Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-24 00:00:00

\~ \~ \~ \~27.03.2023 року позивач звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої вказала, що на підставі договорів купівлі-продажу, посвідчених приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Розпутняк О.В. 29.09.2015 року їй належить 41/100 часток житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] та 41/100 земельної ділянки площею 0,0768 га, кадастровий номер 0710100000:11:168:0013 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Відповідачці [PERSON] належить 59/100 часток вказаного будинку та 59/100 часток вказаної земельної ділянки. Відповідно до п.1.1 договору купівлі-продажу земельної ділянки на підставі відомостей, викладених у витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за № НВ-0701638632015, виданого державним кадастровим реєстратором управління Держгеокадастру у Луцькому районі Волинської області Данильчуком А.В. 17.09.2015 року, на придбаній земельній ділянці встановлено безстроково земельний сервітут площею 0,0119 га та обмеження у використанні земельної ділянки (охоронна зона навколо інженерних мереж) площею 0,0030 га. Внаслідок поділу в натурі вказаного житлового будинку господарських будівель і споруд була розроблена технічна документація із землеустрою щодо поділу земельної ділянки, земельна ділянка № [NUMBER] площею 0,0508 га ( [ADDRESS] ), земельна ділянка № [NUMBER] площею 0,0260 га ( [ADDRESS] ). Перелік обмежень щодо використання земельної ділянки: 01.08 охоронна зона навколо інженерних комунікацій- земельна ділянка № [NUMBER] га, земельна ділянка № [NUMBER] га. Земельний сервітут: 07 (для забезпечення права проїзду чи проходу через земельну ділянку [ADDRESS] та на [ADDRESS] )- 0,0129 га. Зазначає, що квартира [ADDRESS] та земельна ділянка кадастровий номер 0710100000:11:168:0019 площею 0,0508 га належить відповідачам на праві спільної сумісної власності подружжя. Після проведеного поділу в натурі житлового будинку та земельної ділянки відповідачі протиправно позбавили її права користування земельним сервітутом, зокрема, самоправно встановили металеву огорожу між гаражем В-1 та квартирою [ADDRESS] на земельних ділянках кадастрові номери: 0710100000:11:168:0019, 0710100000:11:168:0018, а також встановили нові металеві ворота разом з хвірткою, закривши їх на два замки, у зв`язку з чим вона вимушена була зі сторони будинку на [ADDRESS] тимчасово влаштувати вузький прохід до своєї квартири на [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~На підставі викладеного просить суд зобов`язати відповідачів усунути [PERSON] , перешкоди у праві користування земельним сервітутом, дія якого поширюється безстроково на площу 0,0119 га земельної ділянки площею 0,0508 га кадастровий номер 0710100000:11:168:0019, власник [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , для забезпечення права проїзду та проходу до квартири [ADDRESS] та земельної ділянки площею 0,0260 га кадастровий номер 0710100000:11:168:0018 за адресою: [ADDRESS] . Зобов`язати відповідачів за власний рахунок зняти самовільно встановлені металеву огорожу між гаражем В-1 та квартирою [ADDRESS] на земельних ділянках кадастрові номери 0710100000:11:168:0019, 0710100000:11:168:0018 і металеві ворота з хвірткою на межі земельного сервітуту площею 0,0119 га зі сторони вул.Уласа Самчука, стягнути витрати за надання правової допомоги в розмірі 20000 грн. та сплачений судовий збір в розмірі 1073,60 грн. \~ \~ \~ \~Ухвалою судді від 31.03.2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по даній справі в порядку спрощеного позовного провадження. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 05.05.2023 року зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішення за позовом [PERSON] до Державного реєстратора Боратинської сільської ради Луцького району Маціюк К.С., [PERSON] про скасування державної реєстрації права користування (сервітуту). \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 11.12.2023 року відновлено провадження у справі. Представник відповідачів подала суду відзив, в якому проти задоволення позову заперечила, суду пояснила, що земельний сервітут [PERSON] (право користування земельною ділянкою, кадастровий номер: 0710100000:11:168:0019, площа 0,0508 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: [ADDRESS] , власник: [PERSON] , для проїзду та проходу до земельної ділянки, кадастровий номер: 0710100000:11:168:0018, площа: 0,026, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, адреса: [ADDRESS] , власник [PERSON] ) був зареєстрований 14.12.2022 р. і жодними доказами сторона позивача не довела з 14.12.2022 року факту будь-якого вчинення будь-ким, будь-яких перешкод [PERSON] у користуванні цим земельним сервітутом. Не складено жодних актів, оглядів, відсутні будь-які звернення з такими заявами у відповідні органи, установи, організації, відсутнє звернення до відповідачів із усуненням можливих перешкод у добровільному порядку, що унеможливлює задоволення позовної вимоги про усунення перешкод в користуванні земельним сервітутом. Також зазначає, що не підлягає до задоволення вимога про усунення перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом зняття відповідачами металевої огорожі, воріт з хвірткою, оскільки такі дії фактично нівелюватимуть практичне значення встановлених металевої огорожі, воріт з хвірткою. Також просила відмовити у задоволенні заяви про стягнення з відповідачів 20000 грн. судових витрат за надання професійної правничої допомоги, оскільки жодних документів про сплату позивачкою 20000 грн. не подано. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] та представник відповідачів [PERSON] проти задоволення позову заперечили з підстав, викладених у відзиві. \~ \~ \~ \~ Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів суд приходить до наступного висновку. Згідно ч. 1ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Земельні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються Конституцією України, Земельним Кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Відповідно до п.2 ст.395\~Цивільного кодексу\~України одним із видів речових прав на чуже майно є право користування (сервітут). Згідно ст.401 Цивільного кодексу України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Отже, сервітут - це право обмеженого користування чужим майном. Потреба встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли власник майна не може задовольнити свої потреби будь-яким способом. Таким чином, підставою встановлення сервітуту є відсутність у будь-якої особи, у тому числі й у власника майна, можливості задовольнити свої потреби іншим способом, як встановлення права користування чужим майном - сервітуту. Згідно ч.ч. 1, 3ст. 402 Цивільного кодексу України, сервітут може бути встановлений договором, заповітом або рішенням суду; у разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. В цьому контексті, згідно норми ч. 1ст.\~404\~Цивільного кодексу\~України право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку. В силу ч.1,3 ст.\~98\~Земельного кодексу\~України право\~земельного сервітуту\~-\~це право\~власника або\~землекористувача земельної\~ділянки чи\~іншої заінтересованої\~особи на\~обмежене платне\~або безоплатне\~користування чужою\~земельною ділянкою\~(ділянками). Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника\~земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Відповідно до ст.100 Земельного кодексу України сервітут може бути встановлений\~договором, законом,\~заповітом\~або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої\~земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут).Земельний сервітут\~підлягає державній реєстрації в\~порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. Відповідно до статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч.ч. 4, 5ст. 319 Цивільного кодексу України, власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. У відповідності до положень ч. 7 ст. 319 Цивільного кодексу України, діяльність власника може бути обмежена чи припинена або цього власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч.ч. 1-3, 6 ст. 13 Цивільного кодексу України, цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утриматися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживанням правом в інших формах. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами 2-5 цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що на підставі договорів купівлі-продажу від 29.09.2015 року [PERSON] відчужила 41/100 часток житлового будинку по [ADDRESS] [PERSON] та 59/100 частку вказаного житлового будинку [PERSON] . На підставі договору купівлі-продажу від 29.09.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Розпутняк О.В. 29.09.2015 року за Р.№ 949, [PERSON] відчужила 41/100 часток земельної ділянки площею 0,0768 га (кадастровий номер 0710100000:11:168:0013), на якій розташований житловий будинок за адресою: [ADDRESS] [PERSON] та 59/100 частку земельної ділянки [PERSON] (а.с.7-10). Згідно з абз.3 п.1.1 зазначеного вище договору купівлі-продажу, відповідно до відомостей, викладених у витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку за № НВ-0701638632015, виданого державним кадастровим реєстратором управління Держгеокадастру у Луцькому районі Волинської області від 17.09.2015 року, на придбаній земельній ділянці наявні відомості, зокрема, про інші земельні сервітути, площею 0,0119 га, строк дії безстроково (а.с.11-13). 09.02.2016 року [PERSON] та [PERSON] поділили в натурі належну їм на праві спільної сумісної власності земельну ділянку в [ADDRESS] , площею 0,0768 га, в результаті чого [PERSON] набула у власність земельну ділянку в [ADDRESS] , площею 0,0508 га, кадастровий номер 0710100000:11:168:0019, а [PERSON] земельну ділянку в [ADDRESS] га, кадастровий номер 0710100000:11:168:0018 (а.с.14-18). З технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] , виготовленої ФОП [PERSON] , внаслідок розподілу земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 0710100000:11:168:0013 на дві ділянки з кадастровими номерами 0710100000:11:168:0019 та 0710100000:11:168:0018, дія земельного сервітуту площею 0,0119 га збереглась саме на належній [PERSON] земельній ділянці (а.с.204-215). З повідомлення виконавчого комітету Луцької міської ради вбачається, що відповідно до технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), розробленої ФОП [PERSON] від 21.05.2015 № 2024/2020, громадянці [PERSON] був наданий висновок в якому зазначено сервітут встановлений для забезпечення права проїзду чи проходу через земельну ділянку громадянці [PERSON] до земельної ділянки на [ADDRESS] , так як іншого варіанту доїзду до вищезазначеної земельної ділянки не було. Проінформовано, що на графічному додатку до рішення Луцької міської ради від 30.07.2015 № 76/59 «Про передачу громадянки [PERSON] безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на [ADDRESS] », також передбачено сервітут, який встановлений для забезпечення права проїзду чи проходу через земельну ділянку громадянки [PERSON] до земельної ділянки на [ADDRESS] . Додатково повідомлено, що відповідно до ч.1 ст.101 ЗК України дія земельного сервітуту зберігається у разі переходу прав на земельну ділянку, щодо якої встановлений земельний сервітут, до іншої особи (а.с.203). Отже, єдиним варіантом доїзду чи проходу до земельної ділянки позивача є шлях, який пролягає через земельну ділянку відповідачів, на якій встановлено сервітут. Оскільки у договорі купівлі-продажу від 29.09.2015 року та технічній документації 2016 року були розбіжності в розмірі площі сервітуту, [PERSON] звернулась із заявою про внесення виправлених відомостей до Державного земельного кадастру, відповідно до чого державним реєстратором були внесені відповідні зміни. Дані обставини були встановлені рішенням Луцького міськрайонного суду від 30.08.2023 року справі за позовом [PERSON] до державного реєстратора Боратинської сільської ради Луцького району Маціюк К.С., [PERSON] , про скасування державної реєстрації права користування (сервітуту), залишеного без змін постановою Волинського апеляційного суду від 28.11.2023 року (а.с.95,а.с.94-99). З інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 10.06.2024 року, номер інформаційної довідки 382149094 вбачається, що на земельній ділянці належній [PERSON] , кадастровий номер: 07101000000:11:168:0019, площею 0,0508 га, державним реєстратором Боратинської сільської ради 14.12.2022 року зареєстровано земельний сервітут, дія якого поширюється безстроково на площу земельної ділянки в розмірі 0,0119 га, правокористувачем якого є [PERSON] (а.с.199-199зв.). Саме цією інформаційною довідкою спростовуються заперечення відповідачів щодо права [PERSON] на користування саме цим земельним сервітутом. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі допустили порушення користування сервітутом, що призвело до обмеження можливості позивачки користуватися належним їй майном, а саме встановили металеві ворота з хвірткою, закривши їх на два замки, а також встановили металеву огорожу між гаражем та квартирою [ADDRESS] . Загальними засадами цивільного законодавства є саме судовий захист цивільного права та інтересу (п. 5 ч. 1ст. 3 Цивільного кодексу України). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення (ч. 1ст. 15 Цивільного кодексу України). Відповідно до ст. 396 Цивільного кодексу України, особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Отже, позивач, що наділена речовим правом на чуже майно, має право на захист цього права у порядку і в спосіб передбачений главою 29\~Цивільного кодексу\~України (ст.ст. 386-394). Згідно із ч. 2 ст.\~16\~Цивільного кодексу\~України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; інший спосіб, що встановлюється договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Оскільки зміст права користування чужим майном є непорушним як і право власності в цілому, відповідно таке право не може бути протиправно обмежено. Наведені норми матеріального права та встановлені судом обставини у цій справі дають суду підстави для висновку, що позивач має право вимагати усунення перешкод у користуванні земельним сервітутом, через який вона має право проходу чи проїзду. Водночас, розташування відповідачами на своїй земельній ділянці, відносно якої і встановлено земельний сервітут, паркану (огорожі) чи інших перешкод, унеможливлює та перешкоджає їй вільно користуватись таким земельним сервітутом, фактично обмежуючи її у доступі до свого домоволодіння, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення. Щодо вимоги про зобов`язання відповідачів за власний рахунок зняти самовільно встановлені металеву огорожу між гаражем та квартирою і металеві ворота з хвірткою суд зазначає наступне. Зняття металевих воріт з хвірткою на межі земельного сервітуту не є доцільним, а тому на думку суду, слід зобов`язати відповідачів усунути перешкоди у користуванні земельним сервітутом шляхом зняття запірних пристроїв для забезпечення безперешкодного проїзду та проходу до квартири [ADDRESS] , а також шляхом знесення металевої огорожі між гаражем В-1 та квартирою [ADDRESS] . У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивачки підлягає до стягнення сплачений останньою судовий збір у сумі 1073,60 грн. Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідачів судових витрат в розмірі 20000 гривень, суд зазначає наступне. Як встановлено судом, 21.03.2023 року між [PERSON] та адвокатом Кирись Г.Й. було укладено Договір про надання правничої допомоги № 18, відповідно до якого позивач сплатила за виконання зобов`язань, передбачених договором фіксований розмір гонорару адвоката в сумі 20000 грн. За правилами\~статті 137 ЦПК України\~розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При визначенні суми відшкодування суд виходив з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. Вирішуючи питання щодо розумності та співмірності заявлених витрат на правничу допомогу у розмірі 20000 грн. зі складністю справи та виконаним адвокатом обсягом робіт, суд вважає, що їх розмір є завищеним. При цьому, згідно договору про надання правової допомоги сторони погодили, що гонорар за надання правової допомоги буде становити фіксовану суму 20000 грн. Частинами першою та другою\~статті 30 Закону «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі:- фіксованого розміру,- погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Така позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.11.2022 року у справі №922/1964/21. Договором про надання правової допомоги було встановлено фіксований розмір для виплати адвокатського гонорару, в той же час суд приходить до переконання про необхідність зменшення його розміру. При вирішенні питання про стягнення витрат за правничу допомогу суд враховує складність справи, обсяг наданої правничої допомоги адвокатом, той факт, що справа була розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, а також заперечення відповідачів, щодо стягнення витрат на правову допомогу заявленої суми. \~ \~ \~ \~З урахуванням принципу розумності, суд приходить до висновку, що заявлений розмір підлягає зменшенню до 8000 грн. \~ \~ \~ \~На підставі ст.ст. 91, 98, 100, 101, 102 152 ЗК України, ст.ст. 13, 16, 386, 391, 395, 396, 401-403 ЦК України,

Outcome: partial