Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-06 00:00:00

Позивачки - [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із вище вказаною позовною заявою, та яку мотивують тим, що\~ [INFO] померла їх баба [PERSON] , [INFO] померла їх матір [PERSON] , а [INFO] помер батько позивачів [PERSON] Померлому батьку [PERSON] при житті належало право на 1/3 частку земельної ділянки (паю), яку він успадкував, але не оформив своїх спадкових прав документально після смерті своєї дружини, матері позивачів, [PERSON] . У свою чергу після її смерті [INFO] , згідно матеріалів спадкової справи №93/2023, що була заведена 02.06.2023 приватним нотаріусом Доброльожею В.В., спадкоємцями є позивачки та їх батько, який помер [INFO] . До складу спадкового майна померлих входить право на земельну частку (пай) розміром 3,14 площею в умовних кадастрових гектарах, яка перебувала у колективній власності Колективного сільськогосподарського підприємства «Ліщинське», згідно сертифікату серії ЖТ №0141312, виданого на підставі рішення Житомирської районної державної адміністрації від 05.05.1997 [PERSON] . Вказане право їх матір [PERSON] успадкувала згідно ст. 549 ЦК Української РСР (1963 року), фактично вступивши в управління (володіння) спадковим майном, але при цьому не оформила своїх спадкових прав документально після смерті [INFO] своєї матері баби позивачів [PERSON] . Відтак, позивачі є спадкоємцями по частці на право вказаної земельної ділянки (паю). Постановою приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Доброльожи В.В. від 29.05.2024 року позивачкам було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом по 1/2 частці на право на земельну частку (пай) земель колишнього КСП «Ліщинське», що розташовані у с. Ліщин Житомирського району Житомирської області після померлої їх баби, матері та батька у зв`язку із відсутністю оригіналу документу, який підтверджує право власності померлої на земельну частку (пай), для отримання свідоцтва про право на спадщину, передбаченого пунктами 1-4 глави 13 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Зазначене стало підставою для звернення до суду з метою захисту своїх прав. Відтак просили суд визнати за ними право на земельну частку (пай) в розмірі по 1/2 частці в умовних кадастрових гектарах із земель Колективного сільськогосподарського підприємства «Ліщинське» у порядку спадкування, яке належало [PERSON] , спадкоємцем якої була її дочка [PERSON] , яка спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових справ, спадкоємцем якої був її чоловік [PERSON] , який спадщину прийняв, але не оформив своїх спадкових справ. У засіданні сторони або їх представники не з`явились. Представником позивачів подано заяву про розгляд справи за їх відсутності; позовні вимоги підтримали та просить задовольнити. Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Житомирської області Доброльожею В. В. подано заяву про розгляд справи за його відсутності; позов підтримав у повному обсязі. Інших заяв (клопотань) до суду не надходило. Розгляд здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивачки є доньками [PERSON] та [PERSON] , яка в свою чергу є донькою та спадкоєміцею [PERSON] , відповідно і спадкоємицями майна вказаних осіб (а.с. 12, 13, 14, 93), які померли (а.с. 9, 10, 11). Згідно довідки, виданої 01.04.2021 року Станишівською сільською радою Житомирського району Житомирської області (а.с. 15), [PERSON] на момент смерті проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Разом із нею були зареєстровані: [PERSON] (чоловік) та позивачки (дочки). На момент смерті [PERSON] , згідно довідки Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 16.22.2022 року (а.с. 16), з ним були зареєстровані позивачки та Лебідь Емілія (онука). Довідкою Станишівської сільської ради Житомирського району Житомирської області від 31.05.2023 року підтверджується факт прийняття спадщини на протязі 6 місяців після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 17). Із довідки, виданої Станишівською сільською радою Житомирського району Житомирської області від 31.05.2023 року (а.с. 18), вбачається наступне. На момент смерті [PERSON] мала право на земельну частку (пай) розміром 3,14 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебувала у колективній власності КСП «Ліщинське» у с. Ліщин Ліщинської сільської ради Житомирського району Житомирської області, та отримала сертифікат серії [NUMBER] , виданого на підставі рішення Житомирської державної адміністрації від 05.05.1997 року згідно запису №37 Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), але за життя не оформила такого права на вказану частку (пай). Виходячи з наведеного, враховуючи що вказаний сертифікат був виданий на ім`я [PERSON] , у сільській раді оригінал останнього відсутній. На даний час земельна частка (пай) згідно вище вказаного сертифікату не виділена в натурі (на місцевості). Відповідно до довідки приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Доброльожи В. В. від 29.05.2024 року за №346/02-14 (а.с. 20), [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (помер [INFO] ) дійсно є спадкоємцями після смерті [INFO] своєї матері та дружини відповідно [PERSON] , яка проживала в с. Ліщин Житомирського району Житомирської області, котрий(а) спадщину прийняв(ла), але не оформила своїх спадкових прав документально після смерті [INFO] своєї матері [PERSON] . Відповідно до ч. V ст. 1268 «прийняття спадщини» Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцю(цям) з часу її відкриття, тобто з 12.12.2007 та 16.09.1999 відповідно. Інформація щодо інших спадкоємців померлого(ї) у спадковій справі №93/2004 відсутня. Відповідно до довідки приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Доброльожи В. В. від 29.05.2024 року за №342/02-16 (а.с. 19), [PERSON] та [PERSON] дійсно є спадкоємцями після смерті [INFO] [PERSON] , які спадщину після його смерті прийняли. Відповідно до ч. V ст. 1268 «прийняття спадщини» Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцю(цям) з часу її відкриття, тобто з 11.01.2022. Інформація щодо інших спадкоємців померлого(ї) у спадковій справі №94/2023 відсутня. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу 29.05.2024 року [PERSON] було відмовлено позивачкам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в 1/2 частці на право на земельну частку (пай), що належало їх бабі [PERSON] , яка померла, а наступні спадкоємці спадщину після неї прийняли, однак своїх спадкових прав за життя не оформили, у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу - сертифікату, який підтверджує право померлої на земельну частку (пай), для отримання свідоцтва про право на спадщину, передбаченого пунктами 1-4 глави 13 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Також, даною постановою роз`яснено, що відмова може бути оскаржена до відповідного суду за правилами позовного провадження (а.с. 21). Як вбачається з довідки Житомирського державного нотаріального архіву від 22.11.22 року (а.с. 88), спадкова справа щодо майна померлої [INFO] гр. [PERSON] не заводилась. Як вбачається з копії спадкової справи №93/2023 (а.с. 76-105), заведеної 02.06.2023 року, позивачки є спадкоємцями майна після смерті їх матері [PERSON] . Також з даної спадкової справи вбачається, що [PERSON] склала заповіт та заповіла все своє майно дочці [PERSON] (а.с. 83). Як вбачається з копії спадкової справи №94/2023 (а.с. 106-130), заведеної 02.06.2023 року, позивачки є спадкоємцями майна після смерті їх батька [PERSON] . Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України, ст.\~16\~ЦК України та ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. До правовідносин, які виникли щодо спадкування майна після померлої [INFO] [PERSON] , необхідно застосувати норми ЦК УРСР від 18.07.1963 року, так як спадщина після померлої [PERSON] відкрилась до 01.01.2004 року. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР 1963 року, яка діяла на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] , прийнята спадщина визнається належною спадкоємцю з моменту її відкриття, у спадкоємця, який прийняв спадщину, право на спадкове майно виникає з моменту відкриття спадщини, а не з дня одержання свідоцтва про право на неї. Відповідно до ст.\~549\~вказаного Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно зі ст.\~524\~ЦК УРСР\~1963\~року спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За загальними правилами спадкування до складу спадщини входять усі права та обов`язки, а також майно, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~16\~квітня 2004\~року №7\~«Про практику\~застосування судами\~земельного законодавства\~при розгляді\~цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі, остання відповідно до п.7 Указу Президента України № 720 /95 від 08.08.1995 р. «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям»/далі - Указ №720/95/, має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою. Позови громадян, пов`язані з паюванням земель зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифікату, виділення паю в натурі, можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо. Відповідно до пункту 2 Указу № 720/95, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювати в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю. Крім того, право на земельний пай мають спадкоємці тих членів КСП, які мали таке право, але померли до моменту видачі документа про це право, а саме - земельного сертифіката (Указ Президента України від 10 листопада 1994 р. №666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва»). За змістом статей 22, 23\~ЗК України (в редакції 1990 року) та Указу №720/95 особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: - перебування в членах КСП на час паювання; - включення до списку осіб, доданого до державного акту на право колективної власності на землю; - одержання КСП цього акту. Відповідно до\~частин першої\~та другоїстатті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); а також рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Статтею 3\~Указу Президента\~України «Про\~невідкладні заходи\~щодо прискорення\~земельної реформи\~у сфері\~сільськогосподарського виробництва» встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Документами, що підтверджують право особи-спадкоємця на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай) спадкодавця, який є правовстановлюючим документом, виданий районною (міською) державною адміністрацією, що засвідчує наявність у її власника лише однієї правомочності права розпорядження земельною часткою (паєм), а не право власності, яке виражається у володінні, користуванні і розпорядженні. Тому, коли спадкодавець був наділений лише правом на земельну частку (пай), а не правом власності, то і до спадкоємця переходить лише право на земельну частку (пай), а не право власності. Спадкові ж правовідносини, які склались після смерті подружжя [PERSON] та [PERSON] батьками позивачок, регулюються нормами Цивільного кодексу України (в редакції 2003 року). Відповідно до приписів ст. 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.\~1217\~ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно з ч. 2\~ст. 1223 ЦК України\~в разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч. 1\~ст. 1261 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачою йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно (ч. 1\~ст. 1296 ЦК України). Відповідно до ч. 3\~ст. 1268 ЦК України\~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч. 1\~ст. 1269 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно (ч. 1\~ст. 1296 ЦК України). Частиною 1 ст.\~321\~ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно п. 23 Постанови Пленуму\~Верховного суду\~України №\~7\~від 30.05.2008\~року «Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст.\~6\~Європейської Конвенції\~з прав\~людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст. 13, зазначеної Конвенції, на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. За правилами статей\~12,\~13,\~77-81,\~89 ЦПК України\~обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях, а оцінивши на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку надані докази, суд приходить до висновку про те, що матеріали справи містять належні та допустимі докази того, що [PERSON] належало право на земельну частку (пай) площею 3,14 в умовних кадастрових гектарах із земель, які перебували у колективній власності на землю Колективного сільськогосподарського підприємства «Ліщинське»; в свою чергу, позивачі в порядку спадкування за законом після смерті їх матері та батька також набули право по 1/2 частці кожна земельної частки (паю) орієнтовним розміром 3,14 умовних кадастрових гектарах. З огляду на наведене, враховуючи те, що позивачки є спадкоємицями свого батька, який спадкував майно після своєї дружини - матері позивачів, яка померла, і яка в свою чергу була спадкоємицею спірного майна після померлої її матері - баби позивачів; зважаючи на відсутність у останніх можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на майно у нотаріуса або в уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу сертифікату про право на частку (пай), суд вважає за необхідне задовольнити позовну заяву. Позивачі\~\~не заявляють вимог про стягнення судових витрат, відтак суд це питання не вирішує.

Outcome: approved