Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-06 00:00:00

[PERSON] , від імені та в інтересах якого діє представник адвокат Бугайченко Т.А., звернувся до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 24.04.1999 року вони зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають сина, який наразі досяг повноліття. При цьому, відповідач в добровільному порядку розірвати шлюб через органи ДРАЦ не бажає, що змусило позивача звернутись до суду з вказаним позовом. На даний час їх шлюбні відносини фактично припинили своє існування. Позивач зрозумів, що вони мають різні погляди на життя та сімейні цінності. Подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить його інтересам, тому він прийняв рішення про розірвання шлюбу з відповідачем. Рішення про розірвання шлюбу є обдуманим, примирення між ними неможливе, тому просить строк на примирення їм не надавати. Питання про поділ майна подружжя буде вирішено між сторонами окремо. Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05.09.2024 року відкрито провадження у зазначеній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позов, відповідно до якого остання зазначила, що позовні вимоги вона визнає у повному обсязі, однак просить суд при винесенні рішенні врахувати наступні обставини. Вони дійсно з позивачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24.04.1999 року та мають від шлюбу повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини вони припинили з 21.06.2024 року. Одруження виявилось невдалим, оскільки їх думки не співпадають, вони мають різні погляди на життя та сімейні цінності, сімейне життя не склалось. Позивач має запальний характер, зловживає алкогольними напоями та на фоні цього стає дуже агресивним та її життя поряд з ним стає нестерпним. Саме за ініціативи позивача, інколи на грунті надуманих ревнощів, між ними часто виникають сварки, під час яких останній нецензурно висловлюється на її адресу, постійно принижує її, погрожує фізичною розправою або застосовує фізичну силу. Вона, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , квартира є їх з позивачем спільною власністю, однак позивач дозволяє собі силою забирав у неї ключі від квартири, а її виганяти з квартири. Неодноразово позивач псував її особисті речі або викидав їх на смітник. Стосовно позивача 20.06.2024 року було складено терміновий заборонний припис стосовно кривдника, яким останньому було заборонено в будь-який спосіб контактувати з нею протягом п`яти діб. Однак такий захід бажаного результату не дав, позивач не бажає змінюватись, а навпаки продовжує чинити стосовно неї психологічний тиск та погрожує їй фізичною розправою. На даний час вона проживає окремо, і також мала намір звернути до суду з позовом про розірвання шлюбу, навіть вже сплатила судовий збір, однак позивач зробив це раніше за неї. Враховуючи вказані обставини їх сім`я фактично розпалась, вони втратили почуття поваги один до одного, тому збереження шлюбу та подальше спільне проживання суперечить їх інтересам та робить неможливим примирення між ними. Вона не заперечує проти розірвання шлюбу через органи ДРАЦС, однак позивач з такою пропозицією до неї не звертався, а на її прохання це зробити нічого конкретного не відповідав, а вдавався до безпідставних погроз та сварок. 11.09.2024 року від відповідача на адресу суду надійшла заява, відповідно до якої остання просить після розірвання шлюбу повернути їй дошлюбне прізвище « [PERSON] » та стягнути з позивача на її користь понесені нею судові витрати. Сторони та їх представник в судове засідання не з`явились. 04.10.2024 року від представника відповідача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без її участі та участі відповідача. Просить позовні вимоги задовольнити. Враховуючи те, що позивач застосовував до відповідача психологічне та фізичне насильство вважає примирення між сторонами неможливим. Просить повернути відповідачу дошлюбне прізвище. 07.10.2024 року від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без її участі та участі позивача. На задоволенні позову наполягають. При цьому, зазначила, що доводи відповідача про можливість розірвання шлюбу у позасудовому порядку не відповідають дійсності, оскільки сторони взагалі не спілкуються з червня 2024 року, тому розірвання шлюбу через органи ДРАЦС є неможливим, у зв`язку з чим і було подано вказаний позов. Крім того, заперечує проти стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат, оскільки вони жодним доказом не підтвердженні та необґрунтовані. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин суд провів розгляд справи в порядку ч.2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши докази по справі у їх сукупності, суд приходить до наступного. Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , 24.04.1999 року Олександрійським відділом реєстрації актів цивільного стану в Олександрійському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON] , про що складено актовий запис №121. Побудувати спільне життя сторонам не вдалось, шлюбні відносини вони припинили. Між ними відсутній намір на збереження шлюбу. Встановлені судом сімейні правовідносини щодо розірвання шлюбу регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно із ч.1 ст.24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 2, 3, 4 ст.56 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно з нормами наведеного законодавства позивач має право на звернення до суду з означеним позовом і, оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач наполягає на розлученні та має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, і що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, а відповідач не заперечує щодо розірвання шлюбу хоча й\~з інших\~підстав,\~ніж наведені\~в позові,тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Крім того, згідно\~ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи викладене, суд вважає що клопотання відповідача про повернення їй дошлюбного прізвища після розірвання шлюбу з позивачем, підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у зв`язку з задоволенням позовних вимог в повному обсязі, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 1211 грн 20 коп. Щодо вимог відповідача про відшкодування їй позивачем понесених нею судових витрат, суд вважає, що в цій частині вимоги відповідача задоволенню не підлягають, оскільки останньою не надано відомостей про те, які саме судові втрати було нею понесено, з чого вони складаються та який їх розмір, а також, у разі їх наявності, не надано доказів їх понесення.

Outcome: approved