Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-24 00:00:00

Позовна заява мотивована тим, що 19.08.2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Від шлюбу подружжя має дочку - [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні обов`язки та ведення спільного господарства. Відповідачка та позивач в судове засідання не з`явились, про день, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явилися, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд встановив, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 19.08.2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, а/з 1252. Від шлюбу подружжя має дочку - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до статті 21 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частини першої статті 24 СК України). Згідно з частиною третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на зазначене, суд виснував, що сім`я фактично розпалась та зберегти її неможливо, оскільки збереження сім`ї призведе до порушення інтересів кожного з подружжя, тому наявні підстави для задоволення позову щодо розірвання шлюбу. Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Суд, ухвалюючи рішення про розірвання шлюбу, одночасно вирішив, що дитина продовжуватиме проживати з матір`ю. Таке рішення прийнято, враховуючи фактичні обставини справи, а саме: після припинення фактичних шлюбних відносин дитина залишилася проживати разом з матір`ю, а батько не оспорював такого стану речей. Водночас, суд вважає за необхідне роз`яснити, що залишення дитини проживати разом із матір`ю не свідчить, що суд вирішив позов про визначення місця проживання дитини. Сторони не позбавлені права врегулювати питання про визначення місце проживання дітей, про зміну їхнього місця проживання, про визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні дітей тощо за домовленістю між собою, а в разі недосягнення згоди - у судовому порядку шляхом пред`явлення відповідного позову. Цей висновок узгоджується з усталеною судовою практикою Верховного Суду, який розглядаючи питання щодо можливості вирішення питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу, зробив такі висновки: -за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини (постанова від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19)); - зазначення у резолютивній частині рішення суду про те, щоб малолітнього сина залишити на проживання з матір`ю, не свідчить, що суд вирішив позов про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, оскільки суд лише констатував, з ким залишається проживати дитина після розірвання шлюбу, не змінюючи при цьому її місце проживання (постанова від 22 грудня 2021 року у справі № 339/143/20 (провадження № 61-6809св21)); - судове рішення про залишення проживання дитини разом із матір`ю не перешкоджає розгляду спору про визначення місця проживання дитини та не носить преюдиційного характер (постанова від 18 липня 2022 року у справі № 405/4659/21 (провадження № 61-5775св22). Відповідно до статті 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивачки суму судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved