Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просив визнати за ним право власності в порядку спадкування на частину житлового будинку [ADDRESS] та частину квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог в позові зазначено, що [INFO] на території РФ помер батько позивача [PERSON] . Після смерті батька залишилась спадщина, до складу якої входять об`єкти нерухомого майна. Спадкоємцями, які прийняли спадщину у встановленому законом порядку після смерті [PERSON] є позивач та відповідач, які є синами померлого. Під час оформлення спадкових прав було з`ясовано про наявність розбіжностей у написанні по батькові померлого в різних документах, а також відсутність у спадкоємців оригіналів деяких правовстановлюючих документів. Постановою від 23.11.2023 нотаріус відмовив позивачу та відповідачу у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом. За таких обставин позивач позбавлений можливості отримати документи про підтвердження набуття ним у спадщину майна після смерті батька, внаслідок чого звернувся до суду з даним позовом. Відповідач [PERSON] не заперечував проти позовних вимог та не подавав письмового відзиву. 07.05.2024 судом відкрито провадження у справі з визначенням порядку розгляду справи за правилами загального позовного провадження. За клопотанням позивача 07.05.2024 судом постановлено ухвалу, якою витребувано з Другої черкаської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . 16.05.2024 на адресу суду надійшла копія спадкової справи після померлого [PERSON] .. 30.05.2024 судом постановлено ухвалу, якою відмовлено у задоволенні клопотання позивача про об`єднання в одне провадження цієї справи з цивільною справою №711/2147/24 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. 07.08.2024 судом постановлено ухвалу, якою залучено до участі у справі в якості співвідповідачів Черкаську міську раду та Михайлівську сільську об`єднану територіальну громаду. 02.09.2024 судом закрите підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні з підстав, викладених у позові. Представник відповідача [PERSON] адвокат Лук`янченко І.П., яка діє на підставі ордеру серії СА №1040768 від 29.05.2024, в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову. Пояснила, що позивач та відповідач не змогли у позасудовому порядку оформити своїх прав на спадщину, оскільки у свідоцтві про смерть їх батька та у документах, які підтверджують майнові права померлого на спадкове майно, наявні розбіжності у написанні прізвища та по батькові померлого. Додатково зауважила, що [PERSON] також звертався до суду з аналогічним позовом до свого брата [PERSON] , який було задоволено судом і відповідне рішення набрало законної сили, що надало можливості [PERSON] отримати документ про набуття відповідного майна в порядку спадкування. Представники інших учасників справи до суду не з`явилися і про причини неявки не повідомили, хоча були належним чином повідомлені про час і місце судового засідання. Від представника Черкаської міської ради Прокопчук А.П., яка діє на підставі довіреності №3975-01-21 від 28.12.2023, на адресу суду надійшло клопотання, в якому вона просила розглядати справу без участі представника Черкаської міської ради та зазначила, що при вирішенні спору покладається на розсуд суду та просить ухвалити рішення відповідно до вимог чинного законодавства. Заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши надані учасниками справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Об`єктом спору є житловий будинок з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS] (далі спірний будинок), - та квартира за адресою: [ADDRESS] (далі спірна квартира). Згідно технічного паспорту від 08.12.2011 спірний будинок являє собою домоволодіння, яке складається з наступних об`єктів: одноповерховий житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 29,8кв.м; погріб літ. «Б»; ворота №1 /а.с. 8-11/. Відповідно до висновку про вартість об`єкта оцінки від 27.02.2024, складеного оцінювачем ФОП [PERSON] , ринкова вартість спірного будинку складає 47\~700 грн/ /а.с. 34/. Право власності на спірний будинок зареєстровано з 14.12.2011 (реєстраційний номер 35514557) за фізичною особою [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №26 від 26.05.1990, укладеного у Лубенській сільській раді /а.с. 6, 14, 35/. Згідно технічного паспорту від 03.11.1993 спірна квартира являє собою трикімнатну житлову квартиру загальною площею 68,3кв.м., житлова площа 40,4кв.м., яка розташована на восьмому поверсі дев`ятиповерхового будинку /а.с. 12-13, 18/. Відповідно до висновку про вартість об`єкта оцінки від 27.02.2024, складеного оцінювачем ФОП [PERSON] , ринкова вартість частки спірної квартири складає 387\~100 грн. /а.с. 31/. Право власності на спірну квартиру зареєстровано у КП «Черкаське ОБТІ» на праві спільної власності за позивачем та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 03.11.1993, виданого органом приватизації Придніпровського районного виконавчого комітету /а.с. 7, 18, 32/. Відповідне свідоцтво видане на підставі рішення виконавчого комітету Придніпровської районної ради народних депутатів м. Черкаси №322 від 03.11.1993, відповідно до якого було затверджено список громадян, яким безоплатно передається житло в особисту власність, згідно якого спірна квартира передається [PERSON] /а.с. 129-133/. Згідно відповідних свідоцтв про народження позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є рідними братами, а їх батьком є [PERSON] /а.с. 19, 20/. Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого 15.03.2013 комітетом записів актів цивільного стану департаменту адміністрації міста Тюмені Російської Федерації, в м. Тюмень Російської Федерації 14.03.2013 помер [PERSON] , який народився [INFO] в с. Сотники, Корсунь-Шевченківського району Черкаської області /а.с. 16/. 11.04.2013 [PERSON] та [PERSON] звернулись до Другої черкаської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] , внаслідок чого у Спадковому реєстрі було заведено спадкову справу №267/13 /а.с. 51-67/. Матеріалами спадкової справи підтверджується відсутність зареєстрованих у Спадковому реєстрі заповітів [PERSON] , а також те, що інші особи з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] у встановленому законом порядку до нотаріуса не звертались. 23.11.2023 [PERSON] та [PERSON] звернулись до нотаріуса з заявою про видачу їм свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті їх батька [PERSON] , до складу якої, зокрема, входить спірний будинок та частка спірної квартири /а.с. 61/. 23.11.2023 нотаріус Другої черкаської державної нотаріальної контори виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно якої нотаріус відмовив [PERSON] та [PERSON] у видачі відповідних свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті їх батька [PERSON] , який помер [INFO] . Дана відмова обґрунтована тим, що спадкоємцями не надано належних правовстановлюючих документів на майно, що належало померлому /а.с. 66/. За таких обставин, позивач вважає, що спірний будинок та частка спірної квартири входять до складу спадщини його померлого батька, яку він належним чином прийняв, а тому він має право на набуття у власність половини такого майна в порядку спадкування, але його право не визнається, внаслідок чого він звернувся до суду з зазначеним позовом. Таким чином існує спір з приводу порядку реалізації права на спадкування за законом, який регулюється нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК) та іншими нормативно-правовими актами. Надаючи оцінку доводам учасників справи та обставинам спірних правовідносин суд виходить з наступного. Згідно ст. 328 ЦК, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Однією з підстав для набуття права власності є спадкування. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1258 ЦК спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають, зокрема, діти спадкодавця. Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК). Частиною першою статті 1269 ЦК визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] позивач подав у визначений законом строк заяву про прийняття спадщини разом з відповідачем [PERSON] . Будь-які інші особи з заявами про прийняття спадщини не звертались. Заповітів за життя [PERSON] не складав. Будь-які відомості про те, що є інші особи, які могли фактично прийняти спадщину після смерті [PERSON] судом не встановлені. Таким чином, спадкоємцями майна, що залишилось після смерті [PERSON] , є позивач та його брат відповідач [PERSON] .. Згідно ст. 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. За обставинами спірних правовідносин судом встановлено, що підставою для відмови у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину щодо спірного будинку та квартири стала відсутність належного правовстановлюючого документу про підтвердження права власності спадкодавця на таке майно, що зумовлено розбіжностями у написанні по батькові померлого у свідоцтві про смерть ( [PERSON] ) та у правовстановлюючих документах на майно ( [PERSON] ). За змістом ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами та показаннями свідків. Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини і громадянина, суд оцінює докази згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», оскільки «таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів» (справа «Бочаров проти України» рішення від 17 березня 2011 року, заява № 21037/05, §45; «Федорченко та Лозенко проти України», рішення від 20 вересня 2012 року, заява № 387/03, §53). За матеріалами справи судом встановлено, що документи, які були предметом судового розгляду, були складені різними установами, в різний час і різними мовами (російською, українською). В документах щодо [PERSON] його по батькові в україномовному варіанті написання зазначено, як « [PERSON] » /а.