Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-29 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем у справі вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 11.06.2011 року, який розірваний рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 08.04.2013 року і від якого мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] . Вказує, що після розірвання шлюбу дочка проживає з нею, відповідач з моменту розірвання шлюбу бачився з дитиною лише один раз, ніякого зв`язку із дочкою не підтримує, не приймає участі у її вихованні, не забезпечує матеріально, не цікавиться її розвитком, аліменти сплачує не вчасно і не в повному розмірі, злісно ухиляється від виконання батьківських обов`язків, фактично самоусунувся від їх виконання. Покликаючись на викладені обставини, просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , а також стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дочки в розмірі частини від заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. До початку розгляду справи по суті від позивача та її представника надійшла заява про слухання справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився по невідомій суду причині, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Заяви про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов не подав. А тому, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача в порядку ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце слухання справи був повідомлений судом належним чином. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом з`ясовано, що [PERSON] народилися [INFO] та її батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 9). Згідно рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 08.04.2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний (а.с. 10). Орган опіки і піклування виконавчого комітету Володимирської міської ради у поданому висновку від 29.08.2024 року вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. ). Із змісту ст. 150 Сімейного кодексу України вбачається, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Статтею 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15 та 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, не надають дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу; не створюють умов для отримання ними освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітьми лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Таким чином, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню неповнолітньої дитини не виконує, а тому вважає, що позбавлення останнього батьківських прав відносно неповнолітньої дочки є доцільним та в її інтересах. Щодо вимоги позивача про стягнення аліментів, то суд приходить до наступних висновків. Як слідує із повідомлення Володимирського відділу державної виконавчої служби у Володимирському районі Волинської області від 01.04.2024 року, з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] на підставі виконавчого листа №2/154/387/13, який виданий Володимир-Волинським міським судом Волинської області (а.с. 12). Таким чином, враховуючи наявність рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 08.04.2013 року про стягнення аліментів між тими самими сторонами, яке перебуває на примусовому виконанні, то суд приходить до висновку, що позов в цій частині до задоволенні не підлягає Крім цього, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на корись позивача слід стягнути 1211,20 грн. судового збору. На підставі ст.ст. 164, 165 СК України, ст.18 Конвенції про права дитини, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

Outcome: partial