Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-08 00:00:00

У січні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] , в якому просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на 1/6 частку квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , та належала [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [INFO] померла його мати [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на нерухоме майно, а саме на 1/6 частку квартири [ADDRESS] , яка належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Управлінням житлово комунального господарства міськвиконкому Одеської міської ради народних депутатів від 23.12.1997, дублікат якого видано 09.09.2004. Позивач звернувся із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори та 22.09.2021 на підставі його заяви державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у місті Одесі відкрито спадкову справу. Проте, 12.09.2022 нотаріусом прийнято постанову про відмову у видачі йому свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири за адресою: [ADDRESS] , оскільки у спадковій справі відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно та роз`яснено позивачу право на звернення до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування. Позивач указує, що оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно знаходяться у відповідача як в уповноваженого власника квартири, однак останній не надає їх позивачу, на його неодноразові звернення не реагує. При цьому відсутність оригіналів правовстановлюючих документів перешкоджає в оформленні спадкових прав позивача. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 11.04.2023, постановленою під головуванням судді Шестакової Я. В., відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. Ухвалами суду від 11.05.2023 та 06.07.2023 витребувано у Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса належним чином засвідчену копію спадкової справи щодо майна [PERSON] , яка померла [INFO] , а також витребувано у КП «Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради інвентарну справу на об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 24.08.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. На підставі розпорядження щодо здійснення повторного автоматизованого розподілу справи № 636/23 призначено повторний автоматизований розподіл указаної справи. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано на розгляд судді Приморського районного суду м. Одеси Федчишеній Т. Ю. Ухвалою суду\~від 24.10.2023 справу прийнято до провадження, повторно розпочато розгляд справи по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] позов просив задовольнити. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив таке. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 23.12.1997, дублікат якого видано Управлінням житлово комунального господарства 09.09.2004, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частках. Згідно з Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 4904284 від 30.09.2004 квартира [ADDRESS] належить на праві приватної спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по 1/6 частці кожному. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 04.06.2021. 22.09.2021 Приморською державною нотаріальною конторою у місті Одесі заведено спадкову справу № 471Б/2021 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] З Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 66541379 від 22.09.2021 слідує, що [PERSON] заповіт на випадок своєї смерті не складала. Постановою державного нотаріуса Приморської державної нотаріальної контори у місті Одеса Маслової М. В. від 12.09.2022 № 471Б/2021/02-14 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину квартири за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлій [PERSON] , у зв`язку з тим, що ним не надано оригіналів правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності [PERSON] на частину вищевказаної квартири. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року в справі № 759/19779/18 (провадження № 61-4523св21) вказано, що: «у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування». Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 19 січня 2022 року у справі № 280/4/18. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зазначила, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. У цій справі предметом позову є визнання за позивачем в порядку спадкування за законом права власності на 1/6 частку квартири [ADDRESS] , яка належала на праві спільної часткової власності [PERSON] , яка померла [INFO] . Згідно із статтею 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд починається спочатку. З аналізу наведеної статті слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначити відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас, якщо позивач подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї обставини є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Для визнання відповідача неналежним, крім названої обставини, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, тобто належного відповідача. Відповідно до частин першої та третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги. За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Отже, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зробила правовий висновок про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо неналежного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. У даній справі позивач пред`явив позовні вимоги про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом до [PERSON] . Однак, у матеріалах справи відсутні докази, що [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] та прийняв спадщину після її смерті. У судовому засіданні [PERSON] зазначив, що інших спадкоємців після смерті його матері немає, [PERSON] не є спадкоємцем після смерті [PERSON] , а є уповноваженим власником квартири відповідно до Розпорядження органу приватизації, у зв`язку з чим він і звернувся до нього з даним позовом. Разом з тим, відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 10 листопада 2021 року в справі № 759/19779/18, який є обов`язковим для врахування судом відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування. Отже, у даному випадку не вбачається, що [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] та прийняв спадщину після її смерті, а відтак належним відповідачем є територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Клопотання про залучення належного відповідача позивач не заявляв. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. За таких обставин, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Наведене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі № 199/1492/20 (провадження № 61-18880св20), Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (провадження № 14-178цс18), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (провадження № 14-392цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18), від 15 травня 2019 року у справі № 554/10058/17 (провадження № 14-20цс19). При цьому позивач не позбавлений права на судовий захист шляхом подання позову до належного відповідача за своїми позовними вимогами. Оскільки [PERSON] є неналежним відповідачем у даній справі про визнання права власності на майно в порядку спадкування у задоволенні позову слід відмовити з підстав пред`явлення позову до неналежного відповідача. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені [PERSON] по сплаті судового збору слід залишити за ним.

Outcome: dismissed