Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-25 00:00:00

01 липня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява першого заступника керівника прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області до [PERSON] про конфіскацію земельної ділянки, у якій позивач просить конфіскувати у власність держави в особі ГУ Держгеокадастру у Херсонській області земельну ділянку із кадастровими номерами №0123183400:05:001:3322 та №0123183400:05:001:3323 площами по 1,8434 га, які знаходяться на території АРК, Нижньогірський район, с/рада Михайлівська та перебуває у власності [PERSON] , а також здійснити розподіл судових витрат. За результатами автоматизованого розподілу справи між суддями, справа передана до розгляду судді Косіциній В.В. Ухвалою суду від 04 липня 2024 року позовну заяву залишено без руху. Надано позивачеві 10-ти денний строк з моменту отримання копії ухвали для усунення недоліків позовної заяви. 10 липня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від позивача надійшли письмові пояснення, якими усі зазначені в ухвалі від 04.07.2024 року усунуті. Ухвалою суду від 13 липня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Встановлено, що розгляд справи здійснюватиметься в порядку загального позовного провадження. Надано відповідачеві 15-ти денний строк з моменту отримання копії ухвали для подання відзиву. Підготовче засідання по справі призначено на 19 серпня 2024 року. Оскільки, останнім відомим зареєстрованим місцем проживання відповідача є Автономна Республіка Крим, з метою належного повідомлення відповідача про дату, час та місце підготовчого судового засідання судом було створено оголошення про виклик особи, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме. У підготовче засідання, призначене на 19 серпня 2024 року з`явився представник позивача. Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Ухвалою суду від 19 серпня 2024 року закрито підготовче засідання по справі. Справу призначено до судового розгляду на 26 вересня 2024 року. Оскільки, останнім відомим зареєстрованим місцем проживання відповідача є Автономна Республіка Крим, з метою належного повідомлення відповідача про дату, час та місце підготовчого судового засідання судом було створено оголошення про виклик особи, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме. 26 вересня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси від представника позивача надійшла заява, у якій заявник просив здійснити розгляд справи за відсутності, позовні вимоги підтримував у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. У судове засідання, що відбулося 26 вересня 2024 року учасники справи не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце судового розгляду. Будь яких інших заяв або клопотань від учасників справи не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Враховуючи те, що відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався, про відкриття провадження був повідомлений належним чином а також те, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання прийнято рішення здійснити заочний розгляд справи на підставі доказів, наявних в матеріалах справи. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 06.03.2024 №368650648 вбачається, що 20 лютого 2013 року за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 10.12.2012 року №1-2421, що видане державним нотаріусом Нижньогірської державної нотаріальної контори АРК - Козловою Л.І. було зареєстроване право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 0123183400:05:001:3322, загальною площею 1,8434 га, цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Зі змісту інформаційної довідки вбачається, що на момент реєстрації права власності на зазначену земельну ділянку, [PERSON] була громадянкою Російською Федерації (а.с.11). Відповідно до інформаційної довідки з Державного земельного кадастру України, земельна ділянку, кадастровий номер 0123183400:05:001:3322, загальною площею 1,8434 га належить до категорії земель сільськогосподарського призначення, цільове призначення - «01.03. Для ведення особистого селянського господарства» (а.с.12). З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 06.03.2024 №368651544 вбачається, що 20 лютого 2013 року за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 10.12.2012 року №1-2423, що видане державним нотаріусом Нижньогірської державної нотаріальної контори АРК - Козловою Л.І. було зареєстроване право власності на земельну ділянку, кадастровий номер 0123183400:05:001:3323, загальною площею 1,8434 га, цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Зі змісту інформаційної довідки вбачається, що на момент реєстрації права власності на зазначену земельну ділянку, [PERSON] була громадянкою Російською Федерації (а.с.11). Відповідно до інформаційної довідки з Державного земельного кадастру України, земельна ділянку, кадастровий номер 0123183400:05:001:3323, загальною площею 1,8434 га належить до категорії земель сільськогосподарського призначення, цільове призначення - «01.03. Для ведення особистого селянського господарства» (а.с.12). За змістом ст.ст. 41, 64 Конституції України кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Право власності на землю належить до основних конституційних прав та свобод, що не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Відповідно до ч.ч.2-4 ст.81 ЗК України в редакції від 05.01.2013 року, іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. У п.Е ч.1 ст.140 ЗК України в редакції від 05.01.2013 року, Підставами припинення права власності на земельну ділянку є, зокрема, невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Відповідно до п.Д ч.1 ст.143 ЗК України в редакції від 05.01.2013 року, примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі: невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч .4, 5 ст. 