Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-06 00:00:00

Виклад позиції позивача. [PERSON] звернувся до Немирівського районного суду Вінницької області із позовною заявою до Немирівської міської ради про встановлення юридичного факту та визнання права власності на майно в порядку спадкування, мотивуючи її тим, що він народився [INFO] в с. Гостинне Немирівського району, де і проживає по сьогоднішній день. Ще далекого 1992 року позивач фактично переїхав проживати в житловий будинок його двоюрідної тітки - [PERSON] , 1906 року народження, який розміщений по [ADDRESS] . З цього часу позивач почав доглядати за нею. Із рідних їй людей на той час був лише позивач - вона проживала одиноко (сім`ї та дітей у неї не було). Доглядаючи та проживаючи разом з нею з вказаного періоду часу, вони вели спільно домашнє господарство, обробляли земельну ділянку, вирощували домашню птицю, ділили і розприділяли спільно сімейний бюджет, тобто проживали однією сім`єю. Єдиним джерелом доходу у їхні сім`ї на той час була її пенсія та ведення домашнього господарства. Фактично, позивач був на утриманні у неї так як роботи тоді у нього не було і він перебивався тимчасовими заробітками. [INFO] у віці 91 рік в с. Гостинне Немирівського району [PERSON] померла. Позивач, у відповідності до вимог ст.ст. 529, 549 ЦК України 1963 року, повністю прийняв спадщину після її смерті так як вступив в управління спадковим майном, проживаючи разом з нею в одному житловому будинку, про що є відповідна довідка із виконкому Медвежанської сільської ради Немирівського району. Як виявилось лише зараз після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається із земельної ділянки, яка розміщена на території колишньої Медвежанської сільської ради Немирівського району. На відповідний запит відділ № 2 Управління надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області надав відповідь про те, що дійсно на ім`я покійної [PERSON] було видано Державний акт на право приватної власності на землю серії ВН № 130303, відповідно до якого за нею рахується земельна ділянка загальною площею 1,8220 га., кадастровий номер 0523085400:01:001:0898,яка розміщена на території колишньої Медвежанської сільської ради Немирівського району. У державного нотаріуса, куди позивач звернувся із наявними у нього документами, йому було повідомлено про те, що відсутність оригіналу Державного акту унеможливить видачу свідоцтв про право на спадщину у будь-якому разі. Таким чином, змушений звернутись із даною заявою до суду. Виклад позиції відповідача. Представник відповідача Немирівської міської ради відзив на позов із викладенням своїх заперечень щодо заявлених позовних вимог до суду не подав, не дивлячись на пропозицію суду, викладену в ухвалі від 30.05.2024 року. Заяви, клопотання позивача, відповідача. Від представника відповідача Немирівської міської ради 09.07.2024 року на адресу суду надійшла заява про справи без його участі, просить прийняти рішення на власний розсуд. Інших заяв і клопотань від позивача та відповідача по справі не надходило. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 30.05.2024 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання по справі. Ухвалою суду від 16.09.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. 16.09.2024 року від позивача [PERSON] на адресу суду надійшла заява, у якій останній просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити. Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється. Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази [PERSON] померла [INFO] в с. Гостинне, Немирівського району Вінницької області, що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.8). Відповідно до довідки, виданої 04 листопада 1997 року виконкомом Медвежанської сільської ради Немирівського району, [PERSON] , 1906 року народження, яка померла [INFO] постійно проживала та була прописана по [ADDRESS] . На момент смерті [PERSON] з нею проживав її двоюрідний племінник [PERSON] , 1962 року народження, з яким покійна вела спільне господарство. Фактично [PERSON] був на утриманні [PERSON] за рахунок її пенсії та домашнього господарства (а.с.7). Як вбачається із відповіді Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 15.11.2023 року № 1134/14-23, на підставі рішення 3 сесії 23 скликання Медвежанської сільської Ради народних депутатів від 26.01.1999 року Медвежанською сільською радою було видано гр. [PERSON] державний акт на право приватної власності на землю серії ВН № 130303 від 26.03.1999 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 10.03.1999 року за № 303, на земельну ділянку площею 1,82 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Медвежанської сільської ради взамін сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0226133, зареєстрованого в Книзі реєстрації сертифікатів 29.12.1996 року за № 135. Факт отримання на руки державного акту на право приватної власності на землю підтверджено підписом в Книзі записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю на території Медвежанської сільської ради Немирівського району Вінницької області. Згідно картографічних матеріалів та даних Державного кадастру земельній ділянці площею 1,8220 га належній на праві власності гр. [PERSON] , присвоєний кадастровий номер 0523085400:01:001:0898 (а.с.9). Норми права, які застосовує суд, мотиви їх застосування Згідно ч.1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до ст. 526 ЦК УРСР, місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, місцезнаходження майна або його основної частини. Відповідно до ст. 527 ЦК УРСР, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Відповідно до ст. 531 ЦК УРСР, до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Згідно з п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Такий правовий висновок висловлений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18. Перелік фактів, які можуть бути встановлені судом визначений частиною першою статті 315 ЦПК України і він не є вичерпним, а саме, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. В п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" роз`яснено, що судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди (п. 2 ст. 273 ЦПК), якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. При вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що для встановлення факту перебування на утриманні з метою оформлення права на спадщину необхідно, щоб утриманець був непрацездатним на день смерті спадкодавця і перебував на утриманні останнього незалежно від родинних чи шлюбних відносин з ним (ст.531 Цивільного Кодексу України (ЦК) не менше одного року. Таким чином, у спірних правовідносинах для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого судам необхідно дослідили зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі №210/343/19, від 22 травня 2019 року у справі №520/6518/17 та від 27 червня 2018 року у справі №210/2422/16-ц. Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно. Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права. Європейський суд з прав людини в своїх рішення «Девелопмент Лтд. та інші проти Ірландії» від 23 жовтня 1991 року, «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року, «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року, сформував позицію, про те, що держава під час виконання своїх функцій, щодо захисту права власності має дотримуватись принципу правомірних або законних очікувань громадян, а також утримуватись від необґрунтованого пасивного втручання у разі якщо такі очікування на оформлення права власності за особою підтвердженні будь-якими засобами, передбаченими національним законодавством. Висновки суду З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи сторін, суд дійшов висновку про наявність підстав для встановлення факту того, що [PERSON] , [INFO] , перебував на утриманні [PERSON] , в період з 1992 року по день її смерті, [INFO] та визнання за позивачем право власності на майно в порядку спадкування. Оскільки сторонами не заявлені вимоги щодо розподілу між ними судових витрат, то їх розподіл відповідно до ст. 141 ЦПК України судом не здійснюється. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved