Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1) про відшкодування моральної шкоди та просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на його користь моральну шкоду в розмірі 100\~000,00 грн, завдану з обмеженням права позивача на доступ до мережі Інтернет в 2023 році. Свою позовну заяву мотивує тим, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2023 року в справі №120/8687/23 визнано протиправними дії відповідача щодо обмеження [PERSON] в користуванні мережею Інтернет у 2023 році та зобов`язано забезпечити йому доступ до користування веб - сайтами, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 19 жовтня 2017 року №3233/5. При цьому вказує, що через відсутність доступу до мережі Інтернет він не мав можливості своєчасно зв`язатися з адвокатами, що ускладнило надання й отримання необхідної інформації та призвело до затримок у розгляді його справ і позбавило можливості належно захищати свої права. Позивач також зазначає, що він не міг спілкуватися зі своїми рідними, включаючи матір та дружину, що в умовах війни суттєво вплинуло на його здоров`я, створюючи додатковий стрес та тривогу за безпеку близьких, а позбавлення користування офіційними сайтами Міністерства юстиції України, Уповноваженого з прав людини, ЄСПЛ та інші унеможливило своєчасне фіксування порушень його прав та звернення до відповідних органів для захисту. Таким чином, позивач вважає, що йому спричинена моральна шкода, розмір якої ним оцінений у 100 000,00 грн, які він просить стягнути на свою користь у її відшкодування. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13 серпня 2024 року було відкрите спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб. Державна установа «Вінницька установа виконання покарань (№1), відповідач по справі, правом на подання відзиву не скористалася. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Судом установлено, що позивач [PERSON] відбуває покарання у виді позбавлення волі у Державній установі "Вінницька установа виконання покарань (№1)". Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 01 травня 2024 року, яке набрало законної сили 03 червня 2024 року, у адміністративній справі № 120/16092/23 було визнано протиправними дії Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" щодо обмеження [PERSON] в користуванні мережею Інтернет у 2023 році, зокрема щодо доступу до веб-сайтів, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 19 жовтня 2017 року №3233/5, та зобов`язано Державну установу "Вінницька установа виконання покарань (№1) забезпечити [PERSON] доступ до користування веб-сайтами. За змістом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до статей 55, 56 Конституції України\~кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ч.2 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні ним своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1173 ЦК України. Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді відшкодування шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії чи бездіяльності цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. І довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Згідно з статтею 3 КВК України до засуджених, які відбувають покарання на території України, застосовується кримінально-виконавче законодавство України. Порядок і умови виконання та відбування покарань визначаються та забезпечуються відповідно до законодавства, яке діє на час виконання та відбування кримінального покарання. Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 7 КВК України держава поважає і охороняє права, свободи і законні інтереси засуджених, забезпечує необхідні умови для їх виправлення і ресоціалізації, соціальну і правову захищеність та їх особисту безпеку. Засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду. Правовий статус засуджених визначається законами України, а також цим Кодексом, виходячи із порядку і умов виконання та відбування конкретного виду покарання. Відповідно до ч. 2 ст. 151 КВК України на осіб, які відбувають довічне позбавлення волі, поширюються права і обов`язки засуджених до позбавлення волі, передбачені\~статтею 107 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 107 КВК України засуджені, які відбувають покарання у виді позбавлення волі, мають право в порядку, встановленому цим Кодексом і нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України здійснювати листування з особами, які знаходяться за межами колоній, вести з ними телефонні розмови, у тому числі у мережах рухомого (мобільного) зв`язку, користуватися глобальною мережею Інтернет. За приписами ч. 5 ст. 110 КВК України засудженим надається, в тому числі й під час перебування в стаціонарних закладах охорони здоров`я, право на телефонні розмови (у тому числі у мережах рухомого (мобільного) зв`язку) без обмеження їх кількості під контролем адміністрації, а також користуватися глобальною мережею Інтернет. Телефонні розмови оплачуються з особистих коштів засуджених. Телефонні розмови між засудженими, які перебувають у місцях позбавлення волі, забороняються. Телефонні розмови та користування у глобальній мережі Інтернет оплачуються з особистих коштів засуджених. Порядок організації побачень, телефонних розмов, користування мережею Інтернет встановлюється Міністерством юстиції України (ч. 8 ст. 110 КВК України). Наказом Міністерства юстиції України від 28 серпня 2018 року № 2823/5 затверджені Правила внутрішнього розпорядку установ виконання покарань (надалі - Правила №2823/5). Вказані Правила обов`язкові для виконання персоналом установ виконання покарань, засудженими, які в них утримуються, а також іншими особами, які відвідують ці установи (абз. 2 п. 1 Розділу І Правил №2823/5). П.2 Розділу ІІ Правил №2823/5 закріплено, що засуджені, зокрема мають право користуватися глобальною мережею Інтернет відповідно до Порядку організації надання засудженим доступу до глобальної мережі Інтернет, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 19 жовтня 2017 року № 3233/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 жовтня 2017 року за № 1280/31148 (надалі - Порядок №3233/5). Так, згідно з пунктом 3 Розділу II Порядку № 3233/5, адміністрація установи за письмовою заявою засудженого надає дозвіл на користування засобами IP-телефонії та дозвіл на використання засобів відеозв`язку через Інтернет у порядку, передбаченому пунктом 2 розділу XIV Правил №2823/5, які обліковуються в журналі обліку користування засудженими засобами ІР-телефонії (додаток 4) та в журналі здійснення засудженими відеозв`язку через мережу Інтернет (додаток 5). У пункті 3,4 Розділу І Порядку № 3233/5 зазначено, що послуга доступу до Інтернету, користування засобами IP-телефонії та використання засобів відеозв`язку через Інтернет надається засудженим у приміщенні інтернет-класу. За наявності технічної можливості послуга доступу до Інтернету та відправлення онлайн-звернень за допомогою планшету надається засудженим безпосередньо у відділеннях соціально-психологічної служби. У структурних дільницях установ, де передбачено тримання засуджених у приміщеннях камерного типу, для надання засудженим доступу до Інтернету, користування засобами IP-телефонії та використання засобів відеозв`язку через Інтернет у відокремлених приміщеннях обладнуються ізольовані робочі місця. За наявності технічної можливості послуга доступу до Інтернету та відправлення онлайн-звернень за допомогою планшету таким засудженим надається безпосередньо в камері. Засуджені, на яких накладено стягнення у виді поміщення у дисциплінарний ізолятор, карцер або переведення до приміщення камерного типу (одиночної камери), за наявності технічної можливості можуть відправляти онлайн-звернення за допомогою планшету. Тобто права засуджених до позбавлення волі захищені Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами, які регулюють питання виконання покарань. При цьому умови виконання покарання, визначені Правилами внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, які є обов`язковими до виконання як адміністрацією установ виконання покарань, так і усіма засудженими. Судом установлено, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 01 травня 2024 року, яке набрало законної сили 03 червня 2024 року, у адміністративній справі № 120/16092/23 було визнано протиправними дії Державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)" щодо обмеження [PERSON] в користуванні мережею Інтернет у 2023 році, зокрема щодо доступу до веб-сайтів, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 19 жовтня 2017 року №3233/5. Згідно з частинами першою-четвертою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 82 ЦПК України). Велика Палата Верховного Суду в постанові від 03 липня 2018 року в справі № 917/1345/17 (провадження № 12-144гс18) зазначила, що преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, як вказувалося, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, інші докази. У даній\~справі в силу положень ч.4 ст.82 ЦПК України рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 01 травня 2024 року в справі № 120/16092/23 має преюдиційне значення у цій справі, оскільки вказаним судовим рішенням встановлено факт протиправності дій відповідача і вказана обставина належала до предмета доказування та безпосередньо досліджувалася і встановлювалася судом, що відображено в мотивувальній частині судового рішення. При цьому за результатами вирішення спору по суті суд визнав протиправними дії відповідача щодо обмеження позивачу в користуванні мережею Інтернет у 2023 році, зокрема щодо доступу до веб-сайтів, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 19 жовтня 2017 року №3233/5. В результаті таких неправомірних дій права позивача були порушені, що призвело до душевних страждань, особа певний час позбавлена можливості користуватись належними їй правами, тратила зусилля на відновлення своїх прав, а тому суд дійшов висновку, що позивачу підлягає відшкодуванню моральна шкода. Щодо її розміру, то слід зазначити, що відповідно до ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб; розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення; при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості; моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Визначаючись щодо її розміру, судом враховується характер завданої шкоди та тривалість її заподіяння, глибину душевних страждань та переживання, час, витрачений на захист своїх прав, конкретні обставин справ, та, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості суд дійшов висновку, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню частково в розмірі 3028,00 грн (прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який встановлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік»), що є обґрунтованою та справедливою сатисфакцією за душевні страждання, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього. Разом з тим, суд відхиляє доводи позивача про затримку в розгляді його справ та позбавлення можливості належно захищати його права, зважаючи на відсутність будь-яких доказів щодо цього. Слід зазначити, що відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду. Зважаючи на вказане Державна установа «Вінницька установа виконання покарань (№1) є належним відповідачем, а шкода (у тому числі моральна), завдана фізичній особі (позивачеві), внаслідок незаконних дій відшкодовується державою. Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду від 08.11.2017 року у справі № 6-99цс17, згідно якої спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174\~ЦК України відповідно; при цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними й їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними. При цьому суд відмічає, що Державна казначейська служба України є центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів. Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 23 вересня 2020 року у справі № 638/14007/17, від 27 січня 2021 року у справі № 753/9824/17, від 17 лютого 2021 року у справі № 459/2386/18, від 24 лютого 2021 року у справі № 522/4970/18, від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20, від 12 квітня 2023 року у справі № 174/207/22. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial