Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся в суд із позовом до відповідача [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивачами викладено обставини, що відповідач з 2019 року не проживає в квартирі, оскільки виїхав за межі України. У квартирі речі та майно відповідача відсутні, він не бере участі в утриманні житла та не вносить плату за комунальні послуги. Наявність реєстрації відповідача, змушує позивача сплачувати за нього кошти, в той час, коли він не користується та не проживає в даній квартирі. У зв`язку із недосягненням згоди щодо досудового врегулювання спору, з підстав викладених у позові, позивач просить визнати [PERSON] , таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] . У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, однак представник позивача подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає повністю з мотивів та підстав, зазначених у ньому. Відповідно до\~статті 206 ЦПК України,\~позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що є усі законні підстави ухвалити рішення про задоволення позову. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, через неявку всіх учасників справи. При розгляді справи судом, учасниками справи подано заяви та клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії, зокрема. Ухвалою суду відкрито провадження у справі. Перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд дійшов наступного висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів та застосованих норм права. Судом встановлено фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Суд, встановив, що позивач [PERSON] зареєстрований та проживає у квартирі [ADDRESS] , про що свідчить Витяг з реєстру Тернопільської територіальної громади № 2024/008306545 від 12.07.2024. Відповідно до довідки ПП «Вікторія-1» № 201 від 22.07.2024, разом з позивачем зареєстровані: дружина [PERSON] , [INFO] , але не проживає з 2005 року, та син (відповідач) [PERSON] , [INFO] , але не проживає з 2019 року. Згідно з акту обстеження житлових умов від 22.07.2024, складеного комісією ПП «Вікторія-1» встановлено, що при обстеженні квартири [ADDRESS] , [PERSON] , [INFO] , зареєстрована, але не проживає з 2005 року, та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований, але не проживає з 2019 року за вищевказаною адресою, що підтверджено сусідами [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Із корінця ордера на жилу площу в гуртожитку № 0012 серія УТР від 22.03.2006, виданого на підставі спільного рішення адміністрації та житлової комісії управління МНС України в Тернопільській області від 16.08.2004, встановлено, що позивач [PERSON] має право на зайняття з сім`єю з 4 чоловік жилої площі в гуртожитку у [ADDRESS] , розміром 76,4 кв. м. Згідно із ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 2\~статті 15 Цивільного кодексу України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із ч. 1\~ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Позивач як на підставі заявлених вимог посилається на те, що слід визнати відповідача, таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] , оскільки наявність реєстрації відповідача, змушує позивача сплачувати за нього кошти, в той час, коли він не користується та не проживає в даному житлі. Суд погоджується з такими аргументами позивача, виходячи з наступних норм права, які підлягають застосуванню та мотиви їх застосування. Відповідно до вимог\~статті 72 ЖК України,\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно статті 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ч.2 ст.107 ЖК України, у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Поняття «житло» не обмежується приміщеннями, яке законно займають або законно створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (рішення ЄСПЛ від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії», заява № 58255/00, пункт 36). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення ЄСПЛ від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», заява № 19009/04, пункт 50). Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує законну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві» (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», заява № 39948/06, п. 47). У пункті 44 рішення ЄСПЛ від 2 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України», заява № 30856/03, ЄСПЛ визначив, що втручання у право заявника на повагу до його житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою. Концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві. Аналізуючи вищенаведені обставини, суд дійшов висновку, що у даному випадку мають місце порушення з вини відповідача права позивача, які підлягають захисту шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] , оскільки останній не проживав у вказаному житлі більше шести місяців і проживає за іншою адресою. На підставі наведеного,

Outcome: approved