Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому згідно уточнених позовних вимог просив: встановити факт спільного проживання [PERSON] , 1987 року народження та [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , однією сім`єю, як чоловіка та жінки, без реєстрації шлюбу в період часу із 12 серпня 2010 року по [INFO]; змінити черговість одержання права на спадкування для [PERSON] після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , включивши його до кола спадкоємців першої черги за законом; визнати за [PERSON] право власності на частку автомобіля ВАЗ-2108, 1987 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , номер шасі (кузова, рами) № [NUMBER] . В обґрунтування позову зазначено, що [INFO] у віці 68 років померла цивільна дружина позивача - [PERSON] [INFO] , від COVID-19. Похорони та всі ритуальні послуги здійснював позивач. З [PERSON] , вони проживали однією сім"єю без реєстрації шлюбу як чоловік та жінка в період з 12.08.2010 по [INFO]. Після смерті дружини - [PERSON] , залишилася спадщина у вигляді двохкімнатної квартири [ADDRESS] ; 1/2 житлового будинку з прибудинковими пристроями по [ADDRESS] ; 1/2 автомобіля ВА3-2108, 1987 року випуску, бежевого кольору, державний номер [NUMBER] ; гараж № [NUMBER] в автогаражному кооперативі "Велостроитель" за адресою: [ADDRESS] ; ощадзбереження, згідно зберігательних книг. На спадщину за законом після смерті [PERSON] претендує [PERSON] - дочка рідного брата [PERSON] у у відповідності до другої черги (ст. 1282 ЦК України), яка не визнає його право на спадкування на майно, що залишилося після смерті дружини. Тому, після смерті [PERSON] , позивач, як чоловік, що проживали з нею однією сім?єю без реєстрації шлюбу майже 11 років, направив заяву до приватного нотаріуса Харківського нотаріального округу Шеметової О.В. про прийняття спадщини, що залишилася після смерті його дружини - [PERSON] (Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 67522730 від 29.11.2021). 12.09.2022 року позивач звернувся із запитом до приватного нотаріуса Шеметової О.В., але, отримати відповідь не вдалося, оскільки нотаріат був постійно закритий, через відсутність електроенергії. [PERSON] за життя заповіт не складала, тому спадкування після її смерті здійснюється за законом. Протягом майже 11 років, позивач разом із [PERSON] проживали як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з 12.08.2010 року по день смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] . На сьогоднішній день позивач і надалі проживає у вищевказаній квартирі, яка є приватною власністю [PERSON] , згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно реєстраційний № 3 -16-320011-Ц2 від 07 липня 2016 року. За час спільного проживання з [PERSON] вони вели спільне господарство, піклувалися один про одного, разом відвідували своїх друзів та родичів, їздили разом на відпочинок до моря, що підтверджується фотознімками на морі, вважали себе чоловіком та дружиною, але не звернулися до державного органу реєстрації актів цивільного стану про реєстрацію шлюбу. Від самого початку спільного проживання у [PERSON] з [PERSON] був спільний бюджет, яким вони спільно купляли продукти, одяг, предмети побуту, меблі у квартиру та побутову техніку, медикаменти. Позивач протягом останніх шести років, в період тяжкого загострення хронічних захворювань на сахарний діабет, як чоловік, постійно здійснював догляд за [PERSON] , готовив харчування, купляв медикаменти, наймав медичну сестру, яка робила медичні маніпуляції, самостійно сплачував розрахунки по оплаті комунальних послуг, спільними силами зробили в квартирі ремонт кухні, ремонт в будинку та сараю по [ADDRESS] , який належить [PERSON] на праві спадщини. Крім того, на їх з [PERSON] утриманні постійно знаходилася мама померлої - [PERSON] , яка була похилого віку, та за якою необхідний був ухід. [INFO] [PERSON] у віці 93 роки померла, хоронили її за спільні кошти з [PERSON] . Після смерті [PERSON] її дочка - [PERSON] прийняла спадщину у відповідності ст.1261 ЦК України. З огляду на вищевикладене, та з метою реалізації своїх спадкових прав як спадкоємця після смерті дружини - [PERSON] , прав, як чоловіка, позивачу необхідно встановити в судовому порядку факт спільного проживання однією сім"єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу із [PERSON] . Крім того, в 1987 році відповідач [PERSON] , яка є рідною сестрою [PERSON] спільно придбали автомобіль ВАЗ-2108, 1987 року випуску, бежевого кольору, державний номер [NUMBER] за спільні кошти для загального користування двох сімей, який був оформлений на її рідну сестру [PERSON] . На даний час автомобіль ВА3-2108 [NUMBER] знаходиться у відповідача [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Посилаючись на викладене, а також з метою належної реалізації своїх майнових прав, як чоловіка, позивач звернувся до суду з вимогами щодо поділу автомобіля, як сумісної власності подружжя. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21.06.2023 року, у справі було відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28.11.2023 року, у справі було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач та його представник - адвокат Войцун І.Г., позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити, доводи викладені в позовній заяви підтримали. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечувала, просила їх задовольнити. При цьому посилалася на те, що вона є рідною сестрою [PERSON] - матері померлої [PERSON] . Вона підтвердила той факт, що [PERSON] проживав разом у період з 12 серпня 2010 року по [INFO] з [PERSON] , вели спільне господарство, піклувалися один про одного, разом відвідували своїх друзів та родичів, в них був спільний бюджет, вони дійсно проживали як чоловік та жінка. Відповідач [PERSON] є їх близькою родичкою, яку після її народження ніколи не бачили, вона навіть не знає де похоронений її батько [PERSON] , не приймала участі в похованні [PERSON] , тому на спадщину вона не заслуговує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, направила свого представника - адвоката Бакшеєву А.В., яка в судовому засіданні уточнений позов не визнала в повному обсязі, та пояснила, що факт проживання однією сім`єю позивача та померлої в судовому засіданні не був встановлений належними та допустимими доказами. Сам позивач неодноразово в своїх поясненнях вказував, що відносився до померлої [PERSON] як до матері, та назвав їх відносини між ними, як відносини між матір`ю та сина. Також зазначила, що померла [PERSON] до останнього дня працювала в аптеці, тому не перебувала у безпорадному стані, вказане також підтвердив сам позивач та допитані свідки позивача, тому підстав для зміни черговості у спадкуванні відсутні, та [PERSON] є єдиною спадкоємицею після смерті тітки [PERSON] . Також вважає, що відсутні законні підстави для усунення [PERSON] від права на спадкування за законом, оскільки не було доведено в судовому засідання, що остання свідомо ухилялась від надання допомоги спадкодавцеві, яка через похилий вік, або тяжку хворобу перебувала у безпорадному стані, на що неодноразово звертав свою увагу ВС. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, допитаних в судовому засіданні свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Згідно із ч.ч. 2, 4 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ст.74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу (Право спільної сумісної власності подружжя). Встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (Серія [NUMBER] ). За життя [PERSON] була зареєстрована та мешкала за адресою: [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] , померлої [INFO] заведено спадкову справу за № 39/2021?яку зареєстровано в Спадковому реєстрі за № 68742379. За життя [PERSON] заповіт не складала. Зі спадкової справи № 39/2021 вбачається, що після смерті [PERSON] , з заявами про прийняття спадщини звернулися: позивач [PERSON] , з якою останній проживав однією сім`єю без укладення шлюбу, відповідач [PERSON] , яка є тіткою померлої, та відповідач - [PERSON] , яка є племінницею померлої. З матеріалів спадкової справи видно, що після смерті [PERSON] , померлої [INFO] залишилась спадщина, яка складається крім іншого, з транспортного засобу марки ВАЗ, моделі 2108, 1987 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , тип ЗАГАЛЬНИЙ ЛЕГКОВИЙ СЕДАН-В, реєстраційний номер [NUMBER] , дата першої реєстрації якого - 21.03.1987, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , яке видане ТСЦ 6350 16.05.2018 р., який також належав померлій матері спадкодавця - [PERSON] , після смерті якої [PERSON] спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових прав на нього. Батьки спадкодавця - [PERSON] , померли, на день своєї смерті в зареєстрованому шлюбі вона не перебувала, була розлученою, дітей у померлої не було. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 квітня 2018 року, посвідченого державним нотаріусом Сьомої ХДНК, спадкоємцями майна [PERSON] - рідного батька [PERSON] , померлого [INFO] , а саме: по частки транспортного засобу марки ВАЗ, моделі 2108, 1987 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , є його донька - [PERSON] , [INFO] (померла [INFO] ) та онука - відповідач у справі [PERSON] . Звертаючись з позовними вимогами, позивач [PERSON] на обґрунтування своїх вимог посилався на те, що в період з 12 серпня 2010 року по [INFO] він проживав однією сім`єю з [PERSON] , як чоловік і дружина, перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах, доглядав за [PERSON] під час хвороби на сахарний діабет, тому, майно придбане за час спільного проживання, є їх спільною власністю, оскільки він з дружиною проживали спільно без реєстрації шлюбу майже 11 років, відтак є спадкоємцем 4-ї черги за законом. Зважаючи на те, що протягом тривалого часу опікувався дружиною, вів з нею спільне господарство, надавав іншу допомогу, здійснював догляд, готовив харчування, купляв медикаменти, тому просив визнати за ним право на спадкування за законом разом із спадкоємцями першої черги. Судом також встановлено, що позивач [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса ХМНО [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , з якою він проживав однією сім`єю без укладення шлюбу. Крім позивача [PERSON] , з заявою про прийняття спадщини, після смерті [PERSON] , звернулася [PERSON] , яка є тіткою померлої, яка в своїй заяві зазначила, що на день смерті [PERSON] , остання в зареєстрованому шлюбі не перебувала, була розлученою і не з ким не проживала однією сім`єю без укладення шлюбу, отже її пояснення надані в судовому засіданні суд оцінює критично, що [PERSON] проживаючи разом за період з 12 серпня 2010 року по [INFO] вони з [PERSON] вели спільне господарство, піклувалися один про одного, разом відвідували своїх друзів та родичів, в них був спільний бюджет, вони дійсно проживали як чоловік та жінка. Крім інших, з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , звернулася [PERSON] , яка є племінницею померлої, яка в заяві зазначила, що що на день смерті [PERSON] , остання в зареєстрованому шлюбі не перебувала, була розлученою і не з ким не проживала однією сім`єю без укладення шлюбу. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] підтвердили факт проживання позивача однією сім`єю з померлою [PERSON] , що останні поводились, як подружжя, опікування та догляду один за одним. Свідки, а також сам позивач в судовому засіданні зазначили, що померла [PERSON] до останнього дня працювала в аптеці. Згідно із ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. В свою чергу, за положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сімєю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обовязків подружжя. При цьому, частиною 2 статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року N 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п. Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Тобто, при застосуванні ст. 74 СК України необхідно виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Предметом доказування при розгляді справ про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, передусім складає сукупність обставин, що є згідно із законом основними ознаками сім`ї: спільне проживання, пов`язаність спільним побутом, наявність взаємних прав та обов`язків. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Звертаючись з позовними вимогами, позивач в силу вимог ст. 12 ЦПК України повинен довести правову та фактичну підстави своїх вимог. Частиною першою ст. 315 ЦПК України передбачено перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені у судовому порядку. Відповідно до п. 5 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Поняття «проживання однією сім`єю» та «член сім`ї» не є тотожними, оскільки особа може бути близьким родичем спадкодавця, тобто відноситися до членів сім`ї, проте не проживати з ним однією сім`єю. Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї. Таким чином, для встановлення спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки до уваги беруться докази щодо ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації чи фактичного проживання, фотографії певних подій, докази придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (договори купівлі-продажу, фіскальні чеки, інші письмові докази і таке інше). Одне лише спільне проживання не є достатнім для визнання фактичного подружжя сім`єю без наявності інших ознак сім`ї . Аналіз наведених вище норм закону, доказів встановлених судом та показань допитаних в судовому засіданні свідків дає підстави дійти висновку, що позивач [PERSON] та померла [INFO] [PERSON] , проживали однією сім`єю, разом систематично вели спільне господарство, брали участь у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї, мали взаємні права та обов`язки тощо. Факт проживання однією сім`єю також підтверджується долученими до справи фотосвітлинами, на яких зображено позивача та [PERSON] в різних місцях на відпочинку, в колі інших осіб та у різні роки. Відтак, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що вимоги [PERSON] про встановлення факту його проживання разом із [PERSON] в період з 12 серпня 2010 року по день смерті [PERSON] [INFO] знайшли своє підтвердження та підлягають задоволенню. Статтею 60 СК України закріплено презумпцію спільності майна подружжя. Відповідно до положень вказаної статті майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки або чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Вирішуючи спір про поділ майна, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має встановити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України). Стаття 74 СК України не обмежує і не встановлює часу спільного проживання чоловіка та жінки без шлюбу для поділу спільно набутого майна - вони повинні довести суду початок і кінець такого проживання і набуття в цей період спірного майна. Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності осіб що проживали в цивільному шлюбі, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. З матеріалів справи вбачається, що спірний автомобіль марки ВАЗ, моделі 2108, 1987 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 квітня 2018 року, посвідченого державним нотаріусом Сьомої ХДНК, по частки належить померлій [PERSON] , [INFO] (померла [INFO] ) та відповідачу у справі [PERSON] . Отже, позивачем не надано допустимих доказів про придбання спірного транспортного засобу внаслідок спільної праці та внаслідок проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно з вимогами ст. 1259 ЦК України черговість одержання права на спадкування може бути змінена шляхом договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину або на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Безпорадність це безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечувати умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та лікування. Суд вважає, що позивач не довів, що спадкодавець [PERSON] внаслідок похилого віку, або хвороби на сахарний діабет перебувала тривалий час у безпорадному стані і потребувала допомоги. Крім того, допитаний в судовому засіданні сам позивач, та допитані в судовому засіданні свідки з боку позивача, спростували той факт, що померла [PERSON] тривалий час перебувала у безпорадному стані і потребувала постійної сторонньої допомоги, та зазначили, що померла [PERSON] до останнього працювала в аптеці, вела активний спосіб життя. Таким чином, позивачем [PERSON] не надано належних доказів, які б давали йому право на спадкування разом із спадкоємцями першої черги за законом, тому підстави для зміни черговості одержання права на спадкування [PERSON] після смерті [PERSON] відсутні. На підставі викладеного, та

Outcome: partial