Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-02 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила змінити спосіб стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що стягуються з відповідача на користь позивача на підставі наказу Зміївського районного суду Харківської області від 27.08.2020 року з аліментів, визначених у твердій грошовій сумі, на аліменти в розмірі 1\\3 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 15.04.2024 року відкрито провадження за позовною заявою та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Встановлено учасникам справи строк для подання заяв по суті спору (а.с.15). Позиції сторін. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 03.06.2011 року позивач перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого має двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 02.11.2020 року шлюб між сторонами розірвано за рішенням суду, спільне сімейне життя припинилося, й діти залишилися проживати разом з позивачкою. Судовим наказом Зміївського районного суду Харківської області від 27.08.2020 року (справа №621/2102/20) з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, на кожну дитину щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. На даний час матеріальний стан позивачки суттєво погіршився, в тому числі й через військову агресію російської федерації. Вона змушена працювати на двох місцях роботи, щоб утримувати та забезпечувати розвиток двох дітей. Відповідач на даний час є військовослужбовцем ЗСУ, отримує достатньо високий постійний дохід, однак добровільно збільшити матеріальну допомогу на утримання дітей не бажає, і продовжує сплачувати аліменти у мінімально встановленому розмірі. Інших утриманців у відповідача не має. Позивач отримує мінімальну заробітну плату, і знаходиться в скрутному матеріальному становищі, яке викликане необхідністю сплачувати за житло, забезпеченням потреб дітей в одязі, навчанні, лікуванні, розвитку здібностей. Всі ці обставини відомі відповідачеві, однак добровільно вирішити спір він не бажає, в зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду з відповідним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовну заяву та наполягала на її задоволенні. Відповідач [PERSON] не погодився з пред`явленим позовом та подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що дійсно має з позивачкою двох неповнолітніх дітей. Він ніколи не відмовлявся від їх матеріального утримання, і аліменти, що стягуються з нього на підставі судового наказу, сплачує регулярно і в повному обсязі, заборгованості немає. Зміна розміру аліментів і зміна способу їх стягнення є різними правовими інститутами, однак підставами для їх застосування є наявність обставин, передбачених статтями 182-184, 192 Сімейного кодексу. Обов`язок доведення вказаних обставин покладено на позивачку і така зміна не може ґрунтуватися на припущеннях. В матеріалах справи відсутні докази покращення матеріального становища відповідача та погіршення матеріального становища позивача, зміни сімейного стану сторін, стану здоров`я, тощо, а тому відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить відмовити у їх задоволенні (а.с.53-59, а.с.69-73) В судовому засіданні представник відповідача - адвокат К.Рябініна просила відмовити у задоволенні позову, оскільки позивачем не надано жодних доказів, які б свідчили про існування обставин, визначених статтею 182 Сімейного кодексу України, які є підставою для зміни розміру аліментів згідно статті 192 цього ж Кодексу. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, додані до матеріалів справи, суд встановив наступне: Згідно Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Таранівської сільської ради Зміївського району Харківської області, позивач та відповідач є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , актовий запис про народження № 4 від 02.03.2015 року (а.с.6) Крім того, згідно Свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Таранівською сільською радою Зміївського району Харківської області, позивач та відповідач є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , актовий запис про народження № 32 від 07.09.2011 року (а.с.7) Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 02.11.2020 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.4) Судовим наказом Зміївського районного суду Харківської області від 27 серпня 2020 року (справа №621/2102/20) з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, на кожну дитину щомісячно, починаючи з 06.08.2020 року до досягнення дітьми повноліття. (а.с.5) На час розгляду справи діти проживають разом з матір`ю - позивачкою [PERSON] за фактичною адресою: [ADDRESS] . Вказана обставина визнається сторонами і відповідачем не оспорюється. До матеріалів справи додано платіжні інструкції АТКБ «Приватбанк» про переказ особистих коштів відповідачем [PERSON] на рахунок отримувача - позивача [PERSON] в сумі 500,00 ; 2500,00; 3015,00; 5025,15 гривень. Призначення платежу не зазначено (а.с.61-65) Дослідивши повно і всебічно матеріали цивільної справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд зазначає наступне: Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно принципу диспозитивності, встановленого статтею 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках Відповідно до ст.ст.76-81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до пунктів 1-4 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд має вирішити, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються позовні вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно з частиною 3 статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, духовного та соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Відповідно до статті 121 Сімейного кодексу України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статями 122 та 125 цього Кодексу. Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплено обов`язок батьків виховувати свою дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття освіти, готувати до самостійного життя та поважати її. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ч.1, 2 статті 27 цієї ж Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції, батьки або у відповідних випадках законні опікуни, несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч.1 статті 180, ч.1 статті 181 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Відповідно до ч.3 статті 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Таким чином, одержувач аліментів має перевагу в обранні способу стягнення аліментів (у частці від доходу або у твердій грошовій сумі), якщо останні вже визначені раніше рішенням суду. Відповідно до положень статті 182 Сімейного кодексу України, суд при визначенні розміру аліментів враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та /або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно статті 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Верховний Суд у постанові від 13.02.2019 року у справі № 152/100/18 вказав, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Сімейним кодексом України передбачено підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, та не пов`язує їх зі способом присудження. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу їх присудження не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Як встановлено під час судового розгляду, з відповідача на користь позивачки на підставі судового наказу Зміївського районного суду Харківської області від 27 серпня 2020 року стягуються аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, на кожну дитину щомісячно, починаючи з 06.08.2020 року до досягнення дітьми повноліття. Згідно Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік», розмір прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років становить 3196,00 гривень, виходячи з чого мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину - 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку - становить 1598,00 гривень. Отже, на двох неповнолітніх дітей, які навчаються у школі дистанційно в період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» 24.02.2022 року та в подальшому неодноразово продовженого до теперішнього часу, та які мають бути забезпечені відповідними пристроями для навчання, Інтернет-зв`язком, одягом, харчуванням, лікуванням, житлом, витратами на розвиток особистих здібностей, тощо, позивач отримує від відповідача 3196,00 гривень, що є очевидно недостатнім розміром утримання. При цьому, враховуючи заперечення відповідача проти позову з посиланням на статтю 182 Сімейного кодексу України, суд звертає увагу на те, що первісне рішення про стягнення аліментів з відповідача ухвалювалося судом в порядку наказного провадження, передбаченого для стягнення аліментів у мінімально гарантованому законом розмірі в безспірному порядку. Це означає, що обставини, зазначені в статті 182 Сімейного кодексу України, як то: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та /або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення - в наказному порядку судом не досліджувалися. У даному спорі між сторонами суд керується справедливою рівновагою між інтересами дітей та інтересами обох батьків, яка має бути спрямована на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності, тобто отримання дитиною належного матеріального утримання від обох батьків. Доказів на підтвердження неможливості відповідачем виконувати свій обов`язок по утриманню дітей у інший спосіб - стягнення в частці від доходу - матеріали справи не містять. Навпаки, в судовому засіданні представником відповідача не заперечувалося перебування [PERSON] в лавах Збройних Сил України та отримання ним постійного доходу. За таких обставин, беручи до уваги інтереси неповнолітніх дітей, які мають право на достатній рівень матеріального забезпечення, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути суму судового збору в розмірі 1211,20 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved