Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-01 00:00:00

16 квітня 2024 року адвокат Шох К. А., яка діє в інтересах позивача [PERSON] на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії АХ № 1183200 від 15 квітня 2024 року, звернулася засобами «Електронний суд» до Московського районного суду м. Харкова з позовною заявою до Держави Російська Федерація в особі Посольства Російської Федерації в Україні, в якій просить: - стягнути з Держави Російська Федерація на користь позивача матеріальну шкоду, завдану військовою агресією Російської Федерації проти України у розмірі 30 756 320,00 грн, що за офіційним курсом НБУ станом на час звернення до суду становить 780637, 07 доларів США; - стягнути з Держави Російська Федерація на користь позивача моральну шкоду, завдану військовою агресією Російської Федерації проти України у розмірі 1 000 000,00 грн, що за офіційним курсом НБУ станом на час звернення до суду становить 25381, 35 доларів США. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що позивач є власником нерухомого майна, а саме - нежитлового приміщенняза адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та даними технічного паспорту на нежитлові приміщення спортивно-оздоровчого комплексу. 24 лютого 2022 року РФ розпочала повномасштабне військове вторгнення на територію України, зокрема на територію Харківської області. 08 жовтня 2022 року у результаті активних ворожих обстрілів території м.Харкова з боку військових сил Російської Федерації відбулося влучання у нежитлову будівлю за адресою: [ADDRESS] , у результаті удару зруйновано частину приміщень, пошкоджено дах, стіни, вікна, двері, майно. Відповідно до висновку експертів № 15009/15010/15011 від 21 вересня 2023 року розмір матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок обстрілу по будівлі, що розташована за адресою: [ADDRESS] становить 30 756 320,00 грн. За результатами проведення зазначеної вище експертизи встановлено, що з військової точки зору 08 жовтня 2022 року обстріл будівель, споруд та прибудинкових територій, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , міг бути здійснений збройними формуваннями РФ зенітними керованими ракетами «5В55К» («5В55Р»), які використовувалися для стрільби із зенітно-ракетних систем «С-300ПС» («С-300ПМУ») з північно-західного, північного та північно-східного напрямків у секторі 318-550. Представник позивача зауважила на тому, що у висновку експертів № 15009/15010/15011 від 21 вересня 2023 року зазначена адреса - [ADDRESS] , замість адреси - [ADDRESS] , що є очевидною опискою, яка пов`язана з некоректним зазначенням номеру будинку при первинній реєстрації кримінального провадження. Натомість при описі об`єкта дослідження у висновку експертів вказана правильна адреса - м. Харків, пр-т Героїв Харкова, буд. 51. Ведення збройної агресії РФ проти України, наслідком якої, у тому числі є знищення нерухомого майна, належного позивачу на праві власності, спричинило позивачу моральну шкоду. Враховуючи характер та обсяг завданих позивачу моральних страждань, істотних порушень конституційних прав позивача, умисного характеру дій РФ, а також почуття безпорадності та розчарування, які позивач відчуває через неможливість вести звичайний спосіб життя, на переконання сторони позивача, достатнім та справедливим буде розмір компенсації за заподіяну позивачу моральну шкоду у сумі 1 000 000,00 грн. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2024 року справу за позовною заявою [PERSON] до Держави Російська Федерація в особі Посольства Російської Федерації в Україні про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої військовою агресією Російської Федерації проти України передано на розгляд до Київського районного суду м. Харкова за підсудністю. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 травня 2024 року вищевказану цивільну справу передано в провадження суді Київського районного суду м. Харкова Демченко С. В. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 10 травня 2024 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження, справа призначена до розгляду в підготовчому засіданні. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 03 липня 2024 року підготовче провадження у цивільній справі закрито, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. Позивач та представник позивача - адвокат Шох К. А. у судове засідання не з`явилися, від адвоката Шох К. А. надійшла заява, в якій просила проводити судове засідання за їх відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Суд враховує, що 24 лютого 2022 року розірвано дипломатичні відносини між Україною і Російською Федерацією у зв`язку з широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України. Функціонування закордонних дипломатичних установ України на території Російської Федерації та діяльність дипломатичних установ Російської Федерації на території України зупинено. Комунікація Міністерства закордонних справ України з органами державної влади Російської Федерації за посередництва третіх держав не здійснюється. Згідно з листом Міністерства юстиції України «Щодо забезпечення виконання міжнародних договорів України у період воєнного стану» № 25814/12.1.1/32-22 від 21 березня 2022 року з урахуванням норм звичаєвого права щодо припинення застосування міжнародних договорів державами у період військового конфлікту між ними, рекомендується не здійснювати будь-яке листування, що стосується співробітництва з установами РФ на підставі міжнародних договорів України з питань міжнародно-правових відносин та правового співробітництва у цивільних справах та у галузі міжнародного приватного права, крім випадків передачі судам чи громадянам України документів, одержаних за результатами виконання запитів, доручень і клопотань. 01 грудня 2022 року прийнято Закон України № 2783-IX «Про вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року». 23 грудня 2022 року Закон набрав чинності. Закон передбачає: зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року №240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року № 140/98-ВР, у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь (стаття 1). Згідно з позицією Верховного Суду, викладеною у справі № 308/9708/19 від 14 квітня 2022 року, починаючи з 2014 року відсутня необхідність у направленні до посольства Російської Федерації в Україні запитів щодо згоди бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди у зв`язку із вчиненням Російською Федерацією збройної агресії проти України та ігноруванням нею суверенітету та територіальної цілісності Української держав. З урахування викладеного відповідач повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-порталі судової влади України. Оскільки сторони у судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Відповідно до ухвали суду від 10 травня 2024 року, враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, дослідивши надані сторонами докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Суд встановив, що [PERSON] є громадянином України, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 364197037 від 01 лютого 2024 року, [PERSON] на праві власності належать нежитлові приміщення, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , а саме: будівля охорони, загальною площею 21, 7 кв.м, Опис: в літ. «О-1» на підставі довідки, серія та номер: БП5423/2019, виданий 24 вересня 2019 року, видавник: ТОВ «БП ЕКСПЕРТ»; спортивно-оздоровчий комплекс, загальною площею 2620,3 кв.м, Опис: літ. «Я-5» на підставі рішення суду, серія та номер: 6/05-08, виданий 03 березня 2008 року, видавник: Харківський обласний постійно діючий третейський суд; спортивно-оздоровчий комплекс, загальною площею 579,1 кв.м, Опис: літ. Ф-1 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 6961, виданий 04 вересня 2007 року, видавник: ПН ХМНО Грузкова Ю. В. Право власності [PERSON] на нежитлові приміщення, зокрема, спортивно-оздоровчий комплекс літ. «Я-5», що розташований за адресою: [ADDRESS] підтверджується також відомостями, зазначеними у технічному паспорті, виготовленому 24 вересня 2019 року ТОВ «БП ЕКСПЕРТ». Зі змісту Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 22022220000003127 вбачається, що до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості за фактом того, що 08 жовтня 2022 року близько 00 годин 30 хвилин представники підрозділів ЗС РФ, діючи з порушенням законів та звичаїв війни, а також посягаючи на територіальну цілісність і недоторканність України, здійснили ракетно-артилерійський обстріл з використанням невстановленого виду озброєння (ракетами) дальньої дії ураження (попередньо С-300) по житловим (комерційним, приватним) об`єктам за адресою: [ADDRESS] , а також по території Харківського НТУ сільського господарства ім. Василенка П., за адресою: м. Харків, Салтівський район, пр-т Героїв Харкова, буд. 45, що призвело до руйнування частини приміщень (споруд) та пошкодження транспортних засобів, інших прилеглих будівель. 14 лютого 2024 року на адресу представника позивача - адвоката Шох К. співробітниками СВ УСБУ в Харківській області направлений Витяг з ЄРДР зі змінами внесеними на підставі постанови про внесення змін до ЄРДР. З долученого до матеріалів справи Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 22022220000003127 вбачається, що 14 лютого 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 22022220000003127 від 08.10.2022 у графі короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення внесені зміни у частині зазначення адреси, а саме: замість адреси - [ADDRESS] зазначено адресу - [ADDRESS] . 20 лютого 2024 року слідчим 2 відділення СВ УСБ України в Харківській області Мулик А. В. винесена постанова про надання дозволу на розголошення даних досудового розслідування. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що 08 жовтня 2022 року близько 00 годин 30 хвилин представники підрозділів ЗС РФ, діючи з порушенням законів та звичаїв війни, здійснили ракетно-артилерійський обстріл з використанням невстановленого виду озброєння (ракетами) дальньої дії ураження (попередньо зенітною ракетою 5В55 ЗРК С300) по нежитловим будівлям за адресою: [ADDRESS] . Дані об`єкти нерухомості належать [PERSON] на підставі витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. З долученого до матеріалів справи листа слідчого СВ УСБ України в Харківській області Мулик А. від 20 лютого 2024 року № 70/6-Ш-311 вбачається, що громадянин [PERSON] був допитаний та визнаний потерпілим у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні за № 22022220000003127 від 08.10.2022. Зі змісту акту про пошкодження (знищення) нерухомого майна від 10 жовтня 2022 року слідує, що 08 жовтня 2022 року внаслідок ракетно-артилерійського обстрілу з використанням невстановленого виду озброєння (ракетам) дальньої дії ураження (попередньо С-300) представниками підрозділів ЗС РФ було пошкоджено та зруйновано вщент два поверхи будівлі, що розташована за адресою: [ADDRESS] , а саме: нежитлове приміщення, будівля охорони, загальною площею 21,7 кв.м, Опис: в лі. «О-1»: Додаткові відомості: приміщення охорони, загальною площею 8,9 кв.м, склад, загальною площею 12,8 кв.м; нежитлові приміщення: спортивно-оздоровчий комплекс, загальною площею 2620,3 кв.м, Опис: літ. «Я-5»; нежитлові приміщення спортивно-оздоровчий комплекс, загальною площею 579,1 кв.м, Опис: літ. Ф-1. Відповідно до акту про пошкодження (знищення) нерухомого майна від 10 жовтня 2022 року, будівля, що розташована за адресою: [ADDRESS] , внаслідок ракетно-артилерійського обстрілу, що мав місце 08 жовтня 2022 року зазнала таких пошкоджень: повне руйнування однієї з будівель та часткове руйнування ще однієї будівлі. Інші будівлі за вказаною адресою отримали значні пошкодження і руйнування даху, стін, віконних блоків, дверей, перегородок, а також майна та інше. Пошкоджені всі комунікації електропостачання, водовідведення, водопостачання і повністю зруйнована прибудинкова територія. Відповідно до листа начальника Головного управління ДСНС України в Харківській області від 15 листопада 2022 року № 65010-3753/65103, 08 жовтня 2022 року о 00 годин 49 хвилин підпорядковані підрозділи ГУ ДСНС України у Харківській області залучались за адресою: м. Харків, пр-т Героїв Харкова, 51. Було задіяно 3 одинці основної пожежно-рятувальних технік та 1 одиниця спеціальної пожежно-рятувальної техніки. Під час прибуття до місця виклику пожежі не виявлено. Зі змісту висновку експертів № 15009/15010/15011 за результатами проведення комплексної судової оціночно-будівельної, вибухотехнічної та військової експертизи, складеного 21 вересня 2023 року вбачається, що розмір матеріальної шкоди, заподіяної в результаті обстрілів, що сталися 08 жовтня 2022 року по будівлям за адресою: [ADDRESS] складає 30 756 320 грн. Як вбачається з дослідницької частини висновку експертів № 15009/15010/15011 за результатами проведення комплексної судової оціночно-будівельної, вибухотехнічної та військової експертизи, складеного 21 вересня 2023 року, об`єктом дослідження стала будівля, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Положеннями ч. 1 ст. 4 ЦК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Положення ст. 4 ЦК України ґрунтуються на нормах ст. 55 Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом. Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Загальновідомим є той факт, що у лютому 2014 року розпочалася військова агресія Російської Федерації проти України, внаслідок якої була анексована територія Автономної Республіки Крим, частково окуповані території Донецької та Луганської областей України. 24 лютого 2022 року розпочалось повномасштабне вторгнення Російської Федерації на територію України. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введений воєнний стан. У силу ч. 3 ст. 82 ЦПК України вказана обставина не підлягає доказуванню. Крім того, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 210/4458/15-ц, від 30 січня 2020 року у справі № 287/167/18-ц, ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 серпня 2017 року у справі №761/9437/15-ц висловлено правову позицію про те, що факт збройної агресії Російської Федерації проти України встановленню в судовому порядку не потребує. 02 березня 2022 року збройну агресію РФ проти України у резолюції ES-11/1 «Агресія проти України» визнала Генеральна Асамблея ООН. Вона вимагає від РФ негайного припинення застосування сили проти України, утримання від погроз чи застосування сили проти будь-якої держави ООН, повного та безумовного виведення збройних сил з території України у межах її міжнародно-визнаних кордонів, а також забезпечення повного захисту цивільних осіб, включаючи гуманітарний персонал, журналістів та осіб, які перебувають у вразливому становищі, у тому числі жінок і дітей. 27 квітня 2022 року Парламентська Асамблея Ради Європи ухвалила резолюцію «Наслідки продовження агресії Російської Федерації проти України: роль і відповідь Ради Європи» № 2433. Визнала, що агресія Російської Федерації проти України є безпрецедентним актом як сама по собі, так і за її далекосяжними наслідками, бо провокує найважчу гуманітарну кризу в Європі з найбільшою кількістю жертв, наймасштабнішим внутрішнім і зовнішнім переміщенням населення з часів Другої світової війни. 14 квітня 2022 року Верховна Рада України визнала дії, вчинені збройними силами РФ та її політичним і військовим керівництвом під час останньої фази збройної агресії проти України, яка розпочалася 24 лютого 2022 року, геноцидом Українського народу (пункт 1 Заяви Верховної Ради України «Про вчинення Російською Федерацією геноциду в Україні», схваленої постановою Верховної Ради України № 2188-IX). Вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітет та територіальну цілісність іншої держави - України, що закріплено у Статуті ООН. Звернення позивача до українського суду слід вважати єдиним розумно доступним засобом захисту права, позбавлення якого означало б позбавлення такого права взагалі, тобто заперечувало б саму сутність такого права. Відповідно до частини першої статті 49 Закону України «Про міжнародне приватне право» права та обов`язки за зобов`язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди, визначаються правом держави, у якій мала місце дія або інша обставина, що стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди. До зобов`язань, що виникають з дії однієї сторони, з урахуванням статей 49-51 Закону України «Про міжнародне приватне право», застосовується право держави, у якій мала місце така дія (стаття 48 Закону України «Про міжнародне приватне право»). Відповідно до ч. 2 ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є, зокрема іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Статтею 79 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено поняття «судовий імунітет», відповідно до якого пред`явлення позову до іноземної держави, залучення іноземної держави до участі у справі як відповідача або третьої особи, накладення арешту на майно, яке належить іноземній державі та знаходиться на території України, застосування щодо такого майна інших засобів забезпечення позову і звернення стягнення на таке майно можуть бути допущені лише за згодою компетентних органів відповідної держави, якщо інше не передбачено міжнародним договором України або законом України. Преамбулою Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України визначено, що Україна згідно з Конституцією України є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актам є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом. Відтак, дії Російської Федерації вийшли за межі своїх суверенних прав, оскільки будь-яка іноземна держава не має права втручатися шляхом збройної агресії в іншу країну, а тому у цій категорії спорів (про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, її майну, здоров`ю, життю у результаті збройної агресії російської федерації) іноземна держава-відповідач не користується судовим імунітетом проти розгляду судами України таких судових справ. Окрім того, відповідно до статті 12 Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності (2004), що відображає звичаєве міжнародне право, держава не має права посилатися на судовий імунітет у справах, пов`язаних із завданням шкоди здоров`ю, життю та майну, якщо така шкода повністю або частково завдана на території держави суду та якщо особа, яка завдала шкоду, у цей час перебувала на території держави суду. Відтак судовий імунітет Російської Федерації не підлягає застосуванню з огляду на порушення Російською Федерацією державного суверенітету України, а отже, не є здійсненням Російською Федерацією своїх суверенних прав, що охороняються судовим імунітетом, а тому держава російська федерація є належним відповідачем у цій справі. Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для відшкодування позивачу майнової шкоди, суд виходить з такого. Частиною першою статті 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Положеннями п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. За змістом ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (пункт 8 частини другої статті 16 ЦК України). Відповідно до ст. 48 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I від 8 червня 1977 року), для забезпечення поваги й захисту цивільного населення та цивільних об`єктів сторони, що перебувають у конфлікті, повинні завжди розрізняти цивільне населення й комбатантів, а також цивільні й воєнні об`єкти та відповідно спрямовувати свої дії тільки проти воєнних об`єктів. Положення ст. 51 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року передбачає, що цивільне населення користується загальним захистом від небезпек, що виникають у зв`язку з воєнними операціями. Крім того на підставі ст. 57 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року при проведенні воєнних операцій повинна постійно виявлятися турбота про те, щоб оберігати цивільне населення, цивільних осіб і цивільні об`єкти. Згідно з ч. 1 ст. 52 Додаткового протоколу, цивільні об`єкти не повинні бути об`єктом нападу або репресалій. Суд звертає увагу на те, що військова агресія та окупація Російською Федерацією територій України є не тільки порушенням суверенітету й територіальної цілісності України, але й порушенням основоположних принципів та норм міжнародного права. Така військова агресія супроводжується злочинами геноциду проти народу України, а також іншими військовими злочинами збройних сил та вищого керівництва Російської Федерації. Згідно зі ст. 8 розділу І Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність його житла, тайну його кореспонденції або на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань. Стаття 28 Загальної декларації прав людини гарантує кожній людині право на соціальний і міжнародний порядок, при якому права і свободи, викладені в цій Декларації, можуть бути повністю здійснені. Стаття 1 Декларації про право на мир засвідчує, що кожен має право жити в мирі в умовах заохочення і захисту всіх прав людини і повної реалізації розвитку (резолюція 71/189, прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 19 грудня 2016 року). Отже, обов`язку держав утримуватися від збройної агресії кореспондує право людини на мир, яке є запорукою дотримання інших прав і свобод, гарантованих нормами Загальної декларації прав людини та інших міжнародно-правових актів. Силові дії Російської Федерації, що тривають з лютого 2014 року є актами збройної агресії відповідно до пунктів «a», «b», «с», «d» та «g» статті 3 Резолюції 3314 (XXIX) Генеральної Асамблеї ООН «Визначення агресії» від 14 грудня 1974 року. Російська Федерація є суб`єктом, внаслідок збройної агресії якого проти України та окупації частини території України порушено низку прав та свобод громадян України, зокрема, особистих прав позивача, тому відповідно саме Російська Федерація є суб`єктом, на якого покладений обов`язок з відшкодування завданих цими діями збитків. Відповідно до ч. 9 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. У даному випадку предметом позову є саме відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої фізичній особі, внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України; місцем завдання шкоди є територія суверенної держави Україна; шкода завдана агентами Російської Федерації, які порушили принципи та цілі, закріплені у Статуті ООН, щодо заборони військової агресії, вчиненої стосовно іншої держави - України. Позивач, звертаючись до суду з вказаним позовом просив стягнути з Держави Російська Федерація на його користь матеріальну шкоду, завдану військовою агресією Російської Федерації проти України у розмірі 30 756 320,00 грн, що за офіційним курсом НБУ станом на час звернення до суду становить 780 637, 07 доларів США та моральну шкоду, завдану військовою агресією Російської Федерації проти України у розмірі 1 000 000,00 грн, що за офіційним курсом НБУ станом на час звернення до суду становить 25 381, 35 доларів США. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом. Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Як передбачено частиною другою статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Обґрунтовуючи розмір завданої матеріальної шкоди, позивач посилається на пошкодження нерухомого майна через здійснення ракетно-артилерійського обстрілу будівлі, що розташована за адресою: [ADDRESS] з боку військових сил Російської Федерації, посилаючись на висновок експертів № 15009/15010/15011 за результатами проведення комплексної судової оціночно-будівельної, вибухотехнічної та військової експертизи, складеного 21 вересня 2023 року. Об`єктом оцінки є нежитлові приміщення, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , та які на праві власності належать позивачу, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Згідно з переліком територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затвердженим наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 25 квітня 2022 року №75, згідно з яким Харківська міська територіальна громада, до складу якої входить м. Харків, була включена до списку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають у тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), п.п. 14 п. 6 розділу VII Переліку. Відповідно до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України 22 грудня 2022 року № 309, згідно з яким Харківська міська територіальна громада, до складу якої входить м. Харків, в період з 24 лютого 2022 року до 15 вересня 2022 року була територією проведення активних бойових дій, а з 16 вересня 2022 року вважається територію можливих бойових дій. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З долучених до матеріалів справи доказів підтверджується факт здійснення 08 жовтня 2022 року близько 00 годин 30 хвилин військовослужбовцями РФ ракетно-артилерійського обстрілу будівлі, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Зі змісту висновку експертів № 15009/15010/15011 за результатами проведення комплексної судової оціночно-будівельної, вибухотехнічної та військової експертизи, складеного 21 вересня 2023 року вбачається, що розмір матеріальної шкоди, заподіяної в результаті обстрілів, що сталися 08 жовтня 2022 року по будівлям за адресою: [ADDRESS] , складає 30 756 320 грн. У даному випадку позивач надав суду докази, які відповідають критеріям щодо їх достатності, належності та допустимості та підтверджують належність позивачеві нерухомого майна та його пошкодження, у зв`язку з бойовими діями, та його вартість. Відтак, суд погоджується з доводами позивача щодо спричинення йому майнової шкоди у заявленому розмірі саме через пошкодження нерухомого майна, внаслідок дій збройних сил відповідача. Щодо вимоги позивача про стягнення моральної шкоди суд встановив наступне. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. За змістом ч. 3,5 ст. 23 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. В силу ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Як передбачено ч. 1 ст. 1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що право на відшкодування моральної шкоди виникає у особи, у тому числі внаслідок неправомірних дій щодо неї або членів її сім`ї, якщо це призвело до фізичних і душевних страждань потерпілого. Як і у випадку відшкодування майнової шкоди підставою відповідальності за завдану моральну шкоду є склад цивільного правопорушення. Відповідно до роз`яснень Пленуму ВСУ, викладеного в Постанові від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з наступними змінами, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Статті 3, 8, 12, 28 Загальної декларації прав людини 1948 року гарантують кожній людині право на життя, свободу і особисту недоторканність, ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом, вільне пересування і вибір місця проживання у межах кожної держави, соціальний і міжнародний порядок, при якому права і свободи, викладені в цій Декларації, можуть бути повністю здійснені. Ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність його житла. Кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань. Конституційний Суд України у своєму рішенні від 12.04.2012 року № 9-рп/2012 (справа №1-10/2012) наголосив, що в Україні як демократичній, правовій державі людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави (статті1,3 Конституції України). Право на життя, житло, повагу до сімейного життя передбачені також Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950, ІV Женевською конвенцією 1949 року про захист цивільного населення під час збройного конфлікту, розділу ІІ Конституції України. В ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" вказано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини в пункті 37 рішення у справі "Недайборщ проти Російської Федерації" (Скарга № 42255/04) від 1 липня 2010 року зокрема зазначив: 37. Суд нагадує свою постійну позицію про те, що заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс. З огляду на вказану практику Європейського Суду з прав людини, заявнику не може бути пред`явлено вимогу про надання будь-якого підтвердження моральної шкоди, яку він поніс. Це означає, що при наявності встановленого факту порушення прав заявника моральна шкода наявна та констатується судом. Також у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Луізідоу проти Турецької Республіки» (CASE OF LOIZIDOU v.TURKEY (Article50), (40/1993/435/514) 28 July 1998) вирішено зобов`язати сплатити компенсацію позивачу, зокрема й за моральні страждання через незаконну окупацію частини Кіпру турецькими Збройними Силами. Обґрунтовуючи розмір завданої шкоди, позивач посилається на пошкодження належного йому нерухомого майна через здійснення ракетно-артилерійського обстрілу з боку військових сил Російської Федерації, посилаючись на висновок експертів № 15009/15010/15011 за результатами проведення комплексної судової оціночно-будівельної, вибухотехнічної та військової експертизи, складеного 21 вересня 2023 року. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, роз`яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили. Беззаперечним є те, що у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України позивач як громадянин України був позбавлений звичного ритму життя, факт збройної агресії проти України спричинив йому страждання та душевний біль. Враховуючи наведене, визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди з дотримання принципів розумності та справедливості, суд враховує обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, множинний характер порушень його конституційних прав, зокрема тяжкість вимушених змін у його житті, час та зусилля, необхідні для можливості відновлення попереднього стану, тому вважає, що справедливою сумою компенсації моральних страждань є 1 000 000,00 грн, що на думку суду відповідає заподіяній моральній шкоді і буде достатнім та необхідним для відшкодування спричиненої моральної шкоди. За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з п. 1 ч. 2ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Згідно зі ставками судового збору на 2024 року судовий збір за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 1211,20 грн та не більше 15140 грн. Враховуючи ціну позову та вищевказані обмеження позивач мав би сплатити судовий збір у сумі 15140 грн, проте відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, тому судовий збір у розмірі 15140 грн підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved