Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-07 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов мотивований тим, що 12.08.2007 позивачка з відповідачем зареєстрували шлюб. Від шлюбу подружжя має двох неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивачка повідомила, що протягом останнього року сімейне життя між подружжям поступово погіршувалось, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Позивачка вказала, що кожен з подружжя має діаметрально протилежні погляди на життя, сім`ю та виховання дітей. Також, позивачка зазначила, що подружжя спільного господарства не веде, а основною причиною розпаду сім`ї стали різні характери, відсутність взаєморозуміння та довіри. Вищевикладене й стало підставою для звернення позивачки до суду із вимогою про розірвання шлюбу. Ухвалою суду від 30.07.2024 вищевказану заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Також, даною ухвалою запропоновано учасникам справи надати суду заяви по суті справи та докази у строк, встановлений судом. З матеріалів справи вбачається, що вищевказане судове рішення та копію позовної заяви з доданими до неї документами, отримано відповідачем особисто в приміщенні суду 02.08.2024, що підтверджується відповідною розпискою. (а.с. 24) У строк, встановлений ухвалою суду від 30.07.2024, від відповідача відзив на позов не надійшов. Водночас, 02.08.2024, до початку розгляду справи по суті, від відповідача надійшла заява про визнання ним позовних вимог. Будь-які докази по справі, крім поданих позивачкою разом із позовною заявою, чи клопотання, від учасників справи на адресу суду не надходили. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. В період з 26.08.2024 до 20.09.2024 суддя І.Борисюк перебувала у відпустці, а з 23.09.2024 до 04.10.2024 на лікарняному. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 49 та ч. 1 ст. 206 ЦПК України, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Судом, з метою з`ясування чи не суперечить визнання відповідачем позовних вимог закону та чи не порушує таке визнання прав, свобод чи інтересів інших осіб, встановлено наступне. Згідно із свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 12.08.2007 Виконкомом Дяковецької сільської ради Літинського району Вінницької області, шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 12.08.2007, актовий запис № 4. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини [PERSON] . (а.с. 6) Також судом встановлено, що подружжя від шлюбу має двох неповнолітніх доньок - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про їх народження. (а.с. 7-8) Наведені позивачкою у позові обставини, що стали підставою для звернення до суду, відповідачем не спростовано. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом у відповідності до ч. 1 та ч. 4 ст. 206 ЦПК України встановлено, що визнання позовних вимог відповідачем є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому приймається судом. Верховним Судом України в Постанові Пленуму № 2 від 12.06.2009 року в п. 24 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» звернуто увагу, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи вищевикладенесуд вважає за можливе розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , тим самим задовольнивши визнаний відповідачем позов. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в сумі 1 211, 20 гривень, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції від 25.07.2024. (а.с. 5) Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому судом прийнято до уваги, що у відповідності до ч. 1 ст.\~142\~ЦПК України,\~у разі визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету в розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Отже, враховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, а також положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України, судовий збір підлягає поверненню позивачці з державного бюджету в розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову 605, 60 гривень, а з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню решта судового збору в сумі 605, 60 гривень. Доказів понесення інших судових витрат ні позивачкою, ні відповідачем не надано. На підставі викладеного та

Outcome: approved