Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-23 00:00:00

Заявниця [PERSON] звернулася до суду із заявою, у якій просить встановити факт її постійного проживання із [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з 22.08.1998 року вона з [PERSON] перебувала у шлюбі, який зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського району м. Києва, актовий запис №400. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , актовий запис №2412. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить земельна ділянка площею 0,1002 га для ведення садівництва. Утравні 2023 вона звернулася до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Постановою державного нотаріуса Сьомої київської державної нотаріальної контори Конончук Т.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії №1445/02-31 від 15.06.2023 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з пропущенням строку для прийняття спадщини. До 02.11.2021 року [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але фактично з 2009 року, проживав з [PERSON] у їх спільній квартирі за адресою: [ADDRESS] , де вони вели спільне господарство, як подружжя. Метою звернення до суду є оформлення права власності на спадкове майно. З огляду на ці обставини, вважає, що вона є спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та має право на спадкування, а тому просить суд встановити факт постійного проживання [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Ухвалою суду від 01.12.2023 відкрито провадження у справі за правилами окремого провадження, призначене судове засідання. У судове засідання учасники справи та їх представники не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника заявниці адвоката Айдинян А.В. надійшла заява, в якій вона підтримує вимоги зазначені у заяві про встановлення факту смерті, просить суд здійснювати розгляд справи без участі заявниці та її представника (а.с. 92). Від представника заінтересованої особи Фастівської міської громади до суду надійшла заява, в якій він зазначає, що проти задоволення вимог заявниці не заперечує та просить розглядати справу без участі представника заінтересованої особи (а.с. 40-41). Заслухавши пояснення учасників справи на попередніх судових засіданнях, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 22.08.1998 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, який зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського району м. Києва, актовий запис №400, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с. 8). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , видане Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №24212 (а.с. 11). Причиною смерті [PERSON] є гостра коронавірусна хвороба (Covid-19), що підтверджується довідкою про причини смерті до форми №106/о №263 від 02.11.2021 року (а.с. 23). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. До складу спадщини входить земельна ділянка площею 0,1002 га для ведення садівництва, що підтверджується Державним актом про право приватної власності на землю номер 3224981200/10442, зареєстрованим у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю Великоснітинської сільської Ради народних депутатів №148 від 08.07.1998 р. (а.с. 27). 15.06.2023 року на підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини, державний нотаріус Сьомої київської державної нотаріальної контори Конончук Т.В. видала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №1445/02-3 (а.с. 73-74). Підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого [INFO] [PERSON] є те, що [PERSON] звернулася до нотаріальної контори після спливу шестимісячного терміну, тим самим, пропустивши строк для прийняття спадщини (а.с. 73). Станом на 02.11.2021 року, [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відміткою в паспорті про реєстрацію місця проживання та листом Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дарницької районної в місті Києві Державної адміністрації №1037 від 16.05.2023 року (а.с. 9-10). [PERSON] та [PERSON] фактично проживали за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом про фактичне місце проживання особи від 24.07.2023 року, виданим керівником ОСББ «ТРИ СУСІДИ 1» у складі трьох сусідів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 14). Власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] , на підставі Договору дарування від 12.07.2019 року №1534 із 2009 року, у відповідності до якого [PERSON] подарував заявниці 1/2 частку квартири (а.с. 12-13). Згідно з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) відомості щодо спадкоємців відсутні, спадкова справа щодо майна померлого [PERSON] не заведена (а.с. 78, 85). Зважаючи на різні адреси зареєстрованого місця проживання заявниці і померлого [PERSON] , [PERSON] не може належним чином реалізувати свої права як спадкоємця. Встановлення факту сумісного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини необхідне заявниці для подальшого оформлення прав на спадкове майно. У судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] пояснили суду, що вони добре знають заявницю [PERSON] та знали померлого [PERSON] , а також підтвердили, що вони дійсно постійно проживали разом за адресою: [ADDRESS] аж до дня смерті [PERSON] . Крім того факт постійного проживання заявниці [PERSON] із [PERSON] , померлим [INFO] , підтверджується письмовими заявами свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які зазначили, що [PERSON] дійсно постійно проживала із померлим [PERSON] до дня його смерті (а.с. 15-22). Згідно з ч.1 ст.293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України). Юридичні факти - це обставини чи життєві факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин. Встановлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих немайнових чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як зазначено в абзаці 1 пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», що відповідно до статей 255, 271 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто, від них залежать виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Так, в порядку окремого провадження можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Отже, щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори в межах 6-місячного строку, встановленого для прийняття спадщини (ст. 1270 ЦК). Строк, визначений ст. 1270 ЦК України в такому випадку застосовується для відмови від спадщини, а не для її прийняття. В свою чергу, для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу протягом 6 місяців з часу відкриття спадщини, (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Тобто, дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, чітко визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статтях 1269, 1270 ЦК України. Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Згідно з п. п. 4.10. п. 4 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року N 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Відповідно до ч.1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно роз`яснень викладених у п.п.2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено,що до складу спадщини входять усі права та обов`язки ,що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Встановлення даного факту для заявниці має юридичне значення, оскільки від цього факту безпосередньо породжуються юридичні наслідки, в даному випадку прийняття спадщини. Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. На підставі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що факт проживання [PERSON] разом зі своїм чоловіком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] в період з 2009 року по 02.11.2021 року, тобто до дня смерті останнього, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні, а тому заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved