Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-01 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 18.05.2023 року звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16 березня 2023 року сталося ДТП за участі позивача та відповідача, в результаті якої було пошкоджено транспортні засоби. В подальшому, відповідача постановою суду визнано винною у скоєнні ДТП. Після чого, позивачу страховиком було здійснено виплату в максимально можливому розмірі. Проте, розмір збитку перевищує розмір відшкодування, а тому позивач звернувся до суду з позовом про стягнення різниці між разовим відшкодуванням та розміром збитку. Відтак, позивач просить стягнути з відповідача на його користь різницю між фактичним розміром матеріального збитку та страховим відшкодуванням в розмірі 128 088,56 грн. та відшкодування судових витрат у вигляді судового збору в розмірі 1280,89 гривень. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22 травня 2023 року відкрито провадження за правилами загального провадження та призначено підготовче засідання 20.06.2023 року о 13 год. 30 хв. 20 червня 2023 року представником позивача було подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив стягнути з відповідача завдану шкоду в розмірі 138 599,82 грн. Крім того, представник позивача подав до суду заяву в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України, відповідач подав до суду заяву про відкладення с/з. Оголошено перерву на 06.09.2023 року о 15 год. 45 хв. 23 червня 2023 року ухвалою суду заяву представника позивача - адвоката Бобровника Д.О. про забезпечення позову по цивільній справі за позовом задоволено частково. Накладено арешт на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , на яку накладений арешт на підставі ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 21.11.2014 (справа №522/3463/14-ц), за номером запису про обтяження: 7839882 (спеціальний розділ); Накладено арешт на грошові кошти, що належать відповідачу на розрахункових або будь-яких інших рахунках відповідача у будь-яких банках та інших фінансових установах, виявлених державним та/або приватним виконавцем при виконанні судового рішення, в межах суми позовних вимог у розмірі 138599,82 грн., до розгляду справи по суті. В іншій частині заяви відмовлено. 06 вересня 2023 року представник позивача подав заяву про перенесення розгляду справи, інші сторони не з`явились. Судом оголошено перерву на 12.10.2023 року о 15 год. 30 хв. 12 жовтня 2023 року ухвалою суду задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] про залучення третьої особи. Залучено до участі Приватне акціонерне товариство «Страхову компанію» Євроніс Україна», код ЄДРПОУ 22868348, 03150, місто Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 102 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на стороні відповідача. В судове засідання викликано залучену особу. Залучено до матеріалів справи надані відповідачем докази. Судом оголошено перерву на 07.12.2023 року о 15 год. 00 хв. 07 грудня 2023 року представник позивача подав заяву про відкладення, відповідач сповіщений в судовому засіданні про наступну дату. Судом оголошено перерву у зв`язку з клопотанням на 22.02.2024 року о 15 год. 30 хв. 22 лютого 2024 року ухвалою суду задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] про витребування доказів. Витребувано з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» (код ЄДРПОУ 22868348, 03150, місто Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 102, euroins@euroins.com.ua) засвідчені належним чином копії матеріалів страхової справи № 90335 від 17.03.2023 року за фактом ДТП, яка мала місце 16.03.2023 року о 19 годині 10 хвилин, по вул. Л.Качинського,12 у м. Одесі, за участі автомобіля «Nissan Juke», державний номерний знак [NUMBER] та автомобіля «Porsche Cayenne», державний номерний знак [NUMBER] (договір № 116009-2111-1000046 від 16.03.2022 року). Судом оголошено перерву на 28.03.2024 року о 16 год. 00 хв. 15 березня 2024 року до суду від Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» на виконання ухвали від 22 лютого 2024 року надійшли належним чином копії матеріалів страхової справи № 90335 від 17.03.2023 року за фактом ДТП. 25 березня 2024 року представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, в якому просив поновити строк на подання відзиву та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, з підстав викладених у відзиві. 28 березня 2024 року в судове засідання представник позивача [PERSON] подала заяву про проведення судового засідання згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, інші сторони не з`явилися. 28 березня 2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Призначено справу до судового розгляду по суті на 05 червня 2024 року на 15:00 год. 02 квітня 2024 року та 03 червня 2024 року до суду від представника позивача надійшли письмові пояснення. 05 червня 2024 року судове засідання відбулося. Судом оголошено перерву на 20.08.2024 року о 15 год. 45 хв. 12 червня 2024 року до суду від представника позивача надійшли письмові пояснення. 29 липня 2024 року представником відповідача адвокатом Кривоцюком А.П. подано письмові пояснення до суду. 20 серпня 2024 року в судове засідання представник позивача подав заяву про проведення судового засідання згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України, представник відповідача подав заяву про відкладення. Судом оголошено перерву на 18.09.2024 р. о 15 год. 45 хв. 18 вересня 2024 року було складено акт про наявність технічних несправностей, а саме відсутність звуку у записі судового процесу, який робить неможливим прослуховування запису судового засідання від 18.09.2024 року. 18 вересня 2024 року до суду від представника позивача надійшли письмові пояснення. 02 жовтня 2024 року до суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги просила задовольнити повністю. Також від представника відповідача надійшла заява про проведення судового засідання згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в якій також просив залучити тези промови в судових дебатах. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ч.4 ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди, підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, 16.03.2023 року, [PERSON] , о 19 годині 10 хвилин, керуючи автомобілем марки «Nissan» моделі «Juke», державний номерний знак [NUMBER] , по вул. Л. Качинського,12 у м.Одесі, та рухаючись заднім ходом не впевнилась в безпечності маневру та скоїла зіткнення з автомобілем марки «Porsche» моделі «Cayenne», державний номерний знак [NUMBER] , за кермом якого була [PERSON] . В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями відповідач порушила п.10.9 Правил дорожнього руху, тобто вчинила адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена санкцією ст. 124 КУпАП. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 05 квітня 2023 року по справі №522/6105/23 Відповідача було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та на неї було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн. Судове рішення набрало законної сили, а тому вина особи не потребує доказування при розгляді даної справи в силу вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України. Транспортний засіб марки «Porsche» моделі «Cayenne», державний номерний знак [NUMBER] застрахований у страховій компанії ПрАТ «СК «Євроінс Україна», що підтверджується Договором 116009-2111-1000046 добровільного страхування наземного транспорту «КАСКО Класичне» від 16 березня 2022р. 17 березня 2023 р. позивач звернулася до страхової компанії ПрАТ «СК «Євроінс Україна» щодо пошкодження транспортного засобу автомобіля марки «Porsche» моделі «Cayenne», державний номерний знак [NUMBER] , застрахований згідно Договору страхування 116009-2111-1000046 від 16 березня 2022р. внаслідок даної страхової події. Відповідно до вказаного звернення представником страхової компанії ПрАТ «СК «Євроінс Україна» було надано позивачу Розрахунок №00000016165 суми страхового відшкодування. Відповідно до нього СК ПрАТ «СК «Євроінс Україна» розмір страхового відшкодування складає 34 353, 14 грн., а також Страховий акт №90335/1/2023 від 26 квітня 2023р. 26 травня 2023 р. позивач сплатила авансовий внесок у розмірі 20 000грн. відповідно рахунку фактури №ЗН-300603 від 21 березня 2023р., що підтверджується фіскальним чеком №3045 від 26 травня 2023 р. Відповідно до фіскального чеку №3103 від 05 червня 2023р. на суму 2875,00 грн., фіскального чеку №3102 від 05 червня 2023р. на суму 49899,92 грн., фіскального чеку №3100 від 05 червня 2023 р. на суму 15925 грн., фіскального чеку №3101 від 05 червня 2023р. на суму 49899,90 грн. позивач сплатила усю суму коштів відповідно до рахунків-фактур № ЗН-300603 від 21 березня 2023 р. актів виконаних робіт №АВР-300666 від 05 червня 2023р. та акту виконаних робіт №АВР-300603 від 05 червня 2023р. Вказані акти виконаних робіт №АВР-300666 від 05 червня 2023р., №АВР-300603 від 05 червня 2023 р., а також фіскальні чеки є достатніми доказами, що підтверджує розмір збитків, завданих позивачем в результаті ДТП. Проте, оскільки розмір збитку перевищує розмір відшкодування, позивач звернувся до суду з даним позовом. Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За правилами статті 15 та частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1)шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (ч.1ст. 1188 ЦК України). Згідно з абзацом 2 частини першої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 Верховний Суд України дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Вказаний висновок підтверджений Верховним Судом, зокрема і в постанові від 22 квітня 2021 року у справі № 759/7787/18 (провадження № 61-10773св20). У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27.03.1992р. №6 роз`яснено, що при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грошима потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку з заподіянням шкоди майну. За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, якщо сплачене страховиком відшкодування не покриває розмір збитків завданих потерпілому, останній має право пред`явити до винної особи вимогу про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Відповідно ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та для інших осіб. Згідно з частиною 2 статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. В порядку ч. 5 ст. 1187 Цивільного кодексу України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. У відповідності до вимог ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. П.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»: якщо особа після ДТП виконала роботи по ремонту, то відшкодування збитків відбувається на підставі тих документів, що підтверджують перелік, обсяг і вартість робіт та витрачених матеріалів і саме ці витрати мають бути їй відшкодовані». Суд доходить висновку, що належна сума відшкодування завданого позивачу збитку становить різницю між повним розміром заподіяного збитку та страховим відшкодуванням, яка становить 138 599,82грн. Суд враховує, що на користь позивача страховиком відповідача було здійснено страхове відшкодування у сумі 34 353, 14 грн., яке позивачем відраховано з загального розміру матеріального збитку при обґрунтуванні його позовних вимог. Зазначені докази відповідач належним чином не спростував, інший розмір шкоди ним не доведено, а судом не встановлено. Тобто позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. За змістом ч. 1 ст. 1 ЦК України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до положень ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Згідно з вимогами ст.ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання. У відповідності до ч. 1ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, доведені та не спростовані відповідачем, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову в цій частині. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відтак, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4076, 10 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Водночас, такі витрати мають ознаки збитків позивача, оскільки позивач зробив їх для відновлення свого порушеного права. Частиною 1 статті 22 ЦК встановлено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) Відповідачем не надано до суду доказів на спростування розрахунку страхового відшкодування, наданого позивачем, та обставин, викладених в позові. На підставі ст. 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума судового збору, сплачена позивачем при зверненні до суду в розмірі 1386,00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved