебували у\~шлюбі,\~який на\~даний час\~розірвано.\~За час\~перебування в\~шлюбі [PERSON] \~та [PERSON] \~мають спільну\~дитину \~ [PERSON] ,\~ [INFO] . Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 23.05.2024 року по справі №366/443/24 шлюб між ними було розірвано та цим же рішенням визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , із заявником - [PERSON] . Протягом останніх років заявник самостійно виховує свого сина - [PERSON] , який проживає разом з ним та перебуває на його утриманні, що підтверджується довідкою №285, виданою Іванківською селищною радою від 10.07.2024 року. При цьому, мама [PERSON] покинула малолітню дитину на заявника та переїхала проживати в м. Київ. Встановлення факту перебування дитини віком до 18 років на утриманні заявника необхідно йому з метою захисту прав та інтересів дитини, у тому числі, переміщення заявника і його дитини на строк більше одного місяця без нотаріальної згоди матері, вжиття заходів щодо лікування дитини, оздоровлення, можливого набуття чи відчуження майна в інтересах дитини та можливої зміни місця проживання (без згоди заінтересованої особи) та розвитку дитини в безпечних умовах тощо. Також законодавець визначив в пункті 4 ч. 1\~ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»\~гарантований захист дитини (дітей) віком до 18 років, яка (які) самостійно виховується та утримується військовозобов`язаними жінками чи чоловіками. Визначальним фактором у цьому випадку є самостійне виховання та утримання дитини (дітей) одним з батьків, в т.ч, за рішенням суду. А тому, враховуючи що немає іншого порядку, крім судового, для встановлення факту перебування на утриманні неповнолітньої дитини, заявник, через свого представника, звернувся із вказаною заявою до суду. Рух справи 09 серпня 2024 року справа надійшла до Іванківського районного суду Київської області. Ухвалою судді Іванківського районного суду Київської області Гончарук О.П. від 12 серпня 2024 року було відкрито провадження у даній справі та призначено судове засідання на 26 вересня 2024 року 13:30 год. Позиції учасників справи Заявник [PERSON] та його представник адвокат Шурубор В.І. в судове засідання не з`явилися. Представник заявника в заявлених вимогах просить суд проводити розгляд даної справи без їх участі, заявлені вимоги підтримують повністю та просять задовольнити. Заінтересовані особи [PERSON] та уповноважений представник служби у справах дітей та сім`ї Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області, будучи повідомленими належним чином про день, час та місце, в судове засідання не з`явились. 17 вересня 2024 року представником заінтересованої особи служби у справах дітей та сім`ї Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області, через канцелярію суду було подано клопотання про розгляд справи без участі їх представника, проти задоволення заявлених [PERSON] вимог не заперечували. 27 вересня 2024 року від заінтересованої особи [PERSON] на адресу суду надійшло письмове клопотання, відповідно до якого остання просила проводити розгляд справи без її участі, проти задоволення заяви не заперечувала. Враховуючи те, що сторони в судове засідання не з`явилися, всіма учасниками до суду було подано клопотання про розгляд справи без їх участі, суд вирішує справу за наявними матеріалами, які містяться у справі. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється, оскільки сторони в судове засідання не з`явилися. Встановлені судом обставини справи та застосовані норми права Частиною 1\~стаття 4 ЦПК України\~встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1\~ст. 293 ЦПК України\~окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 5 ч. 2\~ст. 293 ЦПК України\~суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у\~статті 315 ЦПК України, не є вичерпним Зі змісту\~ст. 315 ЦПК України\~вбачається, що судом розглядаються справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 2 ч. 1\~ст. 315 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Нормою ч. 1\~ст. 316 ЦПК України\~визначено, що заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Аналіз наведених норм свідчить про те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства. Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21,за апеляційною скаргою Міністерства оборони України, відступила від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30 січня 2020 у справі №287/167/18-ц (провадження №14-505цс19), у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 290/289/22-ц (провадження № 61-13369св22), вказавши, зокрема, що юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами\~ЦПК України. Таким чином, станом на час розгляду цієї справи існує правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23) щодо юрисдикційності справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно ч. 4\~ст. 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Судом встановлено, що заявник [PERSON] та заінтересована особа [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було укладено 24.06.2016 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим виконкомом Розважівської сільської ради Іванківського району Київської області. Під час перебування у шлюбі, [INFO] у подружжя народилась дитина [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Іванківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стані Головного територіального управління юстиції у Київській області. Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 23.05.2024 року шлюб між заявником [PERSON] та заінтересованою особою [PERSON] було розірвано. В цьому ж рішенні визначено місце проживання дитини [PERSON] з його батьком [PERSON] . Згідно до ч. 1 ст.141СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір`ю. Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Пунктом 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини). З витягів з Реєстру територіальної громади, щодо місця проживання заявника [PERSON] та його неповнолітнього сина [PERSON] вбачається, що вони зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . Факт спільного їх проживання та утримання [PERSON] його сина [PERSON] підтверджується також наявними в матеріалах справи довідками старости Кропивнянського старостинського округу Отрошенко Н. №121 від 26.01.2024 року, №285 від 10.07.2024 року, зі змісту яких вбачається, що заявник [PERSON] самостійно виховує свого сина [PERSON] , який проживає разом з ним, та перебуває на його утриманні, актом підтвердження факту проживання на території Іванківської селищної ради від 26.01.2024 року, складеним головою комісії старостою Кропивнянського старостинського округу Отрошенко Н., членом комісії [PERSON] , у присутності свідка [PERSON] , відповідно до якого комісією встановлено, що заявник [PERSON] і його син [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] Слід зазначити, що в чинному законодавстві використовується термін «батьки», під яким розуміють «батько і мати». В той же час, в законодавстві відсутнє визначення поняття «одинока матір», «одинокий батько», що спричиняє складність користування даним статусом та часто має наслідком порушення належних особі прав, бо з тих нормативних регулювань, що містяться в законах, підзаконних актах, судовій практиці, випливають суперечності. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.92 року № 91 одинокою матір`ю є жінка, яка не перебуває у шлюбі й у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено в установленому порядку за вказівкою матері, вдова, інша жінка, яка виховує і утримує дитину сама. Поняття «одинокий батько» також було предметом судового вивчення. Так, Верховний Суд, переглядаючи касаційну скаргу у справі № 822/2446/17, у своїй постанові від 13.06.2018 року висловив таку позицію: «Так як правовий статус поняття «одинокого батька» не врегульований законодавством, вбачається можливим застосування аналогії поняття «одинокої матері». Тобто для набуття статусу «одинока матір», «одинокий батько» необхідні 2 факти: 1) неперебування у шлюбі, 2) виховання й утримання дитини самими матір`ю чи батьком, тобто без участі іншого з подружжя у житті дитини. Дослідженими судом доказами з`ясовано, що шлюб між сторонами розірваний, мати дитини проживає окремо від дитини, участі у її вихованні та утриманні не приймає. Зазначене не заперечувалось та визнано матір`ю дитини та органом опіки та піклування, що у свою чергу також підтверджує факт здійснення батьком самостійного виховання неповнолітньої дитини та її перебування на повному утриманні батька. Враховуючи вищевикладені обставини та досліджені докази, суд вважає встановленим факт самостійного виховання та утримання [PERSON] неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Крім того, суд приймає до уваги той факт, що поняття "утримання" законодавчо не визначено і його встановлення покладається на розсуд суду, який з урахуванням принципів належності та достатності доказів, наданих заявником та підтверджених заінтересованими особами, уповноважений встановити такий факт. Суд також вважає, що заявник дійсно не може встановити факт утримання ним неповнолітнього та малолітнього синів в інший спосіб, відмінний від судового рішення. Враховуючи викладене, зважаючи на те, що заявник у інший спосіб не може довести даний факт і зазначені обставини перешкоджають реалізації прав заявника та гарантованого захисту його дітей у визначений законом спосіб, оцінюючи всі досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Згідно ч. 7\~ст. 294 ЦПК України\~при ухваленні судом рішення в порядку окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено Законом. Відтак, сплачений заявником [PERSON] при звернені до суду із заявою про встановлення факту судовий збір, у розмірі 605 грн. 60 коп. не відшкодовується за рахунок іншої сторони. На підставі викладеного та

Outcome: approved