с. 6,-8, 12, 14/, а в документах російськомовного написання « [PERSON] ». В той же час при реєстрації спадкової справи на підставі свідоцтва про смерть [PERSON] , що видано органами реєстрації актів цивільного стану Російської Федерації і складено російською мовою, його по батькові перекладено українською мовою як « [PERSON] » /а.с. 56-57/. Натомість суд бере до уваги, що в російськомовному варіанті відповідне ім`я та похідне від нього по батькові має лише один варіант написання (« [PERSON] », « [PERSON] »), який і зазначено у складених російською мовою документах, що містять повне ім`я [PERSON] /а.с. 16, 19, 20/. В цьому контексті слід звернути увагу, що в українській і російській ономастичних традиціях є особові імена, які мають кілька офіційних варіантів. Варіантні ряди в різних мовах кількісно та якісно не збігаються. Іноді кожен офіційний варіант однієї мови має в іншій мові єдиний варіантний відповідник, а іноді офіційному варіанту однієї мови відповідають в іншій мові декілька офіційних варіантів. Ономастична традиція співвідносить два українські офіційні варіанти імені НИЧИПІР (похідні форми по батькові [PERSON] ) і [PERSON] (похідні форми по батькові [PERSON] ), з російським іменем « [PERSON] » (похідні форми по батькові « [PERSON] »). Отже при міжмовному перетворенні українських та російських варіантів цього імені трапляються випадки сплутування варіантних пар, внаслідок чого лінгвістична ідентифікація таких відмінних записів може ґрунтуватись на їхньому співвіднесенні з типовими девіаціями в практиці документування власних назв. Подібний висновок суду підтверджується наданим позивачем суду експертним висновком №056/251-п від 14.02.2024, складеним Українським бюро лінгвістичних експертиз /а.с. 17/. Отже, системний аналіз відомостей з досліджених судом документів, що стосуються особи « [PERSON] » та « [PERSON] », а також встановлених судом обставин життя позивача та його померлого батька свідчить, що існує достатньо відомостей на підтвердження того факту, що спірний будинок та частка спірної квартири належали саме батькові позивача [PERSON] , який народився [INFO] і помер [INFO] , а розбіжності в написанні по батькові такої особи (зазначення у правовстановлюючих документах щодо майна « [PERSON] ») зумовлено сплутуванням варіантних пар російського імені «Никифор» при перекладі його українською мовою. За таких обставин суд приходить до висновку про доведення існування факту належності батькові позивача [PERSON] , який помер [INFO] , спірного будинку та частки спірної квартири, а відтак таке майно входить до складу спадщини після смерті останнього. Враховуючи що позивач прийняв спадщину після смерті свого батька у встановленому законом порядку, але не має можливості отримати документ на підтвердження права власності на спадщину, до складу якої входить нерухоме майно, то його право є порушеним і підлягає захисту. Статтею 16 ЦК передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи, до яких, зокрема, законодавцем віднесено визнання права. Право на обрання способу захисту своїх прав та законних інтересів (нотаріальний чи судовий) належить виключно особі і не може бути обмежене з формальних міркувань. Згідно ст. 392 ЦК власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, враховуючи що позивач відповідно до закону вчинив всіх необхідних заходів для належного прийняття у спадщину спірного майна після смерті батька, проте не має можливості отримати відповідного свідоцтва та позбавлений можливості зареєструвати своє право, то суд приходить до висновку про те що його право не визнається, а отже може бути захищене судом шляхом визнання за ним права власності на відповідну частку у спірному майні в порядку спадкування за законом. При цьому, беручи до уваги, що спадкоємцями після смерті [PERSON] є позивач та його брат, а відповідне спадкове майно знаходиться на території територіальних громад м. Черкаси та с. Куликівка Черкаського району Черкаської області, то позов пред`явлений до належних відповідачів. Беручи до уваги, що спадкоємцями після смерті [PERSON] є позивач та відповідач [PERSON] , які є спадкоємцями однієї черги, а відтак мають право на спадкування майна в рівних частках, то до позивача у зв`язку зі смертю батька перейшло право власності на частину спірного будинку та частину спірної квартири. За таких обставин суд доходить висновку про обґрунтованість та правомірність позовних вимог, внаслідок чого позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з того, що судові витрати по справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду в сумі 2174 грн. Оскільки позивачем не заявлялось вимог про відшкодування відповідних судових витрат, то на підставі ст. 13 ЦПК України у суду відсутні підстави для розгляду питання про відшкодування таких витрат за рахунок відповідачів. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved