Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-03 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду через систему «Електронний суд» із позовом в якому просить стягнути з Держави\~Україна через\~Головне управління\~Державної казначейської\~служби України у\~Львівській області\~за рахунок\~коштів Державного\~бюджету України,\~шляхом списання\~коштів з\~єдиного казначейського рахунку на його користь 10000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] зазначає, що у зв?язку з незаконним складенням відносно нього протоколів про адміністративні правопорушення та проведенням подальшого судового провадження, йому було заподіяно моральні страждання, які полягали у переживаннях щодо приниження його честі та гідності, безпідставною тривалою затримкою. Позивач стверджує, що за під час судового розгляду справи відносно нього, він постійно знаходився у стресовій ситуації, внаслідок необґрунтованих звинувачень та тривалого судового процесу, внаслідок чого погіршився стан його психологічного здоров`я. Позивач був вимушений доводити свою невинуватість, виправдовувати себе перед судом та, перебуваючи у процесуальному статусі «особи, що притягується до адміністративної відповідальності», був у постійній напрузі і пригніченому нервовому стані, що постійно завдавало йому моральних та душевних страждань, матеріальної шкоди та невпевненості у завтрашньому дні. Такі незаконні дії принизили його честь та гідність. Внаслідок незаконного притягнення його до адміністративної відповідальності, що відбулося у результаті незаконних дій інспектора відділення поліції № 1 Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області, що виразилося у винесенні відносно позивача протоколів про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених частиною 5 статті 122 КУпАП та частиною 1 статті 122-2 КУпАП, які скасовані постановою Бориславського районного суду Львівської області від 12 червня 2024 року у справі № 438/617/24, позивачу була заподіяна моральна шкода, яка, на думку позивача, становить 10000,00 грн. Згідно з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 6 серпня 2024 року вказана позовна заява (справа №\~438/1379/24) передана судді Бориславського міського суду Львівської області Дудар О.В. Ухвалами судді від 6 та 20 серпня 2024 року залишено позовну заяву без руху. 29 серпня 2024 року через систему «Електронний суд» позивач [PERSON] надіслав заяву про усунення недоліків та уточнену позовну заяву. Ухвалою судді від 2 вересня 2024 року відкрито провадження у справі, справу постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Розгляд справи призначено на 16 вересня 2024 року. 16 вересня 2024 року судове засідання не відбулось із в`язку з неявкою сторін. Розгляд справи призначено на 4 жовтня 2024 року. Відповідач ГУНП у Львівській області через систему «Електронний суд» 16 вересня 2024 року подав до суду відзив на позовну заяву (а.с. 36-44) в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог та вказав, що матеріали справи не містять доказів, достатніх для доведення усіх складових деліктної відповідальності, на підставі чого можна було б встановити наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди. Відповідач Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області через систему «Електронний суд» 16 вересня 2024 року подав суду відзив на позовну заяву (а.с.48-57) в якому просить відмовити в задоволені позовних вимог з тих підстав, що позивачем безпідставно залучено до участі у справі Головне управління Казначейства в якості відповідача. А також зазначив, що позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної і матеріальної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Позивач подав до суду відповіді на відзиви відповідачів у яких зазначив, що доводи відповідача-1 вказує, про те, що позивач не довів понесення ним моральної шкоди та сильних душевних страждань є необґрунтованими, оскільки заподіяння моральної шкоди полягало у спричиненні моральних переживань зумовлених страхом проїжджати блок пости, регулярним переміщенням між містами Київ та Ромни, бути повторно зупиненим працівниками поліції з тих самих підстав, а також необхідністю доводити спочатку працівнику поліції свою невинуватість у вчиненні адміністративного правопорушення, а потім у судових засіданнях доводити протиправність рішення про притягнення до адміністративної відповідальності; у порушенні нормального способу життя. Після події яка сталася 20 березня 2024 року позивач довго відновлював свій моральний стан. Також позивач наголошує, що позовних вимог до відповідача-2 ним не заявлено. Від представника ГУНП у Львівській області через систему «Еклектронний суд» 2 жовтня 2024 року надійшло клопотання про участь 4 жовтня 2024 року у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Ухвалою суду від 3 жовтня 2024 року відмовлено у задоволенні вказаного клопотання, оскільки її подано з порушенням строку, встановленого частиною 2 статті 212 ЦПК України. Позивач в судове засідання з`явився, позов підтримав та просив його задовольнити. Представник ГУНП у Львівській області в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що у провадженні до Бориславського міського суду Львівської області перебувала справа №\~438/617/24 (провадження №\~3/438/346/2024) за протоколом про адміністративне правопорушення від 20 березня 2024 року серії ААБ №\~099494, в якому вказано, що 20 березня 2024 року о 13:05 на автодорозі Т 1402 водій [PERSON] керував транспортним засобом марки «Ягуар ХЕ» без д.н.з. та не виконав вимогу поліцейського про зупинку транспортного засобу, яку поліцейський здійснив шляхом увімкнення проблискового маячка синього та червоного кольору та увімкнення спеціального звукового сигналу, чим порушив вимоги пунктів 2.4, 8.9 б ПДР України, за що відповідальність передбачена частиною 1 статті 122-2 КУпАП. Також у провадженні Бориславського міського суду Львівської області перебувала справа №\~438/618/24 (провадження №\~3/438/347/2024) за протоколом про адміністративне правопорушення від 20 березня 2024 року серії ААД №\~752212, в якому вказано що 20 березня 2024 року о 13:05 на автодорозі Т 1402 + 15 км, водій [PERSON] керував транспортним засобои марки «Ягуар ХЕ» без д.н.з. та не виконав вимогу дорожнього знаку п.3.25 «Обгін заборонено», чим спричинив створення аварійної обстановки, а саме примусив водія транспортного засобу, який рухався зустрічною смугою руху, різко змінити швидкість, напрямок руху, чим порушив пункти 8.4 в, 2.3 д, за що відповідальність передбачена частиною1 статті 122 КУпАП. Постановою Бориславського міського суду Львівської області від 29 березня 2024 року вказані справи об`єднані в одне провадження (справа №\~438/617/24 (провадження №\~3/438/346/2024)). Постановою Бориславського міського суду Львівської області від 12 червня 2024 року провадження у справі про притягнення до відповідальності [PERSON] за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 122-2 та частиною 5 статті 122 КУпАП закрито за відсутністю в и?ого діях подіі? і складу адміністративного правопорушення. Згідно зі статтею 19\~Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 56\~Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до статті 23\~ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною 1 статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини 1 статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173,1174 цього Кодексу). Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1\~Закону України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Пунктом 4 частини 1 статті 2\~Закону України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі №\~569/1799/16-ц (провадження №\~61-19000сво18) викладено правовий висновок про те, що на підставі пункту 2 частини 1 статті 1\~Закону України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше). У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. За викладених обставин колегія суддів Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду не вбачає підстав для відступлення від правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду про те, що закриття справи про адміністративне правопорушення дає підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до частини 1 статті 1176 ЦК України та статті 1 Закону N 266/94-ВР і не є у залежності від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу та чи понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. У постанові Верховного Суду від 5 лютого 2020 року у справі №\~640/16169/17 (провадження №\~61-15393св18) зазначено, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка у подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суди попередніх інстанцій не врахували, що дії працівників поліції щодо затримання позивача та складання відносно нього протоколів про адміністративне правопорушення, відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування такої шкоди здійснюється незалежно від вини. Зважаючи на наведене, висновок суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, про відсутність вини у діях працівників поліції при складанні протоколів про адміністративні правопорушення, передбачених статтями 173, 185 КУпАП, є помилковими. Аналогічні правові висновки щодо застосування норм права в подібних правовідносинах викладені, зокрема у постановах Верховного Суду від 8 квітня 2020 року у справі №\~686/16847/17 (провадження №\~61-11590св18), від 1 липня 2020 року у справі №\~347/1977/17 (провадження №\~61-10582св18), від 22 липня 2020 року у справі №\~303/7352/18 (провадження №\~61-20524св19), від 2 вересня 2020 року у справі №\~591/1001/17 (провадження №\~61-39927св18), від 9 червня 2021 року у справі №\~726/837/20 (провадження №\~61-2647св21), від 29 вересня 2021 року у справі №\~166/1222/20 (провадження №\~61-9003св21), від 26 січня 2022 року у справі №\~953/6561/20 (провадження №\~61-922св21), від 7 вересня 2022 року у справі №\~289/2110/21 (провадження №\~61-5136св22), від 14 грудня 2022 року у справі №\~201/7848/21 (провадження №\~61-5118св22), та інших. Закриття справи про адміністративне правопорушення дає підстави для відшкодування моральної шкоди відповідно до частини 1 статті 1176\~ЦК України та статті 1\~Закону України\~«Про порядок\~відшкодування шкоди,\~завданої громадянинові\~незаконними діями\~органів,\~що здійснюють\~оперативно-розшукову\~діяльність,\~органів досудового\~розслідування,\~прокуратури і\~суду» і не є у залежності від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу та чи понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 грудня 2023 року у справі №\~370/463/21 (провадження №\~61-10515св23). Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як вже зазначено, постановою Бориславського міського суду Львівської області від 12 червня 2024 року у справі №\~438/617/24 провадження у справі про притягнення до відповідальності [PERSON] закрито за відсутністю в и?ого діях подіі? і складу адміністративних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 122-2 та частиною 5 статті 122 КУпАП. Отже, закриваючи провадження у адміністративній справі, судовим рішенням встановлено факт протиправності дій посадової особи патрульної поліції, яка ініціювала та здійснювала вказані вище провадження щодо притягнення [PERSON] до адміністратвиної відповідальності, що безумовно свідчить про наявність у нього душевних страждань внаслідок таких дій посадової особи державного органу, тобто наявність моральної шкоди, і є підставою для її відшкодування державою. Разом з тим, суд вважає визначений позивачем розмір моральної шкоди в сумі 10\~000,00 грн у даній конкретній справі таким, що не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. Частиною 6 статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що моральна шкода це страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд має керуватися принципами поміркованості, розумності, справедливості, тобто розмір відшкодування шкоди у цьому випадку має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення. Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих відносин через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Європейський суд з прав людини у справі «Тома проти Люксембурга» (2001 рік), використав принцип, по якому сам факт визнання порушеного права є достатнім для справедливої сатисфакції. Покладення обов`язку\~відшкодувати завдану\~моральну шкоду\~може мати\~місце лише\~за умови,\~коли шкода\~була викликана\~протиправною поведінкою\~відповідальної за\~неї особи\~(постанова\~Верховного Суду\~у складі\~колегії суддів\~Другої судової\~палати Касаційного\~цивільного суду\~від 25\~травня 2022\~року у\~справі № \~487/6970/20 (провадження №\~61-1132св22). Як зазначив Верховний Суд у постанові від 25 травня 2022 року у справі №\~487/6970/20 (провадження №\~61-1132св22), гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості Абзац 2 частини 3 статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19). Враховуючи обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, взявши до уваги засади розумності, виваженості й справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення відшкодування моральної шкоди у розмірі 3000,00 грн. Доводи ГУНП у Львівській області про відсутність підстав для стягнення моральної шкоди на користь позивача, оскільки ним не підтверджено належним чином завдання йому моральної шкоди, є безпідставними, оскільки сам по собі факт неправомірного притягнення до адміністративної відповідальності в розумінні норм статті 1174 ЦК України є підставою для відшкодування заподіяної шкоди та свідчить про безумовні душевні страждання та моральні переживання фізичної особи внаслідок таких дій посадової особи державного органу. Щодо доводів Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області про те, що позивачем безпідставно залучено його до участі у справі в якості відповідача слід зазначити наступе. Належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав (пункт 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №\~242/4741/16-ц (провадження №\~14-515цс19). Залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган (пункт 44 тієї ж постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц). Враховуючи положення наведених норм матеріального права, правових висновків Верховного Суду, суд вважає, що відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу у зв`язку із незаконним притягненням до адміністративної відповідальності, має бути здійснено за рахунок Держави Україна, яку у цій справі представляв компетентний орган - Департамент патрульної поліції. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. Відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номер чи вид рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача у разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі №\~910/23967/16, провадження №\~12-110гс18). Аналогічні висновки викладено Верховним Судом у постановах: від 7 жовтня 2020 року у справі №\~569/12383/17 (провадження №\~61-12864св19), від 8 вересня 2021 року у справі №\~751/7182/19 (провадження №\~61-12426св20), від 11 жовтня 2023 року у справі №\~201/1611/22 (провадження №\~61-6247св23), від 18 жовтня 2023 року у справі №\~705/4489/20 (провадження № 61-2214св23) та інших. Як зазначено,\~зокрема,\~у постанові\~Касаційного цивільного\~суду у\~складі Верховного\~Суду від\~26\~квітня 2023\~року у\~справі № 227/4691/21 (провадження №\~61-3733св23) кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів. Враховуючи наведене та

Outcome: partial