Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-23 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ), в якому просить розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований 15.04.2021 року Подільським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 346. В обґрунтування позову позивач зазначає, що 15.04.2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Подільським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 346. Позивач вказує, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені з вересня 2023 року, спільне господарство з цього часу не ведеться, кожен має спільний бюджет, а тому збереження шлюбу неможливо; між сторонами відсутнє взаєморозуміння і взаємодопомога. Відтак, посилаючись на зазначені обставини, на підставі ст.ст. 104, 105, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України (далі - СК України) позивач звернулась до суду з указаним позовом. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 21.05.2024 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у цивільній справі за позовом [PERSON] та [PERSON] про розірвання шлюбу та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 10.07.2024 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10.07.2024 року розгляд справи відкладено на 24.09.2024 року. Позивач у судове засідання не з`явилась; про день, час, місце розгляду справи повідомлена належним чином; подав заяву у якій просив справу розглядати без його участі. Відповідач у судове засідання не з`явилася, відзив на позов не подала; про день, час, місце розгляду справи повідомлена належним чином; подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, у якій позовні вимоги визнала та не заперечувала проти розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що 15.04.2021 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, зареєстрований Подільським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 346, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Позивач бажає розірвати шлюб, на розірванні шлюбу наполягає. Відповідач позов визнав, проти розірвання шлюбу не заперечує. За положеннями ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Статтею 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і сторін. Як визначено у ч. 1 ст. 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. За приписами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи викладене, враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, встановивши, що між сторонами втрачене взаєморозуміння, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам подружжя, примирення подружжя та збереження шлюбно-сімейних відносин неможливе, суд вважає, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Отже, позов підлягає задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 статті 115 СК України визначено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем понесені в якості судових витрат витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 211,20 грн., що підтверджується квитанціями № 0.0.3612386689.1 від 26.04.2024 року. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки, суд задовольняє позовні вимоги в повному обсязі, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 1 211,20 грн. у відшкодування судових витрат. Враховуючи наведене,

Outcome: approved