Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-25 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] - адвокат\~Пацула В.О. звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON] про поділ майна подружжя, в якій просить визнати автомобіль марки Opel моделі Vivaro, колір білий, реєстраційний номер [NUMBER] , 2006 року випуску, номер шасі (кузова) [NUMBER] , зареєстрований за позивачем відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданого 29.04.2015 року Центром ДАІ 6101, спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] . Стягнути з [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , на користь [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . яка проживає за адресою: [ADDRESS] , грошову компенсацію за одну другу частку середньої ринкової вартості автомобіля марки Opel моделі Vivaro, колір білий, реєстраційний номер [NUMBER] , 2006 року випуску, номер шасі (кузова) [NUMBER] , в сумі 144 430 грн. 00 коп. Мотивуючи тим, що 07 липня 2011 року між позивачем [PERSON] (прізвище до реєстрації шлюбу - [PERSON] ) та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано 07.07.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Теребовлянського районного управління юстиції Тернопільської області (актовий запис №71), що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 13.11.2023 року шлюб між сторонами було розірвано, малолітню дитину залишено проживати разом із матір`ю за місцем її проживання. За час перебування у шлюбі, 29.04.2015 року позивачем було придбано автомобіль марки Opel моделі Vivaro, колір білий, реєстраційний номер [NUMBER] , 2006 року випуску, номер шасі (кузова) [NUMBER] (зареєстрований на позивача). У свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] зазначено, що відповідач має право користування вказаним автомобілем. Вказаний автомобіль хоч і був придбаний, в основному, за кошти позивача (надані в дарунок її батьками), проте на даний час транспортний засіб знаходиться у користуванні відповідача [PERSON] , який здійснює його експлуатацію, а позивач доступу до нього не має. Оригінали свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та договору купівлі- продажу автомобіля знаходяться у відповідача. 09.01.2024 року позивач звернулася до начальника відділення поліції №3 (м. Теребовля) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області із письмовою заявою про вжиття заходів щодо повернення їй колишнім чоловіком [PERSON] оригіналу свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Opel моделі Vivaro, колір білий, реєстраційний номер [NUMBER] , 2006 року випуску, номер шасі (кузова) [NUMBER] . За результатами розгляду вказаної заяви працівниками поліції було рекомендовано звернутися до суду в порядку цивільного судочинства. Представник позивачки [PERSON] адвокат Пацула В.О. подав до суду заяву про слухання справи без його участі та без участі позивачки, позовні вимоги довірительки підтримує, просить задоволити. Крім того у вказаній заяві просить судові витрати на правничу допомогу не стягувати з відповідача, залишити за позивачкою. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про слухання справи без його участі позовні вимоги визнав та не заперечив проти їх задоволення. Суд, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задоволити з наступних мотивів. 07.07.2011 року між позивачем [PERSON] (прізвище до реєстрації шлюбу - [PERSON] ) та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано 07.07.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Теребовлянського районного управління юстиції Тернопільської області (актовий запис №71), що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 13.11.2023 року шлюб між сторонами було розірвано, малолітню дитину залишено проживати разом із матір`ю за місцем її проживання (копія рішення в справі №606/2078/23). Як вбачається із позовної заяви, що за час перебування у шлюбі, 29.04.2015 року позивачем [PERSON] було придбано автомобіль марки Opel моделі Vivaro, колір білий, реєстраційний номер [NUMBER] , 2006 року випуску, номер шасі (кузова) [NUMBER] . У свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] зазначено, що відповідач [PERSON] має право користування вказаним автомобілем. Вказаний автомобіль хоч і був придбаний, в основному, за кошти позивача (надані в дарунок її батьками), проте на даний час транспортний засіб знаходиться у користуванні відповідача [PERSON] , який здійснює його експлуатацію, а позивач доступу до нього не має. Оригінали свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та договору купівлі- продажу автомобіля знаходяться у відповідача. 09.01.2024 року позивач звернулася до начальника відділення поліції №3 (м. Теребовля) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області із письмовою заявою про вжиття заходів щодо повернення їй колишнім чоловіком [PERSON] оригіналу свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу Opel моделі Vivaro, колір білий, реєстраційний номер [NUMBER] , 2006 року випуску, номер шасі (кузова) [NUMBER] . Згідно відповіді начальника відділення поліції №3 (м. Теребовля) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області від 01.02.2024 повідомлено, що за результатами розгляду вказаної заяви працівниками поліції було рекомендовано звернутися до суду в порядку цивільного судочинства. Тобто, як вбачається з вищенаведеного, автомобіль Opel\~моделі Vivaro,\~колір білий,\~реєстраційний номер\~ [NUMBER] набутий сторонами під час шлюбу, а тому вважається їхньою спільною сумісною власністю. Відповідач [PERSON] не заперечив викладених обставин у позовній заяві та не надав протилежних доказів до справи. Відповідно до висновку експерта за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи колісного транспортного засобу №32/24 від 25.03.2024 року, виконаного судовим експертом Мазур М.С., вбачається, що середня ринкова ціна КТЗ Opel моделі Vivaro, колір білий, реєстраційний номер [NUMBER] , 2006 року випуску, номер шасі (кузова) [NUMBER] , станом на час проведення експертизи, без огляду, виходячи з наданих вихідних даних[5][6], приймається рівною: «Сер» = 288 860 грн. 00 коп. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Статтями ч.1 ст. 60,63, ч.1 ст.69, ч.1 ст. 70\~СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч.1ст.61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163\~СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1ст.69\~СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Статтею 71\~СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Згідно абзацу першого пункту 22Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. №11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній, власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Відповідно до частини першої статті 57\~СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Відповідно до частини четвертої статті 263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «устатті 60\~СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першоюстатті 70 СК Українивстановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». З огляду на наведене, суд вважає доведеним позивачкою поширення режиму спільної сумісної власності подружжя на спірний транспортний засіб, відтак позов [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя задоволити.

Outcome: approved