Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-06 00:00:00

Позивачка 02.09.2024 року звернулася до суду з позовом до [PERSON] , за яким просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 25% від заробітку (доходів) платника аліментів щомісячно з усіх видів заробітку (доходів) щомісячно з дати подачі позову та до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] .. Від спільних стосунків мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Дитина перебуває на повному утриманні матері [PERSON] . Відповідач проживає окремо, участі в утриманні доньки не приймає. У зв`язку з тим, що донька проживає з позивачкою, яка виховує її, а відповідач не забезпечує дитину матеріально, [PERSON] змушена звернутись до суду з відповідним позовом. Матеріали позову суддя отримала 03.09.2024 року. Відповідно до Єдиного державного демографічного реєстру, відповідь № 766520 від 03.09.2024 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 09.04.2024 року за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 09.09.2024 року провадження у справі було відкрито у спрощеному порядку, судове засідання було призначено на 07.10.2024 року. У судове засідання призначене на 07.10.2024 року [PERSON] не з`явилася, 07.10.2024 року представник позивачки адвокат Левіт В.С. через систему Електронний суд надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав, не заперечував проти призначення до стягнення аліментів у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, справу просив розглядати за відсутністю сторони позивачки. [PERSON] у судове засідання не з`явився, 07.10.2024 року представник відповідачки адвокат Ткач О.С. через канцелярію суду надала заяву, в якій не заперечувала проти стягнення аліментів в розмірі 1/4 частки від доходу відповідача з зазначенням в рішенні суду граничних розмірів такої частки, справу просила розглядати за відсутністю сторони відповідача. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, та враховуючи, що суддя Домусчі Л.В. 14.10.2024 року та 15.10.2024 року перебувала у відпустці, датою складання повного тексту рішення є 16.10.2024 року. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено,\~що [PERSON] та [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах. Від зазначених\~спільних стосунків\~мають малолітню\~доньку [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~що підтверджується\~Витягом з\~реєстру актів\~цивільного стану,\~свідоцтвом про\~народження № [NUMBER] \~від 02.05.2013\~року,\~в якому\~батьками зазначено:\~матір \~ [PERSON] ,\~батько - [PERSON] , [INFO] , місце народження місто Нью-Йорк, США (а.с.6-7). У зв`язку\~з тим,\~що сторони\~проживають окремо,\~дитина постійно\~проживає з\~матір`ю [PERSON] \~та відповідно\~перебуває на\~її утриманні,\~проте позивачка\~самостійно не\~в змозі\~забезпечити доньці\~належній рівень\~життя,\~необхідний їй\~для фізичного,\~розумового,\~духовного,\~морального і\~соціального розвитку,\~тому змушена\~була звернутися\~до суду\~з позовом\~до відповідача\~щодо стягнення\~з нього\~аліментів \~на утримання\~дитини у\~розмірі 1/4\~частки з\~усіх видів\~заробітку (доходів)\~відповідача щомісячно з 02.09.2024 року до повноліття дитини. Вирішуючи спір суд виходить із наступного. Відповідно до статті 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.\~\~ Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У статті 8\~Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею\~ст.51 Конституції України\~гарантовано, а\~ст.180 СК України\~передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного й соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У відповідності до\~ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.\~ У відповідності до\~ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до\~ст.180 Сімейного кодексу України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При ухиленні їх від цього обов`язку кошти на утримання дітей стягуються в судовому порядку. Згідно ч.ч.1, 3 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.17\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1\~ст.183 СК України,\~частка заробітку\~(доходу)\~матері,\~батька,\~яка буде\~стягуватися як\~аліменти на\~дитину,\~визначається судом. \~Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Наведені норми імперативно закріплюють обов`язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. проте, сторони не можуть домовитися про розмір аліментів на утримання дитини. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних для нього процесуальних наслідків. Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що відповідач згоден сплачувати аліменти проте -за рішенням суду та його представником надано заяву, в якій сторона відповідача не заперечувала проти стягнення аліментів в розмірі 1/4 частки від доходу [PERSON] , але з зазначенням граничних розмірів такої частини. При цьому сторони погодились з тим. що 25% та 1/4 частка це є одне і те саме. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Стягнення аліментів у частці заробітку (доходу) батька, матері має ціль найбільш повно захищати інтереси дитини, забезпечити їй не тільки необхідні кошти для існування, але і зберегти по можливості той рівень життя, який дитина мала при сумісному проживанні з обома батьками. Суд вважає визначений розмір аліментів достатнім та справедливим. Стягнення аліментів у такому розмірі відповідатиме вимогам закону та інтересам дитини, не порушить прав сторін. Згідно ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню та вважає за можливе стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітньої [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно. Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. З позову вбачається, що позивачка просить стягувати аліменти з відповідача, починаючи з моменту подачі позову, у зв`язку з чим суд вважає за можливе присудити стягнення аліментів з 02.09.2024 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, оскільки позивачі у справах про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, суд вважає необхідним покласти на відповідача оплату судового збору у розмірі 1\~211,20 грн. на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved