Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-30 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] - адвокат Аль-Атті І.В. звернулася в суд із даним позовом та просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбних відносинах від яких у них народився син [PERSON] . Однак сімейні відносини між сторонами на склалися та в січні 2021 року шлюб між сторонами розірвано. З моменту припинення шлюбних відносин відповідач не приймає жодної участі у житті дитини, не цікавиться сином, матеріально не забезпечує, допустив заборгованість зі сплати аліментів на суму 118736,32грн. Мати разом із сином на даний час проживають у [ADDRESS] , дитина повністю перебуває на утримані матері, яка забезпечує йому гідні умови проживання, навчання та виховання. Таким чином з метою захистів інтересів дитини позивач змушена звернутися до суду з даною позовною заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON] . Позивач в судове засідання не прибула, однак суду надійшла заява [PERSON] про розгляд справи у її відсутності та відсутності її представника, позовні вимоги підтримує повністю та просить задовольнити. Відповідач, в судове засідання не прибув, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнає повністю. Представник третьої особи в судове засідання не прибув, однак суду надано заяву про розгляд справи у відсутності їхнього представника, попередньо надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, вирішення даного питання покладають на розсуд суду. Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. За нормами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, однак зауважує, що це не може бути підставою для звільнення позивача від обов`язку надання інших доказів на підтвердження існування обставин, передбачених частиною першою статті 164 СК України для позбавлення батьківських прав. Судом встановлено та не оспорюється ніким із її учасників, що з березня 2017 року [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбних відносинах, які було розірвано 11.01.2021р. рішенням Сокальського районного суду Львівської області №454/3371/20. Як встановлено з матеріалів справи [PERSON] народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Із довідки про склад сім`ї №480 від 05.06.2023р. виданої виконавчим комітетом Рава-Руської міської ради вбачається, що [PERSON] проживає разом із [PERSON] у [ADDRESS] , що також підтверджується копією акту №29 від 15.06.2024р. обстеження матеріально-побутових умов сім`ї. 17.02.2021 року Сокальським районним судом Львівської області винесено судовий наказ №454/546/21 яким стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видій його заробітку. Із розрахунку заборгованості по аліментах, наданого державним виконавцем Сокальського ВДВС у Червоноградському районі Львівської області ЗМУМЮ, встановлено, що [PERSON] допустив заборгованість в розмірі 118746,32грн. Також із матеріалів справи встановлено, що мати дитини [PERSON] піклується про належне навчання та виховання сина, а батько дитини ніколи до дошкільного навчального закладу не звертався (копія характеристики з Рава-Руського закладу дошкільної освіти №1 та довідка виконавчого комітету Рава-Руської міської ради). 26.09.2024 року орган опіки та піклування Рава-Руської міської ради прийняв висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Виконавчим комітетом Рава-Руської міської ради Львівської області прийнято рішення №162 від 26.09.2024р. яким затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 165 Сімейного Кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей. У Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню до сина, матеріально його не забезпечує, виховання та навчання йому не надає а тому підлягає позбавленню батьківських прав. Оцінюючи обставин справи суд виходить з того, що на перше місце ставляться якнайкращі інтереси дитини, оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав як крайній захід впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Конвенція ООН чч. 1, 2 ст. 27 про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи наведене та

Outcome: approved