Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-23 00:00:00

АТ «ОТП БАНК» звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості. Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.12.2023 року указану позовну заяву передано для розгляду судді Покопцевої Д.О. Ухвалою судді від 04.03.2024 року, скасовано заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11.04.2023 року по цивільній справі № 201/520/23, призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що між сторонами укладено договір про надання банківських послуг АТ «ОТП БАНК», відповідно до умов якого, відповідачу було відкрито кредитну лінію у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка. Порушення відповідачем зобов`язань по укладеному договору про надання банківських послуг АТ «ОТП БАНК» щодо своєчасного погашення кредиту зумовило звернення до суду із відповідним позовом. На підставі викладеного, просить суд стягнути з відповідача на користь АТ «ОТП БАНК» заборгованість за договором про надання банківських послуг АТ «ОТП БАНК» № 072/980/011515728/17 від 11.08.2017 року у розмірі 37 332 грн. 34 коп., яка складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту) та заборгованості по відсотках. Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позову, обґрунтовуючи це тим, що умови кредитування постійно змінюються, неможливо встановити із якою саме редакцією умов та правил надання банківських послуг було ознайомлено відповідача та чи було ознайомлено відповідача. Анкета-Заява, що розцінюється кредитором як кредитний договір не містить істотних умов кредитного договору, нею не визначено суму кредиту (кредитного ліміту), строк повернення коштів, тощо. Також зазначає, що Паспорт споживчого кредиту, що був підписаний відповідачем не може розцінюватися судом як належний доказ укладеного правочину та домовленості сторін щодо саме тих умов кредитного договору, на які посилається позивач при розрахунку заборгованості. У вимозі, що направлена банком відповідачу зазначається, що загальна заборгованість станом на 13.10.2022 року становить 37\~332, 34 грн., з яких тіло 34 509грн 23коп. Також зазначає, що безпідставним та неправомірне списання з позивача плати за обслуговування рахунку/списання за смс-інформування у розмірі 16\~607, 01 грн. Відповідь на відзив позивачем не подавалась. Час для подання відповіді на відзив наданий достатній. Відтак суд розглядає справу на наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 11.08.2017р. між АТ «ОТП Банк» та відповідачем було підписано Заяву-Анкету про надання банківських послуг AT «ОТП БАНК» №072/980/011515728/17, на підставі якої банк відкрив поточний (картковий) рахунок та надав електронний платіжний засіб, зокрема надано електронну картку МС Gold, валюта UAH, відкрито поточний рахунок № [NUMBER] (а.с.4). За розрахунком позивача, заборгованість відповідача за заявою-анкетою №072/980/011515728/17 від 11.08.2017р. станом на 06.12.2022р. становить 34 509грн 23коп, заборгованість по відсотках 2 823грн 11коп, а всього 37 332грн 34коп (а.с.13-14). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Як вбачається із справи, 11.08.2017р. відповідачем підписано Заяву-анкету про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк», і, попередньо ознайомившись зі всіма умовами надання банківських послуг, правилами, тарифами, в тому числі із положеннями договорів та усіх додатків до них, невід`ємною частиною яких є ця Заява-Анкета та які розміщені на офіційному сайті АТ «ОТП Банк» www.otpbank.com.ua, виявив бажання оформити поточний (картковий) рахунок та отримати електронний платіжний засіб: електронну картку МС Gold, валюта UAH, відкрито поточний рахунок № [NUMBER] . У вказаній Заяві-Анкеті зазначено, що за користування кредитом, Банк нараховує проценти, які розраховуються Банком на підставі процентної ставки, розмір якої визначається Тарифами Банку, та на дату укладення Заяви-анкети розмір процентної ставки становить 36% річних. На дату укладення Заяви-анкети розмір процентної ставки впродовж Пільгового періоду становить 0,01 % річних. Заява-анкета є частиною Договору про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток (особисто) (надалі - Договір) та Правил користування карткою (надалі - Правила), Тарифів Банку, які розміщені на офіційному сайті Банку. Відповідач підтвердив шляхом підписання Заяви-анкети, що він з Договором, Правилами, Тарифами Банку, що розміщені на офіційному сайті Банку, ознайомлений і згодний, а також отримав свій примірник Заяви-анкети, Інформаційний листок «Умови кредитування по програмі «Кредитна лінія до дебетної платіжної картки» (у разі оформлення кредиту) та іншу документацію, на розсуд Банку, яка необхідна для користування банківськими послугами. Позивачем надано розрахунок заборгованості за договором № 072/980/011515728/17 від 11.08.2017 по клієнту [PERSON] , відповідно до якого станом на 11.10.2022 використані кредитні кошти у сумі 62 347грн 56коп., нарахована плата за обслуговування рахунку/списання за смс-інформування у розмірі 16 607грн 01коп, % за недозволені перевитрати 46 935грн 77коп, штраф 1200грн, надходження коштів на рахунок у сумі 89785грн, заборгованість - 37 332грн 34коп. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Посилання апелянта щодо відсутності в матеріалах справи належних доказів, з яких би можливо було встановити дійсні обставини справи, такі як первинні документи, не знайшли свого підтвердження, а тому не приймаються апеляційним судом. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. У пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75зазначено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо розміру отриманого та погашеного тіла кредиту за кредитним договором. До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц (провадження № 61-22158св19). В матеріалах справи наявний розрахунок, в якому детально зазначено рух коштів на картці відповідача, використання відповідачем коштів з кредитного ліміту, нарахування відсотків та погашення наявної заборгованості. Отже такий документ відображає внесення боржником платежів в рахунок погашення заборгованості, а також в ньому деталізовано виникнення боргових зобов`язань, тобто відповідає вимогам первинного документу, а тому є належним та допустимим доказом. Звертаючись з позовом, позивач обґрунтовував право нараховувати відсотки, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, також на умови заяви-анкети № 072/980/011515728/17 від 11.08.2017, паспорт споживчого кредиту (а.с.6), і вказав, що відповідно до договору, попередньо ознайомившись зі всіма умовами надання банківських послуг, правилами, тарифами, в тому числі із положеннями договорів та усіх додатків до них, невід?ємною частиною яких є заява-анкета про надання банківських послуг AT "OTII Банк", та які розміщені на офіційному сайті АТ «OTII БАНК» www.otpbank.com.ua, позичальник бажав оформити поточний (картковий) рахунок, отримати електронний платіжний засіб, отримати кредит і сплачувати процентної ставки 36% річних. А розрахунок суду позивач подав станом на 11.10.2022р., з якого випливають використані кредитні кошти у сумі 62 347грн 56коп., нарахована плата за обслуговування рахунку/списання за смс-інформування у розмірі 16 607грн 01коп, % за недозволені перевитрати 46 935грн 77коп, штраф 1200грн, надходження коштів на рахунок у сумі 89785грн. Але ані нарахована плата за обслуговування рахунку/списання за смс-інформування, ані % за недозволені перевитрати не містяться в узгоджених між сторонами та підписаних відповідачем анкеті-заявці та паспорту споживчого кредиту. Згідно паспорту споживчого кредиту, підписаного відповідачем (а.с.7), штраф відсутній (стоїть прочерк), передбачена плата за обслуговування кредитної лінії в сумі 20грн не тотожна нарахованій платі за обслуговування рахунку, яка зазначена впродовж всього розрахунку в сумі 10грн, 20грн, 5грн, 215грн 21коп та інш; списання за смс/інформування не передбачене, рівно як і відсотки за недозволені перевитрати. В анкеті-заявці сторонами узгоджені відсотки за користування кредитом 36% річних та пільговий період 0,01 % річних. Якщо умови кредитування надалі з плином часу змінювалися, то матеріали справи не містять підтверджень, що відповідач розумів нові умови, ознайомився із ними і погодився (поставивши свій підпис) саме з цими умовами. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів»(далі - Закон № 1023-XII). Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XIIспоживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із відповідачем АТ «ОТБ БАНК» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, а саме про розмір відсотків та штрафів. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Позивачем, згідно ним же поданого розрахунку, нараховані: плата за обслуговування рахунку/списання за смс-інформування у розмірі 16 607грн 01коп, % за недозволені перевитрати 46 935грн 77коп, штраф 1200грн, загалом 64 742грн 78коп, які умовами кредитного договору, укладеного з відповідачем шляхом приєднання, не передбачені. Матеріали справи не містять доказів укладення між сторонами договору, який передбачає вказані нарахування. Ці складові покладені в розрахунок суми позову, і іншого розрахунку суду не подано. Заборгованість відповідача по тілу кредиту - 34 509грн 23коп, заборгованість по відсотках 2 823грн 11коп, і ця заборгованість є в сумі меншій, ніж нарахування, проведені позивачем поза умовами укладеного між сторонами договору. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). Враховуючи зазначене, суд відмовляє у задоволенні позову за недоведеністю.

Outcome: dismissed