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземним громадянам, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам. У статті 81 ЗК України, що чинний на момент розгляду справи встановлено, що іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. Отже, зі змісту статтей 22, 81 ЗК України вбачається, що іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати право власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення на підставі цивільно-правових угод та прийняття спадщини, а на землі сільськогосподарського призначення лише шляхом прийняття спадщини, інших підстав для отримання земель сільськогосподарського призначення у власність даною категорією громадян не передбачено. Однією з підстав припинення права власності на земельну ділянку за статтею 140 ЗК України є конфіскація за рішенням суду. Частиною 5 ст. 41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Пунктом 10 ч. 1 ст. 346 ЦК України визначено конфіскацію як одну з підстав припинення права власності. Згідно зі ст. 356 ЦК України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення (конфіскація) у випадках, встановлених законом. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 145 ЗК України, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Таким чином, відповідач був зобов`язаний протягом року після набуття права власності на спірну земельну ділянку вчинити заходи щодо її відчуження. Частиною четвертою статті 145 ЗК України передбачено, що позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Відповідно до підпункту 33 пункту 4 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 № 15, Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань організовує та здійснює державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності. У положенні про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру зазначено, що Держгеокадастр має право подавати позов про конфіскацію земельної ділянки у випадках, визначених законом. Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», який набрав чинності 30 вересня 2016 року, до Конституції України внесені зміни, а саме Конституцію доповнено статтею 131-1, пункт 3 частини першої якої передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзаци перший і другий частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абзаци перший - третій частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»). Вказаним приписам кореспондують відповідні приписи ЦПК України, зокрема у частині четвертій статті 56 цього Кодексу визначено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу. Згідно з абзацом другим частини п`ятої статті 56 ЦПК України у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. Системне тлумачення частин четвертої, п`ятої статті 56 ЦПК України та статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах. Тому, прокурором такий позов може бути пред`явлено лише після встановлення відповідно до вимог статті 23 Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру» підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження. На виконання зазначених вимог Прокуратура АРК та міста Севастополя 11.06.2024 року звернулася до Головного управління Держгеокадастру в Херсонській області із запитом, у якому просила повідомити чи вживало ГУ Держгеокадастру в Херсонській області заходи щодо конфіскації у власність земельних ділянок із кадастровими номерами 0123183400:05:001:3322 та 0123183400:05:001:3323. Листом від 14.06.2024 року №0-21-0.11-1816/2-24 Держгеокадастр повідомив Прокуратуру АРК та міста Севастополя про те, що станом на 24.02.2022 року заходи державного нагляду (контролю) щодо земельних ділянок громадянки Російської Федерації за кадастровими номерами 0123183400:05:001:3322 та 0123183400:05:001:3323. не проводилися. Провести такі заходи не вбачається за можливе у зв`язку з забороною, встановленою п.1 постанови КМУ від 13.03.2022 року №303. 27 червня 2024 року на виконання вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру», Прокуратура АРК та міста Севастополя направила ГУ Держгеокадастру у Херсонській області лист, у якому повідомила про встановлення підстав для представництва інтересів держави в особі ГУ Держгеокадастру у Херсонській області шляхом пред`явлення позову до [PERSON] про конфіскацію майна та повідомлено про пред`явлення зазначеного позову. Тому, на думку суду, Прокуратура АРК та міста Севастополя виконала вимоги ст.23 Закону України «Про прокуратуру» та є належним позивачем у справі. Положення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.97, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18 вересня 2013 року (справа № 5-92 цс 13) зазначено, що основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції», від 22 лютого 2005 року «Новоселецький проти України», від 1 червня 2006 року «Федоренко проти України»). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1, зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. Оскільки, [PERSON] будучи громадянкою Російської Федерації (іноземцем), у встановлений законом строк не здійснила добровільне відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення, чим порушила ч.4 ст.81 ЗК України, що є підставою примусового припинення права власності на зазначені ділянки шляхом її конфіскації, а тому, враховуючи зазначене, суд доходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі. Щодо судових витрат суд зазначає наступне. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору, розмір якого становить 3\~028,00 гривень. Згідно платіжного\~доручення від\~24.06.2024\~року №272, позивач сплатив 3\~028,00 гривень в якості судового збору. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі, вимога позивача про стягнення суми сплаченого судового збору підлягає задоволенню.

Outcome: approved