Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-06 00:00:00

У березні 2024 року [PERSON] (далі - позивач) звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області із позовом до [PERSON] (далі - відповідач), треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Фастівської районної державної адміністрації, [INFO] , у якому просив суд визначити місце проживання доньки [PERSON] , [INFO] разом з батьком - позивачем у справі. У подальшому, ухвалою суду від 23.04.2024 року замінено третю особу Службу у справах дітей та сім`ї Фастівської районної державної адміністрації на Орган опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони зареєстрували шлюб 18.09.2010 року, від якого народилася донька [PERSON] , [INFO] . Сімейні відносини у сторін не склались, у 2019 році відповідач пішла з сім`ї, рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14.12.2022 року шлюб між сторонами було розірвано. З 2019 року позивач самостійно утримує доньку, а відповідач має заборгованість зі сплати аліментів. Весь час дочка проживає разом з батьком, який займається її розвитком та вихованням, а мати фактично самоусунулась від виконання батьківських обов`язків. Оскільки [PERSON] має можливість та бажання, щоб дитина проживала з ним, виключно в інтересах дитини, він звернувся до суду з даним позовом. Відзиву на позов не надходило. У судовому засіданні 11.09.2024 року позивач підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, конверт із судовою повісткою повернувся без вручення із зазначенням працівника поштового відділення «за закінченням терміну зберігання». Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради у судовому засіданні 11.09.2024 року при ухваленні рішення покладалась на розсуд суду. Представник третьої особи [INFO] у судове засідання не з`явився, але у матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи у його відсутність за наявними матеріалами справи. Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Як передбачено п.2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення (ч. 4 ст. 130 ЦПК України). Також згідно висновків Європейського суду з прав людини, зазначеного у рішенні у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» №12307 - учасник справи, що повідомлений за допомогою пошти за однією із адрес, за якою він зареєстрований, але ухилявся від отримання судової повістки. Тому йому повинно було бути відомо про час і місце розгляду справи. Він також міг стежити за ходом його справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду. Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Розгляд справи відбувається в судовому засіданні (ч. 1 ст. 211 ЦК України). Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 223 ЦПК України). Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнов проти України», вказано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Ухвалою судді Фастівського міськрайонного суду Київської області Осаулової Н.А. від 29.03.2024 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання за участю сторін. Ухвалою суду від 23.04.2024 року замінено третю особу Службу у справах дітей та сім`ї Фастівської районної державної адміністрації на Орган опіки та піклування виконавчого комітету Фастівської міської ради. Ухвалою суду від 10.07.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Суд, заслухавши пояснення учасників справи у судовому засідання 11.09.2024 року, думку малолітньої [PERSON] у судовому засіданні 19.09.2024 року, дослідивши зібрані в справі письмові докази, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 18 вересня 2010 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис №260 від 18 вересня 2010 року. Від шлюбу у сторін народилася донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Вказані обставини встановлені рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14.12.2022 року у справі №381/3474/22, що набрало законної сили 13.01.2023 року, яким шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 18 вересня 2010 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис №260 від 18 вересня 2010 року розірвано (а.с. 27). У відповідності до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто - Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів. На підставі судового наказу від 13.02.2023 року у справі №381/447/23 про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання малолітньої доньки: [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з дня подання заяви до суду, а саме з 06.02.2023 р. і до досягнення дитиною повноліття, на виконанні у Фастівському відділі державної виконавчої служби у Фастівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) наявне виконавче провадження №73126898. Так, станом на 17.01.2024 року заборгованість по аліментах у [PERSON] , складає 40 249,92 грн., відомості про неї внесено до Єдиного реєстру боржників (а.с. 19-22). [PERSON] працює на посаді охоронника в ТОВ «ВМСК-ТРЕЙД» з 16.11.2023 року, де зарекомендував себе як відповідальний, дисциплінований та працелюбний працівник, обов`язки виконує якісно і вчасно, дотримується корпоративних правил і норм. За характером спокійний та врівноважений, в колективі користується повагою та авторитетом, у порушенні техніки безпеки помічний не був, що вбачається із його характеристики від 27.02.2024 року (а.с. 18). Дочка сторін [PERSON] навчається у 6-В класі Фастівського ліцею №1 з 1 класу, де зарекомендувала себе як працелюбна, допитлива, серйозна, здібна до навчання дівчинка. Відповідально ставиться до виконання домашніх завдань. З повагою ставиться до вчителів. [PERSON] завжди охайно вдягнена: чистий одяг та відповідає сезону та віку. Волосся розпущене, іноді виглядає неохайно. Учениця забезпечена шкільним приладдям. Дівчинка має добра стосунки з батьками, любить їх, з повагою відгукується про них. [PERSON] наразі проживає з батьком і бабусею. Мама живе окремо і за словами батька не виявляє бажання брати участь у вихованні доньки. Батько, на відміну від мами, постійно тримає зв`язок з класним керівником, цікавиться навчанням та поведінкою доньки, завжди повідомляє про причини її відсутності у школі (а.с. 29-30). Мати дитини, хоча і зареєстрована за однією адресою з позивачем, проте, з [PERSON] , та донькою [PERSON] фактично не проживає (а.с. 31), позивач самостійно займається вихованням дочки (а.с. 35). Згідно листа виконавчого комітету Фастівської міської ради від 27.12.2023 року, вбачається що комісією прийнято рішення: у зв`язку з відсутністю спору між батьком, [PERSON] та матір`ю, [PERSON] , надання рішення про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] разом з батьком є недоцільним (а.с. 94-96). Згідно з ч.2 ст. 1 СК України регулювання сімейних відносин здійснюється цим Кодексом з метою: зміцнення сім`ї як соціального інституту і як союзу конкретних осіб; утвердження почуття обов`язку перед батьками, дітьми та іншими членами сім`ї; побудови сімейних відносин на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки; забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку. Відповідно до ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.ч.1-3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Ч. 1 та ч. 2 ст. 160 СК України закріплено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. За ч.ч. 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. При цьому під забороною розлучення дитини зі своєю матір`ю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обов`язковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі й матері, прав та інтересів дитини, передбачених цією Декларацією та Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року. У частині першій статті 3 цієї Конвенції закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому положення вказаної Конвенції, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, узгоджуються з нормами Конституції України та законів України, тому, як правильно вважала колегія суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей. Відповідно до положень частини першої статті 3, частини першої статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б якнайкращим інтересам дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей (постанова Верховного Суду від 09.12.2020 р. у справі № 361/6226/17). Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE,№ 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18). Крім того, як вказано у постанові Верховного Суду від 15.10.2020 року у справі №607/425/16-ц, у разі змін обставин, пов`язаних з віком дитини, при наявності спору між батьками як мати дитини, так і батько не позбавлені можливості звернення до суду із позовом про зміну місця проживання дитини й тому разі, коли вже є рішення суду про визначення місця проживання дитини та її відібрання, які не виконані. Найкращі інтереси дитини повинні мати першочергове значення. Станом на час розгляду справи [PERSON] має повні 13 років. У судовому засіданні встановлено, що дівчинка прихильна до батька та бажає проживати і надалі з ним. Також дівчинка повідомила, що мама зловживає спиртними напоями і з нею не спілкується. Мати протягом перебування справи у проваджені суду не заявляла вимог щодо проживання дочки з нею. За місцем проживання батька, де дитина проживає на даний час, позивачем створено всі умови для проживання дитини. Батько приділяє їй належну увагу, забезпечує необхідним. При цьому, станом на час розгляду справи не було встановлено обставин, які свідчать про скрутне матеріальне становище відповідача, а його бажання, щоб дочка проживала з ним не є способом ухилення від мобілізації до ЗС України. Таким чином, беручи до уваги встановлені у судовому засіданні обставини, так як батько може забезпечити дочці сприятливу домашню атмосферу, має на це можливості та умови проживання, дотримуючись найкращих інтересів дитини, задля забезпечення розвитку [PERSON] у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, суд прийшов до висновку про необхідність визначення проживання дитини з батьком. Суд зауважує, дане рішення не призведе до порушення прав відповідача, оскільки вона матиме можливість спілкуватися з дочкою, так як сторона позивача у судовому засіданні запевняла, що батько не чинитиме перешкод у спілкуванні матері та дитини. Тому, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дотримуючи якнайкращих інтересів дитини, суд приходить до висновку про необхідність визначити місце проживання [PERSON] з батьком [PERSON] . В порядку, визначеному ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1 211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved