Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-24 00:00:00

Представник позивача Виноградов Ю.Е. звернувся до суду з позовом, у якому просить стягнути із [PERSON] на користь АТ «Таскомбанк» заборгованість за кредитним договором № 8725910848 від 12.08.2022 у розмірі 116 079 грн 17 коп., в тому числі 95 222 грн 25 коп. - заборгованість по тілу кредиту; 6 грн 37 коп. - заборгованість по річним процентам, 20 850 грн 66 коп. - заборгованість по щомісячним процентам, понесені судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12 серпня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 8725910848, згідно умов якого позичальнику було надано грошові кошти на наступних умовах: сума кредиту - 96022,50 грн; строк користування - 48 місяців; річні проценти - 0,01 % від суми боргу за договором; щомісячні проценти - 2,49 % від суми кредиту. Кредит було отримано відповідачем шляхом безготівкового перерахування коштів у спосіб, зазначений в паспорті кредиту № 5910848. 01 вересня 2021 року право вимоги за вищезазначеним Кредитним договором було відступлено АТ «ТАСКОМБАНК» на підставі Договору про відступлення права вимоги № 01/09/21. Відповідачем належним чином умови кредитного договору не виконувалися, внаслідок чого станом на 24.08.2023 утворилася заборгованість в розмірі 116079 грн 17 коп., в тому числі: заборгованість за тілом кредиту - 95 222 грн 25 коп., заборгованість за річними процентами - 6 грн 37 коп., заборгованість за щомісячними процентами - 20 850 грн 66 коп. Ухвалою суду від 12.10.2023 відкрито провадження в даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення копії ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та роз`яснено, що розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін проводиться за його клопотанням, яке він може подати в строк для подання відзиву на позов. Ухвалою суду від 15.07.2024 здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін до розгляду з викликом сторін на 08.08.2024. 08.08.2024 розгляд справи відкладено до 28.08.2024, 25.09.2024, у зв`язку з неявкою сторін. Представник позивача до суду не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в позовних вимогах просив розглянути справу без участі їх представника. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до приписів ст. 128, 130, 131 ЦПК України. Зокрема, шляхом розміщення оголошення на веб-сайті судової влади України. Про причини неявки суд не повідомив та не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, а тому в силу вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини та оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, встановив таке. 12 серпня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 8725910848, згідно умов якого було надано кредит в сумі 96022,50 грн., строком на 48 місяців. 01 вересня 2021 року між Акціонерним товариством «ТАСКОМБАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Центр фінансових рішень» був укладений Договір про відступлення права вимоги № 01/09/21. В якості доказів передачі прав вимоги АТ «ТАСКОМБАНК», представником позивача подані додатки до Договору про відступлення права вимоги № 01/09/21 від 01.09.2021 (реєстр прав вимоги № ____ від »___»_____20____ до Договору про відступлення права вимоги №____ від »___»_____20___; повідомлення про відступлення права вимог; реєстр відкликаних угод №___ від «____»______20____ до Договору про відступлення права вимоги №____ від «___»_____20___.). В даних додатках відсутня будь-яка інформація про визначені вимоги і до яких саме боржників перейшло право вимоги. Не можна визнати належним доказом на підтвердження факту переходу права вимоги від ТОВ «ФК «Центр надання фінансових рішень» до АТ «ТАСКОМБАНК» права вимоги за Договором № 8725910848 від 12.08.2022 наданий представником позивача витяг з Реєстру прав вимоги до Договору про відступлення права вимоги № 01/09/21 від 01.09.2021 за 15.08.2022, зважаючи на те, що у витягу зазначені лише номер і дата кредитного договору, прізвище позичальника та сума боргу, але не вказано, станом на яку дату нараховано заборгованість, залишок заборгованості на початок та кінець кожного періоду, всі суми коштів, що сплачені відповідачем в рахунок погашення заборгованості, напрямки та підстави їх нарахування та відсутні відомості про те, що матеріали кредитної справи (з даними про погашення кредиту та інше) передавались новому кредитору, як це передбачено ч. 1 ст. 517 ЦК України. Зважаючи на те, що правовідносини між сторонами по справі виникли з договірних правовідносин, то до них слід застосувати положення Цивільного кодексу України щодо загальних положень про договір та зобов`язання, позику, кредитний договір, договір факторингу, відступлення прави вимоги. Згідно з ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За приписами ч. 1 ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ч. 1 ст. 519 ЦК України). Тлумачення наведених норм свідчить, що права вимоги (майнові права) можуть бути відступлені (продані) лише за існуючим зобов`язанням; первісний кредитор може відступити (продати) тільки ті права вимоги (майнові права), які дійсно існують та йому належать; відступлення (продаж) прав вимоги (майнових прав) здійснюється виключно в межах того обсягу прав, який має в такому зобов`язанні кредитор. Тобто, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. Аналогічні висновки викладенні у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі 6-459цс17 та у постанові Верховного Суду України від 24.04.2018 у господарській справі № 914/868/17. Законодавцем передбачено можливість відступлення первісним кредитором новому кредитору як повного обсягу прав та обов`язків, належних йому на момент відступлення (універсальне правонаступництво), так і можливість відступлення прав лише у певній частині, що обумовлюється сторонами в договорі відступлення права вимоги (сингулярне правонаступництво). Оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що «ніхто не може передати більше прав, ніж має сам». Однак, як вбачається із поданих представником позивача доказів, право вимоги первісного кредитора (ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень») перейшло до правонаступника (АТ «ТАСКОМБАНК») 01 вересня 2021 року, до укладення Кредитного договору № 8725910848 (12 серпня 2022 року). Отже, за Договором про відступлення права вимоги № 01/09/21 від 01.09.2021 було здійснено передачу права невизначених вимог, оскільки на момент його укладення у ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» не тільки було відсутнє право вимоги до відповідача, на момент укладення договору відступлення прав вимоги ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та відповідачем. У зв`язку з наведеним, хоча чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, але це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином (постанова Верховного Суду від 24.04. 2018 у справі №914/868/17). Положеннями статей 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів. Жодний доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. За змістом ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення. В той же час, позивач разом з позовною заявою подав фотокопію реєстру прав вимоги, яка надрукована шрифтом, розмір якого та якість друку не дає можливість точно прочитати викладене в ньому (т. 1, а.с. 29). Крім того, вказана копія не завірена у відповідності до вимог ст. 95 ЦПК України представником позивача, що унеможливлює прийняття вказаної копії письмового документа в якості належного доказу. Вказані обставини свідчать про те, що позивачем не доведено факт відступлення права грошової вимоги відносно [PERSON] за кредитним договором № 8725910848 від 12.08.2022 від первісного кредитора - ТОВ «ФК «Центр фінансових рішень» до АТ «ТАСКОМБАНК». Посилання АТ «ТАСКОМБАНК» у позовній заяві про те, що факт передачі права вимоги за кредитним договором, а також відповідний розмір зобов`язання, що існував на момент передачі підтверджується Реєстром прав вимоги до договору Факторингу, випискою та розрахунком заборгованості, які були додані до позову, суд вважає безпідставними з огляду на відсутність належних доказів переходу права вимоги до позивача, а також відсутність у ТОВ «ФК «Центр Фінансових Рішень» станом на 01 вересня 2021 року будь-яких визначених прав вимоги до відповідача, які б воно могло відступити. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Суд, виходячи з викладеного вище, надавши належну оцінку наявним у справі доказам у їх сукупності та взаємозв`язку, враховуючи недоведеність права вимоги позивача, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Судові витрати слід покласти на позивача відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed