Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, де просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 63057,60 грн, а також стягнути судові витрати за сплати судового збору у сумі 3028,00 грн. та на правничу допомогу у розмірі 17000,00 грн. В обґрунтуванні своїх вимог позивач зазначив, що 13.01.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит № 1391204, згідно умов якого кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, строком на 30 днів з 13.01.2020 року надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі 12000 грн, а позичальник зобов`язався повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом в сумі 5400 грн., які нараховуються за ставкою 1,5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, в строк по 12.02.2020 року та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором. В подальшому 29.11.2021 року між ТОВ «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 29-11-102, відповідно до умов якого TOB «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників в тому числі за Договором про споживчий кредит № 1391204 від 13.01.2020 р., що укладений між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] . У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників Товариству з обмеженою відповідальністю «Kоллект Центр» відповідно Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, в тому числі і за Договором про споживчий кредит №1391204 від 13.01.2020 р., що уклали ТОВ «Мілоан» та [PERSON] . Таким чином, TOB «Kоллект Центр» наділено правом грошової вимоги до відповідача. Відповідач свої зобов`язання за договором не виконала та станом на 08.03.2024 року розмір заборгованості [PERSON] становить 74156,03 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 10505,10 грн.; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги - 62210,93 грн.; заборгованість за процентами (з моменту відступлення права вимоги по дату проведення розрахунку заборгованості) - 0,00 грн. заборгованість з комісії - 1440,00 грн. Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 63057,60 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 10505,10 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 51112,50 грн.; заборгованість з комісії - 1440,00 грн. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість та понесені судові витрати. 19.04.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивач ТОВ «Коллект Центр» свого представника не направив, у позовній заяві прохав розгляд справи проводити за відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, про день та час слухання справи була повідомлена належним чином, правом на подання відзиву не скористалася. Враховуючи, що відповідач, який був належним чином повідомлений про місце і час розгляду справи, повторно не з`явився в судове засідання без повідомлення причини своєї неявки та з урахуванням клопотання представника позивача, суд вирішив на підставі ст. 247, 280 ЦПК України, провести судовий розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вивчивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини, дослідивши та проаналізувавши представлені докази в їх сукупності, встановив наступне. Згідно із ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень Судом встановлено, що 13.01.2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» та [PERSON] укладено Кредитний договір №1391204, згідно умов якого кредитодавець зобов`язався на умовах, визначених цим договором, строком на 30 днів з 13.01.2020 року надати позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі 12000 грн, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту у сумі 1440 грн та проценти за користування кредитом в сумі 5400 грн., які нараховуються за ставкою 1,5 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, в строк по 12.02.2020 року та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором. Договір був підписаний електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора. [PERSON] була ознайомлена умовами кредитування та графіком погашення кредиту. Кошти у сумі 12000,00 грн. були перераховані на рахунок [PERSON] , що підтверджується платіжним дорученням №13769541 від 13.01.2020 року. Згідно п.5 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно ч.1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Враховуючи положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» правочин вважається вчиненим у електронній формі у випадку, якщо в ньому наявні всі обов`язкові реквізити документа. Електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа (ч.1, 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»). Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» оригіналом електронного документа вважається електронний примірник документа з обов`язковими реквізитами, у тому числі з електронним підписом автора або підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». З врахуванням викладеного, лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. В силу ст. 12 цього Закону якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Згідно ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч.2 ст. 1054 та ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до вимог статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 610 ЦК України, порушення зобов`язання є й невиконання або виконання, порушення умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та розмір процентів, встановлений договором. Відповідно до ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконанням ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно матеріалів справи 29.11.2021 року між ТОВ «Мілоан» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 29-11-102, відповідно до умов якого TOB «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників в тому числі за Договором про споживчий кредит № 1391204 від 13.01.2020 р., що укладений між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] . При цьому, згідно реєстру боржників до договору факторингу № 29-11-102, відступлено право вимоги до за Договором про споживчий кредит № 1391204 до [PERSON] в розмірі заборгованості 28 458,85 грн, з яких: 1440 грн заборгованість по комісії, 16513,75 грн. заборгованість по процентам, 10505,10 грн. заборгованість за тілом кредиту. В подальшому ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників Товариству з обмеженою відповідальністю «Kоллект Центр» відповідно Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, в тому числі і за Договором про споживчий кредит №1391204 від 13.01.2020 року, що уклали ТОВ «Мілоан» та [PERSON] . При цьому, згідно реєстру боржників до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, відступлено право вимоги до за Договором про споживчий кредит № 1391204 до [PERSON] в розмірі заборгованості 74156,03 грн, з яких: 1440 грн заборгованість по комісії, 62210,93 грн. заборгованість по процентам, 10505,10 грн. заборгованість за тілом кредиту. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України). Як встановлено ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] підписала кредитний договір, отримала кошти за кредитним договором, про що свідчить платіжне доручення, погодилася з усіма викладеними у договорі умовами та взяла на себе зобов`язання належного виконання цих умов, про що свідчать її електронний підпис, доказів протилежного суду не подано, відзиву на позовну заяву не надходило. Таким чином, враховуючи положення вказаних статей, Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» є новим кредитором у зобов`язаннях з відповідачем, відповідно до умов кредитного договору, що був укладений між первісним кредитором ТОВ «Мілоан» та [PERSON] № [NUMBER] від 13.01.2020 року. Суд визнає, що невиконанням умов договору порушені права нового кредитора у зобов`язанні, тому позивач має право вимагати повернення позичальником основного боргу (позики) за тілом кредиту 10505,10 грн, заборгованість за нарахованими простроченими процентами за кредитом 16513,75 грн, та комісії 1440 грн., що в цілому становить суму заборгованості 28458,85 грн. відповідно до наданої первинним кредитором відомості щодо наявних нарахувань та погашень. Водночас, позивач нараховує заборгованість у сумі 74156,03 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 10505,10 грн.; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги - 62210,93 грн.; заборгованість за процентами (з моменту відступлення права вимоги по дату проведення розрахунку заборгованості) - 0,00 грн. заборгованість з комісії - 1440,00 грн. Та, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути заборгованість у розмірі 63057,60 грн., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 10505,10 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 51112,50 грн.; заборгованість з комісії - 1440,00 грн. Проте позивачем не долучено до матеріалів справи відомостей про те, що відповідач [PERSON] , як боржник, згідно до умов п.6.6 Договору Факторингу № 29-11-102 та п.5.5 Договору №10-01/2023 Про відступлення прав вимоги, повідомлена про відступлення прав вимоги, оскільки згідно ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Отже, в силу ст. 516 ЦК України, у задоволенні позову в частині відсотків нарахованих ТОВ «Вердикт Капітал» слід відмовити. Таким чином, суд задовольняє вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за кредитним договором за тілом кредиту 10505,10 грн, за нарахованими простроченими процентами за кредитом 16513,75 грн, та комісії 1440 грн., що в цілому становить 28458,85 грн. відповідно до наданої первинним кредитором відомості щодо наявних нарахувань та погашень. Згідно п.6 ч.1 ст. 264 ЦПК України, ухвалюючи рішення суд, зокрема вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача у разі відмови в позові на позивача. Враховуючи процент задоволеності позовних вимог, який складає 45,13%, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір у сумі - 1366,54 грн. Відповідно до п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Частина 8 ст. 141 ЦПК України визначає, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Звертаючись з позовом позивач долучив договір про надання правової допомоги №02-01/2023 від 02.01.2023 року укладеного між ТОВ «Коллект Центр» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», прас-лист АО «Лігал Ассістанс», платіжну інструкцію №413000006 від 09.02.2024 року про перерахування ТОВ «Коллект Центр» Адвокатському об`єднанню «Лігал Ассістанс» 52000 грн згідно договору про надання правової допомоги 302-01/2023 від 02.01.2023 року, заявку на отримання юридичної допомоги 1047 від 13.03.2024 року згідно якої погоджено надання Адвокатським об`єднанням Товариству послуг по супроводу примусового стягнення заборгованості з [PERSON] в сумі 12000 грн з яких 4000 грн за надання усної консультації (2 год/2000 грн), підготовка пропозицій 1000 грн (05 год/2000 грн), складання позовної заяви 12000 грн (2 год/3000 грн), акт про надання юридичної допомоги від 08.01.2024 року на суму 17000 грн. 30.07.2024 року до суду подано заяву на отримання юридичної допомоги №1047 від 05.01.2024 року згідно якої погоджено надання Адвокатським об`єднанням Товариству в сумі 17000 грн з яких 4000 грн за надання усної консультації (2 год/2000 грн), підготовка пропозицій 1000 грн (05 год/2000 грн), складання позовної заяви 12000 грн (2 год/3000 грн). Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (п.268). У додатковій Постанові від 19 лютого 2020 року справі № 755/9215/15-ц, Велика Палата Верховного суду, наголосила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У Постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 від 24 жовтня 2019 року та у справі № 922/2685/19 від 08 квітня 2020 року визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial