Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-03 00:00:00

14 червня 2024 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся [PERSON] з позовною заявою до відповідача [PERSON] і просить суд припинити стягнення аліментів з позивача на користь відповідача на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , стягнутих на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 07.11.2023 року. Стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі частки всіх видів доходу відповідача щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.03.2024 і до досягнення дитиною повноліття, судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що позивач та відповідач з 03.06.20206 року перебували у шлюбі, [INFO] у подружжя народився син [PERSON] . Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 червня 2022 року між позивачем та відповідачем було розірвано. 07 листопада 2023 року рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова у справі №639/5252/23, було задоволено позов та стягнуто з [PERSON] на користь відповідача аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] в розмірі частини від усіх видів заробітку, але не нижче 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12 вересня 2023 року до досягнення дитиною повноліття. У березні 2024 року неповнолітній син, після конфлікту з матір`ю, переїхав до Позивача в м. Зміїв, Харківської області. [PERSON] набув статус внутрішньо переміщеної особи, відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб». Як вбачається з довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи неповнолітнього [PERSON] (ст. 4 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб») він проживає за адресою: [ADDRESS] . Доглядом і вихованням [PERSON] займається його батько (Позивач), який фінансово повністю забезпечує утримання сина. На даний час син ( [PERSON] ) фактично проживає за адресою: [ADDRESS] разом з батьком (Позивачем) починаючи з 25 березня 2024 року. При цьому, син залишається зареєстрований разом з Відповідачем за адресою: [ADDRESS] . Оскільки стосунки з Відповідачем натягнуті, до всього цього, у суді знаходиться цивільна справа про поділ спільного майна подружжя [PERSON] , знайти спільну мову з Відповідачем щодо утримання неповнолітнього сина не має жодної можливості. На прохання надати згоду на зміну місця реєстрації дитини та відмовитись від примусового стягнення аліментів, Відповідач відмовила. Факт того, що син постійно проживає разом з позивачем, повністю перебуває на утриманні, підтверджується такими документами: довідкою від 26.04.2024 №6309- 7002021316 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, згідно якої законним представником є позивач; Довідкою Харківського політехнічного фахового коледжу від 03.05.2024 №217/24, про те, що [PERSON] навчається на 3 курсі за спеціальністю автоматизація та комп`ютерно-інтегровані технології; заявою [PERSON] до Служби у справах дітей м. Зміїв від 04.06.2024 про те, що [PERSON] , [INFO] мешкає разом з батьком, починаючи з 25 березня 2024 року та перебуває на його утриманні, оскільки відносини з матір`ю погіршилися та на даний момент вони не можуть порозумітися. Відповідач не бажає добровільно припинити стягнення аліментів, тому Позивач вимушений звернутися до суду і просити припинити їх стягнення на утримання сина та стягнути аліменти з матері, яка не надає допомоги на утримання сина з березня 2024 року. Духовним розвитком, матеріальним забезпеченням, контролем навчання займається виключно позивач, як батько дитини, тому наявні правові підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини на його користь \~ \~ \~ \~У зв`язку з викладеним позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 19.06.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Призначено підготовче судове засідання. 16 серпня 2024 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву. Відповідно до якого, відповідач просила відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначила, що дійсно перебувала в шлюбі з позивачем та мають спільного сина [PERSON] . Спільне життя не склало лось, шлюб розірвали. Відразу після розірвання шлюбу відповідач не подавала позовну заяву про стягнення аліментів на утримання спільної неповнолітню дитини, а лише після морального тиску з боку позивача на дитину була вимушена подати відповідну позовну заяву. Позивач відкладав дитині на банківську картку дитини по 3 тисячі грн., а банківські картки відповідача заблоковані внаслідок арешту за спільні борги за оплату комунальних послуг ( Заочне рішення від 12 травня 2021 р., справа №639/504/21, провадження №2/639/895/21 ) з 27.06.2006 р. до 01.01.2021 р. - за час, коли відповідач з позивачем проживали разом в квартирі відповідача за адресою [ADDRESS] . Після розірвання шлюбу згідно із усною домовленістю між позивачем і відповідачем дитина час від часу мала приїжджати в гості до позивача. Відповідач намагалась зберегти нормальні стосунки з позивачем заради дитини. Проте, після останнього приїзду дитини в гості до позивача, позивач налаштував дитину проти відповідача. Зараз позивач маніпулює дитиною і використовує дитину в своїх корисних цілях, зокрема для того, щоб уникнути загальної мобілізації. Більш того, дитина навчається на бюджетній формі в Харківському політехнічному фаховому коледжі, але після того, як дитина приїхала в гості до позивача, стоїть питання про відрахування дитини із цього навчального закладу (докази в додатках). Замість забезпечення позивачем умов для продовження навчання дитини, позивач примусив дитину працювати на ринку «Барабашова» в м. Харкові. З приводу цих фактів відповідач була змушена звернутися до служби у справах дітей. У зв`язку зі збройною агресією рф проти України відповідач втратила роботу в ТОВ «СЕЛМАГРО». 12.02.2024 р. офіс ТОВ «СЕЛМАГРО», де відповідач працювала менеджером в оптовій торгівлі, був розрушений прямим попаданням ракети. Зараз відповідач тимчасово не працює і має скрутне матеріальне становище. В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволені, посилаючись на обставини викладені в позові. Щодо вимог дати про припинення та стягнення аліментів, зазначив, що дата визначена з урахуванням дня початку проживання дитини разом з ним. Відповідача та ії представник [PERSON] заперечували проти задоволення позивних вимог в повному обсязі та надала пояснення аналогічні викладеним у відзиві. Представник [PERSON] зазначила, що відповідач не ухиляється від утримання дитини, вимоги про стягнення аліментів з 25 березня 2024 року суперечить законодавству. Оскільки аліменти стягуються з дня подачі позову. Також відповідач зазначила, що після ухвалення рішення про стягнення аліментів, вона отримала виконавчий лист, але позивач не сплачував аліменти. Після подачі позову позивачем нею 07.07.2024 передано виконавчий лист до примусового виконання, під час здійснення кого вона отримала два платежі. Отримані аліменти нею не витрачались та зберігаються у неї вдома. Також зазначила, що дитина поїхала у гості до батька, оскільки була домовленість між нею та позивачем, що дитина по пів року буде проживати з кожним з них. Відомо що дитина проживала з батьком у м. Зміїв, але точну адресу не знала. Суд вислухавши пояснення сторін, свідчення дитини у якості свідка, дослідивши письмові докази, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , про що зроблений відповідний актовий запис №549 та підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 11.10.2006 року. Батьками дитини зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12). Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 червня 2022 року шлюб зареєстрований між [PERSON] і [PERSON] 03 червня 2006 року у відділіл реєстрації актів цивільного стану Охтирського міськрайонного управління юстиції Сумської області під актовим записом №115 розірвано (а.с. 13-15). Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 листопада 2023 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] в розмірі частини від усіх видів заробітку, але не нижче 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12 вересня 2023 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 16-19). Згідно довідки №5458d583-e337-4bd0-8969-60ffe7ad0225 від 17.06.2024 про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 28). Відповідно до довідки від 26 квітня 2024 року №6309-7002021316 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою [ADDRESS] фактично проживає/перебуває: [ADDRESS] . Відомості про законного представника, що супроводжує - [PERSON] (а.с. 8). Відповідно до копії довідки №217/24 від 03.05.2024 », Харківського політехнічного фахового коледжу, [PERSON] , дійсно навчається на денному відділенні 3 курсі, за бюджетною формою навчання. Зарахований на І курс 01.09.2021 наказ №105-с від 30.07.2021. Термін навчання до 01.07.2025 (а.с. 20). В судовому засіданні 19.09.2024 було задоволено клопотанням позивача про допит в якості свідка неповнолітнього сина [PERSON] . В силу ч.4 ст.232 ЦПК України, під час допиту неповнолітнього свідка за ухвалою суду, постановлену без виходу до нарадчої кімнати, видалено із зали судового засідання позивача та відповідача. Неповнолітній [PERSON] , зазначив, що на початку війни поїхав проживати батька у м. Зміїв, де проживали у будинку дружини батька три-чотири місяці, потім повернувся до матері. Під час проживання з матір`ю, постійно були сварки матір`ю з ії співмешканцем. Підставою того, що він став проживати, було поведінка матері, яка сказала, щоб він дзвонив батьку та повідомив, що йому не має де жити, тому тому він поїхав до батька ц и. Зміїв та з 25 березня 2024 року проживає разом із адресою за адресою, де він зареєстрований як переселенець. Будь яких заборон та взагалі розмов щодо спілкування з матір`ю не було. З моменту коли він поїхав до батька, мати з ним не спілкується, дзвонила йому, розмова яка тривала декілька секунд, про те, що він дома чи ні. Зазначив, що він поїхав до батька не в гості, а вирішив постійно проживання з ним. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Положеннями ч. 1\~ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтями 77, 78, 79, 80 ЦПК України встановлено правила визначення належності, допустимості, достовірності та достатності доказів. В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ч.ч. 1,2 ст. 29 ЦК України, місцем проживання\~фізичної особи\~є житло,\~в якому\~вона проживає\~постійно або\~тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються\~законом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою\~статті 157 цього Кодексу. Статтею 181 СК України встановлено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.\~Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до частин першої та другої статті 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Під цільовим призначенням при цьому потрібно розуміти витрати спрямовані на забезпечення потреб та інтересів дитини, зокрема потреби у харчуванні, лікуванні, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей. Згідно з частиною четвертою статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. У постанові Верховного Суду визначено правовий висновок, шо відповідно до СК України аліменти, одержані на дитину, є її власністю. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами винятково за цільовим призначенням в інтересах дитини. Припинення стягнення аліментів є можливим у тому випадку, коли одержувач аліментів не витрачає одержані ним аліменти на дитину, дитина проживає з іншим із батьків, який її повністю і утримує. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я їх одержувача. З урахуванням предмета цього спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі,є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час вирішення спору судом та ухвалення рішення у справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником. Судом встановлено, що на підставі рішення суду з позивача стягуються аліменти на користь відповідача. Аліменти на дитину не витрачаються, а як зазначено відповідачем, зберігаються у неї. Дитина [PERSON] в судовому засіданні підтвердив своє рішення проживати з батьком на постійній основі та зазначив, що фактично проживає з батьком з 25.03.2024, що не спростовано відповідачем Враховуючи встановлені судом обставини, а саме те, що на даний час неповнолітній син [PERSON] перестав проживати з матір`ю, а проживає з батьком, тобто змінився сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, та особи, яка їх одержує, тому, враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення від примусового стягнення на користь матері аліментів з дня початку проживання дитини з батьком. Стосовно вимог про стягнення аліментів, суд зазначає, що відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Позов подано до суду 14.06.2024, при цьому позивач просить стягнути аліменти з відповідача з 25.03.2024, тобто з дня початку проживання дитини з ним. Проте в силу ч.2 ст. 191 СК України, не надано доказів щодо вжиття заходів щодо одержання аліментів від відповідача з 25.03.2024. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). Так,\~враховуючи надані\~позивачем докази,\~позицію дитини,\~яка в\~силу вимог\~законодавства визначила\~місце проживання\~з батьком\~та проживає\~з ним\~до теперішнього\~часу з\~батьком,\~суд приходить\~до висновку про обґрунтованість позовних вимог, та вважає за доцільним зупинити стягнення аліментів з позивача починаючи з 25 березня 2024 року, тобто з дати фактичного проживання дитини з батьком, та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі частки від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 14 червня 2024 року ( з дня звернення з позовом до суду) і до досягнення дитиною повноліття - [INFO] . Окрім того, у зв`язку з задоволенням позову про припинення стягнення аліментів, на підставі вимог, ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у сумі 1211,20 грн. (а.с. 1) та стягугує з відповідача на користь держави судовий збір, від якого позивач звільнений за вимогою про стягнення аліментів у сумі 1211,20 грн. Згідно з п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial