Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-06 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] з позовом\~до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Одеська міська рада про встановлення сервітуту. Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0.0274 га, у тому числі за земельними угіддями: сади 0.0152 га; капітальна одноповерхова 0.0069 га; тимчасова 0.0002 га; під проїздами, проходами та площадками 0.0051 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . На вище зазначеній ділянці розташована також житлова споруда, проте під`їзд до вказаної ділянки відсутній. Тим не менше, історично склалося, що власники земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер № 5110136900:18:016:0097 здійснювали проїзд до належної їм земельної ділянки шляхом використання для руху наївний прохід, однак оскільки геометрична ширина проходу становить 1.33 м. сторони здійснюють проїзд до своїх земель шляхом використання для проїзду частини земельної ділянки, яка належить гр. [PERSON] та межує з ділянкою, визначеною як прохід. Проте, між сторонами почав виникати спір щодо законності використання Позивачем належної Відповідачеві частини земельної ділянки для проїзду транспортним засобом, у зв`язку з чим Позивач звернувся до суду з позовом. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 31 травня 2021 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. (а.с.66-67,т.1) Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 31 січня 2022 року у цивільній справі призначено судову земельно-технічну експертизу та зупинено провадження. (а.с.214-216,т.1) Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 16 липня 2024 року закрито підготовче провадження по справі та призначено судовий розгля по суті позовних вимог. (а.с.27,т.2) У судове засідання представник позивача не з`явився, але до суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника позивача, в якому представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги та не заперечував проти ухвалення у справі заочного рішення суду. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи належним чином, шляхом направлення судових викликів за зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою відповідача, але поштові відправлення повернулися до суду з довідкою відділення «Укрпошти» «адресат відсутній за вказаною адресою», в такому випадку вважається, що судовий виклик вручений відповідачці належним чином. Відзиву до суду на позовну заяву не надавав. Третя особа в судове засідання не з`явилася, про час та місце судового засідання слухання справи повідомлялася заздалегідь належним чином, причини неявки суду не повідомляли. Відповідно до ч. 1\~ст. 280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням вказаного суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч. 1\~ст. 280 ЦПК України\~для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, то відповідно до вимог ч.2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що згідно Свідоцтва про право на спадщину від 23 травня 2016 року, виданого державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори Вахненко Ю.О., зареєстрованого в реєстрі за № 6-436 [PERSON] набув у приватну власність земельну ділянку площею 0.0274 га, у тому числі за земельними угіддями: сади 0.0152 га; капітальна одноповерхова 0.0069 га; тимчасова 0.0002 га; під проїздами, проходами та площадками 0.0051 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . (а.с.46-47,т.1) Згідно Інформаційної довідки від 23.05.2016 року за № 59619521, вищевказаній земельній ділянці присвоєно кадастровий № 5110136900:18:016:0097, цільове призначення А.01.05 для індивідуального садівництва. (а.с. 44-45,т.1) Як вбачається з кадастрового плану земельній ділянці, на останній знаходиться житлова споруда. Відповідно до листа Департаменту комунальної власності Одеської міської ради від 22.03.2021 року за вих. № 01-19/695 інформація щодо наявності у складі Генерального плану території м. Одеси проїзду до земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер № 5110136900:18:016:0097 відсутня.(а.с. 20-21,т.1) Як вбачається з Плану зовнішніх меж земельної ділянки Державного акту на право приватної власності на землю серії I-ОД № 074749, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради народних депутатів від 01.07.1998 року за № 585, літерами від Д до А визначено прохід до земельної ділянки з кадастровим номером № 5110136900:18:016:0097.(а.с.42-43,т.1) Літерами від А до Б визначено суміжну земельні ділянку, що належала гр. [PERSON] , літерами від Б до В визначено суміжну земельну ділянку, що належала гр. [PERSON] , літерами від В до Г визначено суміжну земельну ділянку, що належала гр. [PERSON] , літерами від Г до Д визначено суміжну земельну ділянку, що належала гр. [PERSON] , літерами від Д до Д визначено суміжну земельну ділянку, що належала гр. [PERSON] та тепер належить [PERSON] . Під`їзд до вказаної ділянки відсутній. Позивачем вказувалося про те, що історично склалося так, що власники земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер № 5110136900:18:016:0097, як то попередній власник [PERSON] та теперішній власник [PERSON] здійснювали проїзд до належної їм земельної ділянки шляхом використання для руху наївний прохід, який за своїми геометричними розмірами дає змогу пересуванню транспортних засобів. Власником суміжної земельної ділянки є [PERSON] . Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-5114952252020 від 20.08.2020 року, вищевказаній земельній ділянці присвоєно кадастровий № 5110136900:18:016:0055, цільове призначення А.01.05 для індивідуального садівництва.(а.с.33,т.1) Як вбачається з кадастрового плану земельній ділянці, на останній знаходиться житлова споруда. Літерами від А до Б визначено суміжну земельну ділянку з кадастровим номером № 5110136900:18:016:0097, яка належала [PERSON] , літерами від Г до А визначено прохід. Власники земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер № 5110136900:18:016:0097, як попередній власник [PERSON] так і теперішній власник [PERSON] та власник земельної ділянки з кадастровим номером № 5110136900:18:016:0055 [PERSON] здійснювали/здійснюють проїзд до належних їм земельних ділянок шляхом використання для руху наявний прохід, який за своїми геометричними розмірами дає змогу пересуванню транспортних засобів. Тим не менше, оскільки геометрична ширина зазначеного проходу становить 1.33\~м. сторони зазначали, що здійснюють проїзд до своїх земель шляхом використання для проїзду частини земельної ділянки, яка належить гр. [PERSON] та межує з ділянкою, визначеною як прохід. З метою вільного проїзду до своїх земель, власником земельної ділянки з кадастровим номером № 5110136900:18:016:0055 [PERSON] облаштовано паркан таким чином (з відступом від краю земельної ділянки), щоб була змога проїзду транспортного засобу, в тому числі із тимчасовою стоянкою. В останній період часу між власниками суміжних земельних ділянок регулярно почав виникати спір щодо законності використання Позивачем належної Відповідачеві частини земельної ділянки для проїзду транспортним засобом. Судом встановлено, що [PERSON] направлялись на адресу Відповідача письмові вимоги (пропозицію) щодо укладення договору про встановлення земельного сервітуту та надав додатково проект договору про встановлення земельного сервітуту разом з проектом (схемою) земельно сервітуту, зокрема від 28 серпня 2020 року та 03 березня 2021 року. 05 березня 2021 року [PERSON] надав відмову в погоджені та укладені запропонованого Позивачем земельного сервітуту, посилаючись на те, що запропонований позивачем варіант земельного сервітуту позбавить Відповідача можливості нормального користування земельною ділянкою, більше того, наявність сервітуту змінить звичний ритм життя та звичайний порядок проведення часу на земельній ділянці, належній Відповідачу. Отже, Позивач звертався в позасудовому порядку до Відповідача з письмовою вимогою про встановлення земельного сервітуту, проте Відповідачем було відмовлено в його укладенні. Для визначення технічної можливості встановлення земельного сервітуту з правом проїзду на транспортному засобі було призначено судову земельно-технічну експертизу. Комісійною судовою земельно-технічною експертизою ОНДІСЕ надано до суду Висновок експертів №22-1471 (а.с. 221-243,т.1), в якому експертами встановлено в результаті проведеного натурного візуально-інструментального обстеження, ознайомлення з наданими матеріалами, експертами встановлено, технічна можливість встановлення земельного сервітуту з правом проїзду на транспортному засобі по наявному шляху до досліджуваної земельної ділянки кадастровий номер 5110136900:18:016:0097 є, проте за рахунок встановлення вказаного сервітуту на: - частину земельної ділянки з кадастровим номером 5110136900:18:016:0055 площею 7,5 кв.м.; - частину земельної ділянки з кадастровим номером 5110136900:18:016:0006 динею 21,6 кв.м.; - частину земельної ділянки з кадастровим номером 5110136900:18:016:0114 площею 37,6 кв.м.; - частину земельної ділянки з кадастровим номером 5110136900:18:016:0113 площею 10,0 кв.м.; - частину земельної ділянки з кадастровим номером 5110136900:18:016:0051 площею 44,7 кв.м. Інші альтернативних шляхи проїзду або проходу до земельної ділянки з кадастровим номером 5110136900:18:016:0097 відсутні. При цьому експертами зазначено, що існуючий проїзд не відповідає п. 15.3.1 ДБН Б.2.2-12:2019 «Планування та забудова територій» в частині ширини проїзду. Відповідно до ст. 98 Земельного кодексу України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Строк дії земельного сервітуту, що встановлюється договором між особою, яка вимагає його встановлення, та землекористувачем, не може бути більшим за строк, на який така земельна ділянка передана у користування землекористувачу. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Згідно ст. 99 Земельного кодексу України власники або землекористувачі земельних ділянок чи інші заінтересовані особи можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів: а) право проходу та проїзду на велосипеді; б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; в) право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм); в-1) право на будівництво та розміщення об`єктів нафтогазовидобування; в-2) право на розміщення об`єктів трубопровідного транспорту; в-3) право на користування земельною ділянкою для потреб геологічного вивчення, у тому числі дослідно-промислової розробки, корисних копалин з подальшим видобуванням корисних копалин (промислової розробки родовищ) загальнодержавного та місцевого значення та (або) для видобування корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення з правом будівництва та розміщення споруд/об`єктів, пов`язаних із зазначеним видом діяльності, за умови що при цьому не порушуються права землевласника, передбачені статтею 98 цього Кодексу; в-4) право прокладання та експлуатації ліній електропередачі, електронних комунікаційних мереж, трубопроводів, інших лінійних комунікацій; г) право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; г-1) право розміщення (переміщення, пересування) об`єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем; ґ) право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку; д) право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми; е) право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми; є) право прогону худоби по наявному шляху; ж) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; ж-1) право на будівництво та проходження інженерних, кабельних, трубопровідних мереж, необхідних для повноцінного функціонування індустріальних парків; ж-2) право на будівництво, облаштування та утримання інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій; з) інші земельні сервітути. Відповідно ч. 1 ст. 100 Земельного кодексу України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Статтею 101 Земельного кодексу України дія земельного сервітуту зберігається у разі переходу прав на земельну ділянку, щодо якої встановлений земельний сервітут, до іншої особи. Земельний сервітут може переходити до інших осіб разом з об`єктом, для розміщення якого він встановлений, або у випадках, визначених пунктами "а", "б", "г", "ґ", "д", "е" статті 99 цього Кодексу, у разі переходу права власності, користування земельною ділянкою, для доступу, обслуговування та провадження іншої діяльності, щодо якої він був встановлений. Земельний сервітут не може бути предметом купівлі-продажу, застави та не може передаватися будь-яким способом особою, в інтересах якої цей сервітут встановлено, іншим фізичним та юридичним особам. Власник, землекористувач земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, має право вимагати від осіб, в інтересах яких встановлено земельний сервітут, плату за його встановлення, якщо інше не передбачено законом. Власник земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, має право на відшкодування збитків, завданих встановленням земельного сервітуту. Відповідно до положень статті 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій особі, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Потреба встановлення сервітуту виникає у тих випадках, коли власник майна не може задовольнити свої потреби будь-яким іншим способом. Згідно зі статтею 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Пунктом 22-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» передбачено, що вирішуючи спори про встановлення сервітуту, суд має враховувати, що земельний сервітут встановлюється відносно певного об`єкта і не залежить від власників цих об`єктів, оскільки його дія зберігається у разі переходу прав на земельну ділянку, щодо якої його встановлено, до іншої особи (частина перша статті 401 ЦК, частина перша статті 101 ЗК), а при встановленні особистого сервітуту права закріплюються за певною особою і він припиняється внаслідок її смерті (частина друга статті 401, пункт 6 частини першої статті 406 ЦК). Види земельних сервітутів, які можуть бути встановлені рішенням суду, визначені статтею 99 ЗК; цей перелік не є вичерпним. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання; умовою встановлення є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном. Відповідно до ч.7 ст. 319 ЦК діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. З врахуванням вище встановлених обставин, суд приходить висновку, що в даному конкретному випадку використання Позивачем своєї власності, а саме земельної ділянки площею 0.0274 га, у тому числі за земельними угіддями: сади 0.0152 га; капітальна одноповерхова 0.0069 га; тимчасова 0.0002 га; під проїздами, проходами та площадками 0.0051 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , не можливе без обтяження сервітутом чужої земельної ділянки. З наявних в матеріалах справи доказів слідує, що задовольнити потреби Позивача в інший спосіб не можливо. Згідно з вимогами ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Звертаючись до суду, позивач довів суду належними доказами обгрунтованість його позовних вимог, натомість відповідачами не доведено суду обставин, які б спростовували тверджень позивача та не подано з приводу таких обставин відповідні докази. Таким чином, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були надані учасниками справи та досліджені в судовому засіданні, суд приходить висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені належними та допустимими доказами, а тому позовні вимоги [PERSON] про встановлення земельного сервітуту підлягають задоволенню.

Outcome: approved