Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, мотивуючи свої вимоги наступним. Позивач є військовослужбовцем ЗСУ, за період військової служби не вчинив жодних правопорушень, які б могли ганьбити не тільки його честь та гідність, але й честь та гідність усіх військовослужбовців держави. В останній час на ґрунті неприхованої особистої неприязні з боку відповідачки, яка безпідставно пред`являє до нього різні вимоги щодо комунікацій у житлі, власником якого [PERSON] не є, [PERSON] організовує його систематичні моральні утиски та переслідування, безпосередньо пов`язуючи їх з військовою службою позивача. В травні 2024 року відповідачка вкотре направила письмове звернення на ім`я командира військової частини [NUMBER] , де позивач проходить військову службу. Вказане звернення вкрай негативно характеризує [PERSON] як військового з точки зору дотримання ним загальновизнаних правил моралі та поведінки у суспільстві, порочить його честь, гідність перед командуванням військової частини та невизначеним колом інших військовослужбовців, з якими він проходить військову службу. Висловлювання, викладені у зверненні, формують негативну думку про особу позивача серед командирів та його підлеглих. У зверненні [PERSON] в категоричній формі стверджує «незважаючи на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області військовий [PERSON] і надалі продовжує тиск на мене»; «він і надалі перетворює моє життя на жах, крім того військовослужбовець майор [PERSON] маючи у власності зброю постійно погрожує мені розправою». Позивач зазначив, що рішення Миргородського міськрайонного суду від 14 лютого 2024 року, на яке посилається відповідачка, постановою Полтавського апеляційного суду від 27 травня 2024 року скасовано. Вказаним рішенням на [PERSON] не покладено жодного зобов`язання по відношенню до [PERSON] , він не був стороною по справі, не є власником квартири, про усунення перешкод у здійсненні права власності на яку вирішено спір. Відомості щодо наявності у позивача на праві власності зброї, якою він погрожує [PERSON] розправою, і сам факт погроз спростовуються матеріалами перевірки, проведеної за його зверненням до Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області, в яких містяться пояснення відповідачки щодо передчасності її звернення. Згідно з повідомленням Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області від 01 серпня 2024 року позивач не є власником вогнепальної, гладкоствольної, холодної та газової зброї, на обліку Миргородського РВП як власник вказаного виду зброї не перебуває. З урахуванням зазначеного, просив визнати недостовірною і такою, що порушує його особисті немайнові права та підлягає спростуванню інформацію, поширену [PERSON] в підписаному нею зверненні від 10 травня 2024 року, адресованому на ім`я командира військової частини [NUMBER] , яке містить неправдиві твердження; в порядку спростування цієї негативної інформації, яка порочить честь, гідність і ділову репутацію, відкликати із військової частини вказане звернення, а також зобов`язати відповідачку протягом п`яти днів після набрання рішенням законної сили оголосити командиру військової частини резолютивну частину рішення в його присутності. В судовому засіданні позивач пояснив, що під час його перебування у відрядженні в м. Одесі він отримав телефонний дзвінок від керівника, який повідомив про надходження на його адресу заяви [PERSON] . Під час розмови керівник був емоційним, попереджав про недопущення з боку позивача неправомірних дій. [PERSON] зазначив, що він сумлінно виконує свою роботу, не допускає будь-яких вчинків, які би ганьбили його честь та гідність. Вищевказане звернення підірвало його репутацію, проводилась відповідна перевірка, яка мала негативний вплив на нього. Вважає справедливою сатисфакцією направлення рішення про задоволення його позовних вимог на адресу військової частини. Не наполягав на позовній вимозі про оголошення відповідачкою командиру військової частини резолютивної частини рішення в його присутності. Представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позові. Крім зазначеного, просив стягнути з відповідачки судові витрати, які складаються із суми сплаченого судового збору та витрат на правничу допомогу. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, надала суду заперечення, в яких зазначила, що позивачем не доведено поширення нею недостовірної інформації, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Крім зазначеного, подала суду клопотання про розгляд справи без її участі. Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. [PERSON] є військовослужбовцем ЗСУ, проходить військову службу на посаді начальника метеорологічної служби начальника метеорологічної групи військової частини [NUMBER] (а.с. 5). 10 червня 2024 року до командира вказаної військової частини звернулась [PERSON] , яка зазначила, що її сусіди [PERSON] та її чоловік [PERSON] без розроблення проекту водовідведення та водопостачання користується трубопроводом, який проходить під її квартирою, згоду на що вона не надавала. Рішенням Миргородського міськрайонного суду від 14 лютого 2024 року було відмовлено в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності житлом. Проте, незважаючи на вказане рішення, військовий [PERSON] продовжує тиск на неї, він і надалі перетворює її життя на жах, крім того, військовослужбовець майор [PERSON] , маючи у власності зброю, постійно погрожує їй розправою. [PERSON] вказала, що через такі дії [PERSON] її життя перетворилось на суцільний кошмар, її самопочуття погіршується, вона не може жити в своїй квартирі через вологість. Просила відповідно відреагувати на звернення та прийняти відповідні міри шляхом бесіди з майором [PERSON] відносно належної поведінки офіцера та дотримання правил добросусідства (а.с. 6-7). У відповідності з постановою Полтавського апеляційного суду від 17 травня 2024 року рішення Миргородського міськрайонного суду від 14 лютого 2024 року про відмову в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності житлом, на яке посилалась остання у вищевказаному звернені, скасовано; на [PERSON] покладено обов`язки відновити водопостачання до квартири [PERSON] (а.с. 8-13). Згідно з довідкою про результати звернення, зареєстрованого до ІТС ІПНП (ЄО) за № 4456 від 04 червня 2024 року, в ході проведення перевірки [PERSON] повідомила, що [PERSON] фізичною розправою із застосуванням зброї їй не погрожував, із заявою до командира військової частини [NUMBER] звернулася передчасно. В зв`язку із наведеним розгляд звернення було припинено (а.с. 15-21). У відповіді від 01 серпня 2024 року № 5271заг.115/111/03/20-2024, наданій на запит адвоката Миргородським РВП ГУНП в Полтавській області, станом на 01 серпня 2024 року [PERSON] власником вогнепальної гладкоствольної, холодної та газової зброї не є, на обліку Миргородського РВП як власник вказаного виду зброї не перебуває (а.с. 22). Допитаний судом в якості свідка інспектор Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області Тукайло Д.В. зазначив, що він розглядав звернення [PERSON] щодо погроз на її адресу з боку [PERSON] . Під час її опитування [PERSON] пояснила, що [PERSON] зброєю їй не погрожував, зазначила, що її звернення є передчасним. Таким чином вона мала намір вирішити спір. Після проведеної перевірки до поліції вона більше не зверталась. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд\~і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Ст. 10 ЦПК України\~визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. 4 ст. 32 Конституції України\~кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно зі ст. 68 Конституції України\~кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції\~та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Ст. 201 ЦК України\~передбачено, що, зокрема, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Згідно з ч.ч. 1, 4, 6, 7 ст. 277 ЦК України\~фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі (ст. 297 ЦК України). Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Під гідністю необхідно розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. При розгляді справ цієї категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію»\~оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться. Спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб`єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи. Фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності (ч. 2 ст. 302 ЦК України). За змістом ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК Україи\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних\~у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо,\~а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. При вирішенні питання про порушення права на презумпцію невинуватості слід брати до уваги не лише зміст конкретних висловлювань, а й контекст, в якому вони були зроблені (рішення ЄСПЛ в справі «Дактарас проти Литви»\~від 24 листопада 2000 року). Відповідачка не надала суду доказів на підтвердження достовірності поширеної інформації. Суд вважає, що спірний текст стосується певної фактичної поведінки, носить стверджувальний характер, не містить жодних посилань чи обмовок щодо припущень, власного тлумачення або викладення інформації через власні погляди відповідачки, автором не вживалися мовно-стилістичні засоби про ймовірність або припущення інформації. Підстав стверджувати, що викладена відповідачкою інформація щодо поведінки (дій) позивача є оціночними судженнями, немає. Оскільки позивач є військовослужбовцем ЗСУ, має позитивну характеристику, користується повагою та має заслужений авторитет у військовому колективі, поширенням інформації, викладеної у зверненні на адресу командира військової частини, відповідачка створила негативну соціальну оцінку особи позивача в очах оточуючих, порушивши його честь. Така інформація підлягає визнанню недостовірною та такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, оскільки є недостовірною, такою, яка не відповідає дійсності, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало, а також такою, що порушує особисті немайнові права позивача. Позивач на підтвердження зазначеного у позові надав належні та допустимі докази, зокрема ним підтверджено те, що спірна інформація носить негативний характер та, як наслідок, порушує право на повагу до його гідності, честі та ділової репутації. Поширення такої інформації свідчить про порушення прав позивача, які підлягають відновленню шляхом визнання оспорюваної інформації недостовірною та такою, що порочить і принижує його честь, гідність та ділову репутацію. Вирішуючи питання про судові витрати в справі, суд керується положеннями ч. 1 ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги судом задоволені повністю, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати на оплату судового збору в розмірі 1\~211,20 грн. Крім зазначеного, позивач просив стягнути із відповідачки витрати на правничу допомогу в розмірі 2 800 грн. П. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Правнича допомога позивачу надавалася адвокатом Чернюком В.Д. на підставі договору № 25/7-ц про надання правової допомоги та послуг адвоката від 25 липня 2024 року. Вартість послуг згідно з розрахунком вартості правової допомоги (послуг) від 04 жовтня 2024 року, квитанцією № 25/7-ц від 25 липня 2024 року становить 2\~800 грн. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про стягнення витрат позивача на правничу допомогу у вказаному розмірі.

Outcome: approved