Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-08 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу мотивуючи тим, що шлюбні відносини між ними фактично припинені з 2020 року та з березня 2022 року вона разом з дітьми виїхала за кордон, проживають окремо один від одного, спільне господарство не ведуть. Припинення шлюбних відносин відбулось через різні погляди на сімейне життя, сімейні цілі, у з`вязку з подіями в державі, що призводило до постійних сварок, втрати почуттів любові один до одного, выдповыдач не пыдтримуэ ъъ морально, а також матерыально не утримуэ родину, тому шлюб носить формальний характер та його збереження є неможливим, оскільки це суперечить її інтересам. Ухвалою суду від 08.02.2024 відкрите провадження у справі. 22.04.2024 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву. Просив суд зупинити розгляд справи та надати подружжю строк на примирення не менше шести місяців. Заперечує щодо розірвання шлюбу, не бажає розпаду родини, хотів би зберегти сім`ю заради дітей і вважає примиренням сторін можливим. 22.04.2024 відповідач подав до суду зустрічну позовну заяву про визначення місця проживання неповнолітніх дітей. Просив суд визначити місце проживання неповнолітніх дітей [PERSON] 2011 р.н. та [PERSON] 2014 р.н. разом з батьком та зобов`язати позивача повернути дітей на територію України. Ухвалою від 09.10.2024 в задоволенні клопотання відповідача щодо надання подружжю строку для примирення відмовлено. Ухвалою від 09.10.2024 в задоволенні клопотання відповідача щодо прийняття зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання неповнолітніх дітей відмовлено. 09.10.2024 від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності її та позивача. Позовні вимоги просила задовольнити, наполягала на розірванні шлюбу, строк на примирення просила не надавати.. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила про їх задоволення, наполягала на розірванні шлюбу. Зазначила, що фактично шлюбні відносини між ними припинені з початку 2021 року, хоча і мешкали в одній квартирі, але в різних кімнатах. Вона дуже добре обміркувала своє рішення щодо розірвання шлюбу, у неї вже давно немає почуттів до відповідач як до чоловіка. У них немає взаєморозуміння, вони не можуть дійти спільної думки по різним важливим питанням у сімейному житті, виникають постійні сварки, остаточно у неї втрачено почуття любові до відповідача, між ними нічого не залишилось спільного. З березня 2022 року вона з дітьми виїхала до Німеччини та з того часу вони з відповідачем не спілкуються, в Україну не збирається повертатися. Відповідач не забезпечує матеріально родину. Просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] » та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. В судовому засіданні відповідач просив в задоволенні позову відмовити посилаючись на те, що їхню родину ще можливо зберегти. Зазначає, що з позивачкою шлюбні відносини фактично припинені з кінця 2021 року, мешкали в різних кімнатах з позивачкою так як він хропів і це їй заважало. Проживають окремо один від одного з березня 2022 року через те, що позивачка з дітьми виїхала до Німеччини, спільне господарство не ведуть, але вважає, що їхню родину можливе ще зберегти. Дійсно з березня 2022 року вони з позивачкою не спілкуються, оскільки йому необхідно спілкування не по телефону, а особисто. Вважає, що даний позов був поданий позивачем необдумано, у зв`язку з її віком та станом здоров`я. Не заперечував з приводу того, що він матеріально не забезпечує родину через своє важке матеріальне становище та додав, що на його утриманні знаходиться його мати, яка є інвалідом. В судовому засіданні представник відповідача також просив в позові відмовити, для збереження родини. Заслухавши пояснення сторін та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного: За змістом ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, примушування до шлюбу не допускається. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено судом, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 29.04.2011 року. В шлюбі у сторін народилась діти дочка [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини між сторонами фактично припинені з кінця 2021 року та з березня 2022 року проживають окремо один від одного, спільне господарство не ведуть, один з одним не спілкуються. Позивачка виїхала за кордон з дітьми та до теперішнього часу проживає в Німеччині. Відповідач не забезпечує родину матеріально, подружжя тривалий час не спілкується один з одним. Припинення шлюбних відносин відбулось через різні погляди на сімейне життя, що призводило до постійних сварок та втрати почуттів любові та поваги позивач до відповідача, тому шлюб носить формальний характер та його збереження є неможливим. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється в наслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Згідно зі ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Таким чином, суд вважає, що їх сім`я розпалася і зберегти її неможливо, тому згідно ст. ст. 110, 112 СК України позовна заява про розірвання шлюбу підлягає задоволенню, якщо подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них і мають істотне значення. Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацію шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач про відновлення їй дошлюбного прізвища суд не просила. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1\~211,20 грн.

Outcome: approved