Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-25 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] звернулась до суду з позовом до Березівської територіальної громади Одеської області, [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю на житловий будинок із надвірними будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог зазначала, що з травня 2007 року [PERSON] , безперервно та відкрито володіє нерухомим майном - а саме: житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ,, більше 10 років. В будинку [PERSON] проводить поточний ремонт, обробляє прибудинкову ділянку. Представник позивача стверджує, що за всі роки проживання позивачки в будинку вона несла усі витрати на її утримання, регулярно сплачувала усі належні комунальні платежі. Таким чином, [PERSON] добросовісно, відкрито, безперервно володіла спірним будинком. Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 20.08.2024 року до участі у розгляді справи залучено в якості відповідача [PERSON] . Представник позивача позов підтримала та просила задовольнити та розглянути справу без присутності позивача та її представника. Представник Березівської міської ради в судове засідання не з`явилась, подала 14.05.2024 року заяву, в якій не заперечила заявлені позивачкою вимоги за умови дотримання норм матеріального та процесуального права. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надіслала 20.09.2024 року заяву до суду в якій зазначила, що з позовними вимогами згодна та не заперечує проти їх задоволення. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані позивачем докази, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено,\~що зтравня 2007 року [PERSON] , користується нерухомим майном - а саме: житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що вбачається з акту обстеження житлово-побутових умов мешканців Березівської міської ради ОТЕ від 24.10.2023 року № 227, договором про користування електронною енергією від 07.07.2009 року № 3302/139 та квитанціями про сплату за використану електроенергію та водопостачання. Будинок за адресою: [ADDRESS] площею 58,3 кв.м., житловою площею 26,5 кв. м. із надвірними будівлями належав [PERSON] , що вбачається з свідоцтва про право власності на нерухоме майно № [NUMBER] від 09.09.2005 року, виданого на підставі рішення виконкому Вікторівської сільської ради Березівського району Одеської області від 26.06.2005 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №8398136 від 20.09.2005 року. Власник вищезазначеного будинку помер [INFO] , що вбачається з свідоцтва про смерть серія [NUMBER] . Згідно договору №3302/139 про користування електричною енергією, вбачається, що такий укладений 07.07.2009 року між [PERSON] та Березівським РЕМ стосовно постачання електричної енергії за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки старости Вікторівського старостинського округу Березівського району Одеської області за №778 від 24.10.2023 року вбачається, що у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] зареєстрованих осіб немає. Відповідно до довідки від 30.03.2024 року про оціночну вартість об`єкта нерухомості житлового будинку за адресою: [ADDRESS] вбачається, що оціночна вартість такого 235219,52 грн., оціночна вартість поліпшення 225005,40, оціночна вартість земельної ділянки 10214,12 грн. Згідно ухвали Березівського районного суду Одеської області від 14.05.2024 року з Суворовської державної нотаріальної контори було витребувано копію спадкової справи №40/2011 року до майна померлого [INFO] [PERSON] . З спадкової справи вбачається, що з заявою про прийняття спадщини 15.02.2011 року звернулась донька померлого [PERSON] . Крім того, було встановлено, що у спадковій справі міститься заповіт [PERSON] від 17.11.2004 року зареєстрований в реєстрі за №2255, згідно якого останній все належне йому майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось і взагалі все те, що на день його смерті належатиме йому та на що він за законом має право заповів доньці [PERSON] . Нотаріусом, з невідомих для суду причин, не видано спадкоємцю [PERSON] свідоцтво про право на спадщину стосовно спірного житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Однак, спірний житловий будинок на день смерті [PERSON] йому належав, про що позивачем подано належні та допустимі докази, а відтак, враховуючи заповіт останнього, повинен був входити у спадкову масу. У матеріалах спадкової справи немає заяви [PERSON] про відмову від спадщини в частині спірного житлового будинку. Відповідно до статті 328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344\~ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2\~ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном. Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю, якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію. Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац другий частини третьоїстатті 344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина другастатті 344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у ЦК України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156 св 18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291 гс 18) не знайшла підстав для відступу від наведених висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, оскільки за змістом частини першої статті 344\~ЦК України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 15 листопада 2022 року у справі № 293/1061/21 (провадження № 61-4347 св 22). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Позивач була обізнана про те, що власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , на яку вона просить визнати право власності за набувальною давністю, був [PERSON] , оскільки вона володіє всіма правовстановлюючими документами [PERSON] на вказаний будинок, а тому володіння позивачкою вказаним житловим будинком не можна вважати добросовісним. Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд в ухвалі від 17 жовтня 2019 року у справі № 638/9743/18 та в постанові від 13.10.2019 року у справі № 758/9598/18. Окрім того, судом враховано, що [PERSON] склав заповіт на доньку ( [PERSON] ) на все належне йому майно, а на день складення заповіту (17.11.2004 року) він володів і спірним житловим будинком за адресою:\~ [ADDRESS] ,\~таким чином,\~такий входить\~у спадкову\~масу.\~ Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для визнання за [PERSON] права власності за набувальною давністю на житловий будинок із надвірними будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] , оскільки сам по собі факт користування позивачкою спірним житловим будинком не є підставою для виникнення у неї права власності за набувальною давністю. У зв`язку з відмовою у позові, судовий збір на підставі ч. 2\~ст. 141 ЦПК України, покладається на позивача.

Outcome: dismissed