Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-26 00:00:00

[PERSON] ( РНОКПП [NUMBER] , [ADDRESS] ) звернувся в суд з позовом до [PERSON] ( РНОКПП [NUMBER] , [ADDRESS] ), [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , [ADDRESS] ) про стягнення коштів. Позов обґрунтовує тим, що 28.09.2020 року до нього звернулася [PERSON] з проханням позичити їй 40 000 доларів США для купівлі житла для її родини. Так як, відповідач його дочка, він погодився позичити їй вказану суму з умовою повернення за першою вимогою, протягом 10 днів в доларах США. Саме на цих умовах вони і уклали договір позики. На час позики коштів [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] . На підтвердження передачі грошей [PERSON] власноруч в присутності свідка написала йому розписку і отримала кошти. 23.10.2023 року він звернувся до відповідачів з вимогою передачі суми заборгованості, протягом 10 днів, згідно розписки, однак вимога виконана не була. Це змусило мене звернутися за захистом порушеного права до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей, або інших речей визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Саме на підтвердження укладання договору позики і передачі грошей за ним і була складена розписка. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі наведеного просить суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти в сумі 40000 доларів США. Визначити суму боргу в гривневому еквіваленті 1 500 400 гри., за курсом НБУ на час звернення до суду. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08.11.2023 року відкрите загальне позовне провадження у справі. 04.12.2023 року до суду надійшов відзив представника відповідача [PERSON] адвоката Коханій О.В. на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову та стягнути з позивача на користь відповідача [PERSON] 25\~000 грн. витрат, пов`язаних з правовою допомогою. У відзиві вказує на те, що на обґрунтування вимог щодо предмету спору позивача у позовній заяві зазначає, що 28.09.2020 р., надав в борг [PERSON] 40 000 доларів США, на купівлю житла її родини, про що остання склала власноручно написану розписку. Посилаючись на наявну боргову розписку та положення ст. 526, ч. 1, ст. 1046, ч. 1047, ст. 1049 ЦК України та ч. 4, ст. 65 СК України позивача вимагає солідарного повернення боргу від відповідачів. Позиція відповідача [PERSON] ґрунтується на тому, що заявлений позов носить штучний характер, має за мету штучне створення боргового зобов`язання, яке в подальшому відповідач [PERSON] має використати при поділі спіл майна подружжя. 31.07.2004 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований шлюб у Черкаському міському відділі реєстрації актів цивільного стану про, що зроблений актовий запис № 857. Рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 15.11.2023 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розрівано. До позовної заяви надана копія боргової розписки в якій вказано, що [PERSON] , (зазначено повні анкетні та паспортних данні), отримала від [PERSON] (свого батька, зазначено повні анкетні та паспортних данні) у присутності свідка [PERSON] [INFO] (своєї матері, зазначено повні анкетні данні), 40 000 доларів СІЛА, для купівлі житла для своєї родини. Цілі на які бралась позика, безпосередньо зазначені у борговій розписці, копія якої надана до суду. Строк повернення сторонами розписки визначений моментом пред`явлення вимоги. Позивача посилаючись на наявність розписки та її зміст, що кошти взяті для потреб та інтересів сім`ї, вказує, що у відповідача [PERSON] виник у зв`язку з цим солідарний обов`язок із повернення коштів, що надані в борг, за борговою розпискою від 28.09.2020 р. Заявляючи відповідну вимогу та стверджуючи, що кошти нібито використанні в відповідачем [PERSON] , інтересах сім`ї, а саме купівлю житла, позивач не надає доказів того, що такі кошти, якщо навіть факт їх надання дійсно мав місце, використанні саме для купівлі житла чи в інших цілях, які можна вважати «інтересами сім`ї». Також не надано доказів, що таке житло на потреби придбання якого такі кошти брались дійсно було придбане. Сам по собі факт зазначення у розписці про ціль позики, безумовно, не свідчить про те, що позика була витрачена на придбання вказаного у ній майна та про обізнаність іншого члена подружжя про існування такої позики (подібний правовий висновок сформований у Постанові ВС від 24.11.2021 № 675/347/18). До суду не надано належних та допустимих доказів, що кошти відповідачка використала саме з метою, що вказана у розписці, тобто позивач належними та допустимими доказами не довів, що вказані кошти використані в інтересах на той час сім`ї відповідачів, а не на особисті цілі відповідачки [PERSON] . Відповідачі є колишнім подружжям, шлюб між якими розірваний рішення Придніпровського районного суду міста Черкаси від 15.11.2023 року. На дату підготовчого засідання у даній справі, рішення суду про розірвання шлюбу не набрало законної сили, відповідачі у даній справі не мають наміру його оскаржувати, а тому фактично шлюб є розірваним, а шлюбні відносини припинені. Слід зауважити, що шлюбні відносини між відповідачами припинились саме у жовтні 2023 року, а до того часу відповідачі вели спільне господарство та мали сімейні відносини та спільні інтереси, набували у власність та власність дітей, спільне майно, тощо. Тому відповідач [PERSON] , був би обізнаний з фактом отримання [PERSON] , у 2020 році як дружиною, в борг значних грошових коштів та складення про це боргової розписки. Про наявності боргової розписки, [PERSON] , довідався лише після відкриття провадження у справі позову та отримання позовної заяви з копією самої боргової розписки, що опосередковано свідчить, що така розписка на дату, що в ній в дійсності не складалась. Відповідачі є матеріально забезпеченими, працевлаштованими особами, все майно яке було набуте за час шлюбу, набуте за кошти, що отримані ними як заробітна плата або доходи, тому потреби у позичці такої значної суми коштів, у відповідачів станом на 2020 рік не було. 04.12.2023 року до суду надійшло клопотання представника відповідача адвоката Коханій О.В. про призначення у справі судово-технічної експертизи, але в судовому засіданні адвокат відмовився від клопотання та просив його не розглядати. 27.12.2023 року до суду надійшов відзив відповідача [PERSON] , в якому вона позовні вимоги визнала повністю. Зазначила, що за отримані в позику кошти ними було придбано квартиру [ADDRESS] Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.07.2024 року закрите підготовче провадження у справі, справа призначена до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав просив задовольнити їх повністю. Представник відповідача [PERSON] адвокат Колотило Л.М. позовні вимоги визнала повністю, не заперечувала проти їх задоволення. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Коханій О.В. проти задоволення позову заперечували. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України). Відповідно до\~ч.ч.1,3\~ст.\~13\~ЦПК України\~суд розглядає\~справи не\~інакше як\~за зверненням\~особи,\~поданим відповідно\~до цього\~Кодексу,\~в межах\~заявлених нею\~вимог і\~на підставі\~доказів,\~поданих учасниками\~справи або\~витребуваних судом\~у передбачених\~цим Кодексом\~випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Судом встановлено, що 31.07.2004 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був розірваний рішенням Придніпровського районного суду міста Черкаси від 15.11.2023 року. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним\~з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру\~\~\~є доказом не лише факту укладення договору, а й факту передання грошової суми позичальнику. За суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Із змісту розписки від 28.09.2020 року вбачається: що [PERSON] , 1984 року народження, ідентифікаційний код [NUMBER] , паспорт серії [NUMBER] , виданий ТУМ Солом`янського ГУМВС України в м. Києві 02.09.2024 року, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , цією розпискою підтверджує, що 28.09.2020 року отримала грошову позику безпосередньо від [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний код [NUMBER] , паспорт [NUMBER] , зареєстрований за адресою [ADDRESS] , в сумі 40000 доларів США. Вищевказану суму зобов`язалася повернути [PERSON] [INFO] , ідентифікаційний код [NUMBER] , паспорт [NUMBER] , зареєстрований за адресою [ADDRESS] , за першою вимогою, протягом 10 днів в доларах США. Вказані грошові кошти бере на купівлю житла для своєї родини. Отримала грошову позику в присутності [PERSON] В розписці мається підпис [PERSON] та [PERSON] . За приписами ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1).\~ Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2). Заявлена позивачем в якості доказу розписка складена [PERSON] власноручно, містить інформацію щодо предмета доказування, а саме щодо виникнення між сторонами правовідносин за договором позики, тож у розумінні ст.77 ЦПК України є належним та допустимим доказом. Також, та обставина, що за цим договором позики грошові кошти у сумі, обумовленій сторонами у договорі, були фактично передані позивачем як позикодавцем відповідачу [PERSON] ,як позичальнику, останньою підтверджена. За приписами ч.2 ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. 23.10.2023 року [PERSON] направив [PERSON] та [PERSON] вимогу про повернення йому грошових коштів в сумі 40000 доларів США. Вказану вимогу [PERSON] отримав 25.10.2023 року а [PERSON] отримала 15.11.2023 року, чого не заперечували в судовому засіданні сторони. З огляду на ту обставину, що зобов`язання за договором позики по поверненню позичених грошових коштів на час ухвалення судового рішення боржником не виконане, суд дістає висновку про обґрунтованість позову в частині вимоги стягнення неповерненої суми боргу. Вирішуючи питання можливості покладення обов`язку по поверненню суми боргу на обох відповідачів у солідарному порядку як колишнього подружжя, суд виходить з такого: Пред`являючи вимогу стягнення боргу за договором позики з відповідачів у солідарному порядку, позивач посилається на ту обставину, що грошові кошти позичалися [PERSON] та [PERSON] у період перебування їх у зареєстрованому шлюбі, в інтересах сім`ї і були витрачені на її потреби, а саме на придбання житла. Судом встановлено і не заперечено відповідачами, що на час укладення між [PERSON] та [PERSON] договору позики остання перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Відповідно до частини першої\~статті 36 СК України\~шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. За положеннями частини третьої\~статті 368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 60 СК України\~визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, положення\~статті 60 СК України\~свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено\~статтею 61 СК України, згідно із частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма частини третьої\~статті 61 СК України\~кореспондує частині четвертій\~статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. За положеннями статті 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя (ч.2).\~ Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово(ч.3). Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (ч.4). Суди повинні досліджувати, чи були отримані грошові кошти витрачені в інтересах сім`ї, чи підтверджено це відповідними доказами, а також з`ясовувати, чи надавав інший з подружжя у письмовій формі згоду на укладення договору позики. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 20 лютого 2013 року у справі № 6-163цс12. Визначення того, якої вартості має бути майно для того, щоб вважати його цінним, містить Закон України про запобігання корупції», за змістом п.3 ч.1 ст.46 якого цінне рухоме майно це майно, вартість якого перевищує 100 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 1 січня звітного року, що належить суб`єкту декларування або членам його сім`ї на праві приватної власності, у тому числі спільної власності, або перебуває в її володінні або користуванні незалежно від форми правочину, внаслідок якого набуте таке право. Станом на 01.01.2020 року, в якому між між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, прожитковий мінімум для працездатних осіб був встановлений на рівні 2102 грн. 40000 $ США за офіційним курсом\~28.2673 грн. за 1$ США (інформація у вільному доступі в мережі Інтернет), станом на 28.09.2020 року дорівнювало \~1\~130 692 грн, що > за 210200 грн. (100 прожиткових мінімумів, встановлених для працездатних осіб на 01.01.2020 року). Тож договір позики між [PERSON] та [PERSON] був укладений стосовно цінного майна, що потребувало письмової згоди на таке укладення [PERSON] як другого з подружжя. Таку згоду, наявна у матеріалах справи розписка не містить та про наявність такої згоди не зазначено ні позивачем, ні відповідачем [PERSON] . В розписці [PERSON] лише зазначає лише про те, що вказані грошові кошти бере на купівлю житла для своєї родини. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON] пояснила суду, що [PERSON] є її дочкою, а [PERSON] її чоловік. Її дочка із своїм колишнім чоловіком [PERSON] неодноразово позичали у них кошти. 28.09.2020 року вони приїхали до них в м. Біла Церква, де донька в присутності свого колишнього чоловіка попросила надати їм в позику гроші у вказаній сумі для купівлі житла для родини. Її чоловік [PERSON] в присутності [PERSON] передав дочці кошти, про що дочка написала розписку. Чому в розписці відсутній підпис [PERSON] вона пояснити не може. Зазначила, що [PERSON] був злий та міг перебувати в іншій кімнаті квартири, а тому, на її думку не хотів підписувати договір позики. Досліджуючи в судовому засіданні зміст розписки, суд звертає увагу на те що вона не містить відомостей про те, що грошові кошти надавалися [PERSON] в позику [PERSON] та [PERSON] . Розписка має такі словосполучення «як отримала в позику», «зобов`язуюсь повернути», «беру на купівлю житла», що свідчить про те, що при укладенні договору позики [PERSON] діяла одноособово. Також зміст розписки не містить підпису [PERSON] про отримання коштів, та не містить зобов`язання [PERSON] спільно повернути грошові кошти за першою вимогою [PERSON] . За таких обставин, суд не приймає до уваги покази свідка [PERSON] щодо обізнаності [PERSON] про укладення 28.09.2020 року договору позики [PERSON] , в інтересах сім`ї. Тлумачення частини четвертої статті 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї, 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов і дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України у Постанові від 19 червня 2013 року у справі № 6-55цс13. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Тобто, на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину та фактом перебування у шлюбі. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї. Той з подружжя, хто не був учасником договору, не може посилатися на відсутність своєї згоди, якщо договір було укладено в інтересах сім`ї і кошти були витрачені в інтересах сім`ї, що має бути підтверджено відповідними доказами у справі. Згідно з частинами першою-третьою статті\~12, частинами першою, п`ятою, шостою статті\~81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стороною позивача, а також стороною відповідача [PERSON] не доведено, що договір позики укладено останньою як одним з подружжя в інтересах сім`ї, а також не доведено, що одержані за цим договором позики кошти в розмірі 40000 доларів США використані [PERSON] в інтересах сім`ї. Доводи сторони позивача та сторони відповідача [PERSON] про те, що остання брала грошові кошти для купівлі житла для її родини, не підтверджені будь-якими належними та допустимими доказами. Відповідач [PERSON] у своєму відзиві на позовну заяву позов визнала повністю та зазначила, що дійсно, 28.09.2020 року [PERSON] та [PERSON] отримали в борг грошові кошти в сумі 40\~000 доларів США від [PERSON] на придбання власного житла, зокрема квартири [ADDRESS] , про що вона написала розписку. У зв`язку із частими сімейними сварками та різними поглядами подальше сімейне життя з [PERSON] не складалося. Про що дізнався її батько [PERSON] та почав вимагати повернення отриманих позику грошових коштів від неї та від [PERSON] . В судовому засіданні свідок [PERSON] також підтвердила факт, що підставою для звернення до суду із вказаним позовом стало погіршення сімейних стосунків між відповідачами. Також судом встановлено, що станом на 28.09.2020 року та на момент розгляду справи, сторонам на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] . Бездоказовим є і посилання сторони позивача, сторони відповідача [PERSON] на ту обставину, що подружжя [PERSON] набули право власності на об`єкти нерухомості або інше цінне майно за рахунок визначених родовими ознаками грошових коштів, які у 2020 році були отримані [PERSON] в позику від [PERSON] . Так до відзиву на позовну заяв у відповідач [PERSON] додала копію договору №10-22/1-20 від 24.12.2020 року, що укладений між ПП «Надія» та [PERSON] . Згідно розділу 2 договору, продавець продає, а покупець купує майнові права на об`єкт у порядку та на умовах, передбачених цим договором та у відповідності до норм ЦК України, що визначають загальні положення про купівлю-продаж Розділом 1 передбачено що6 Об`єкт капітального будівництва житловий будинок за адресою: [ADDRESS] ; Об`єкт складова та невід`ємна частина Об`єкту капітального будівництва, яка виражена у вигляді квартири, спорудження якої здійснює продавець. Характеристика Об`єкта та інформація яка його ідентифікує, надана в п.2.2. цього Договору; Майнові права це всі права на Об`єкт, які належать Продавцю. Майнові права відчужуються Покупцю, який у зв`язку з цим набуває у майбутньому право власності на об`єкт. Пунктами 3.2., 3.3., 3.4. розділу 3 договору передбачено, що після отримання Продавцем на Об`єкт капітального будівництва сертифікату, що засвідчує відповідність закінченого будівництвом об`єкта проектної документації та підтверджує його готовність до експлуатації, Продавець повідомляє Покупця про необхідність з`явлення Покупця та фізичного прийняття закінченого будівництвом Об`єкту із підписанням Акт прийому-передачі Об`єкта та договору на утримання та обслуговування Об`єкта. Об`єкт передається Продавцем Покупцю шляхом підписання Акта прийому передачі-об`єкта. Після реєстрації права власності на Об`єкт, у порядку, встановленому чинним законодавством України, Покупець має право володіти, користуватись та розпоряджатись Об`єктом згідно чинного законодавства. Як вбачається з квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №53521751 від 28.12.2020 року [PERSON] сплатила на рахунок ПП «Надія» 300\~000 грн., згідно договору №10-22/1-20. Як вбачається з квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №53533618 від 29.12.2020 року [PERSON] сплатила на рахунок ПП «Надія» 306 610 грн., згідно договору №10-22/1-20. Як вбачається з квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №53604631 від 04.01.2021 року [PERSON] сплатила на рахунок ПП «Надія» 323 234 грн., згідно договору №10-22/1-20. Як вбачається з квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №54224866 від 10.02.2021 року [PERSON] сплатила на рахунок ПП «Надія» 225 081 грн., згідно договору №10-22/1-20. Разом з тим, в судовому засіданні стороною позивача не доведено, що сплата вказаних коштів на рахунок ПП «Надія» відбувалася саме за рахунок коштів, отриманих в позику [PERSON] 28.09. 2020 року. Також слід\~зазначити,\~що за\~замістом \~ст. 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги. Майнове право, що є предметом договору купівлі-продажу, - це обумовлене право набуття в майбутньому права власності на нерухоме майно, яке виникає тоді, коли виконані певні правові передумови, необхідні й достатні для набуття речового права. В судовому засіданні позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , не надано належних та допустимих доказів, які свідчать про те, що [PERSON] одноособово, чи [PERSON] та [PERSON] спільно, на праві власності належить будь-яка квартира, розташована в будинку за адресою [ADDRESS] . З огляду на наведене, суд не вбачає підстав для покладення солідарного обов`язку зі стягнення суми позики на відповідача [PERSON] , внаслідок чого у задоволенні позову щодо нього належить відмовити, позов - задовольнити частково зі стягненням з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 28.09.2020 року в сумі 40000 доларів США, що станом на 07.11.2023 року є еквівалентом 1\~500\~400 грн. Щодо розподілу судових витрат, то суд приходить до наступних висновків. Так, відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.3 ст. ст.. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до\~статті 134 ЦПК України\~передбачено обов`язок сторін попередньо визначити суми судових витрат. Зокрема, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи (частина перша цієї статті). У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору (частина друга цієї статті). Зі справи відомо, що у відзиві на позовну заяву представник відповідача зазначив, що попередній розмір витрат на професійну правничу допомогу становить 25000 грн. Відповідно до\~статті 59 Конституції України\~кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Частина перша\~статті 15 ЦПК України\~визначає, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір обґрунтованим (п.268). На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 25000 грн. представником відповідача [PERSON] надано ордер серії СА №1070494 від 24.11.2023 року, Договір №28/2023 про надання правової (правничої) допомоги від 10.11.2023 року, укладений між АБ «Олексія Коханія» та [PERSON] , Додаткову угоду №1 до Договору. Так у відзиві на позовну заяву представник відповідача [PERSON] адвокат Коханій О.В. зазначив, що розрахунок витрат на професійну правничу допомогу складає 25 000 (двадцять п`ять тисяч) грн, що визначений додатковою угодою №1 до договору про надання професійної правової допомоги №28/2023 від 10.11.2023, що визначений відповідно до положень ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» де передбачено порядок обчислення гонорару (фіксований розмір). Визначений сторонам гонорар у сумі 25 000 грн складається та включає в себе суму 12 500 грн. фіксований розмір, що сплачений відповідачем як Клієнтом на користь адвокатського бюро та 12 500 грн. т.з. «гонорару успіху» правомірність якого підтверджено ВП ВС у постанові від 12.05.2020 року у справі N 904/4507/18. Відповідно до ч.6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвокат, які підлягають розподілу між сторонами Суд враховує, що витрати за надану професійну правничу допомогу, у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного суду, наприклад у справах № 923/560/17, № 329/766/18, № 178/1522/18. За таких обставин та враховуючи те, що в задоволені позовних вимог позивача до відповідача [PERSON] відмовлено повністю, враховуючи відсутність заперечень позивача щодо стягнення таких витрат, та те, що витрати є співмірними із складністю справи, надання адвокатських послуг відповідачу було викликано їх необхідністю, суд приходить до висновку стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 25000 грн. витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги. Оскільки [PERSON] є інвалідом ІІ групи, звільнений від сплати судвого збору при подачі позовної заяви, суд приходить до висновку стягнути з [PERSON] на користь держави 15000 грн. судового збору, що відповідає вимогам ст. 141 ЦПК України. На підставі наведеного, ст.ст.\~12,\~13,\~78,\~81,\~89,\~141,\~263-265 ЦПК України,

Outcome: partial