Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-26 00:00:00

представник позивача звернувся до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області із позовною заявою до відповідачки, у якій просив стягнути з останньої у користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 03.03.2020 у розмірі 88986,87 грн., а також судові витрати у розмірі 2422,40 грн. за сплачений судовий збір. Позовні вимоги мотивовані тим, що 03.03.2020 [PERSON] ознайомилася з умовами кредитування та підписала Паспорт кредиту. Також власноручно на планшеті підписала заяву про приєднання умов та правил надання банківських послуг. На підставі укладеного Договору відповідачка отримала платіжний інструмент кредитну карту номер [NUMBER] строк дії - 08/23 тип Універсальна. [PERSON] користувалася кредитним лімітом, повертала використану суму кредитного ліміту та сплачувала відсотки, але припинила надавати своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору. Зобов`язання за вказаним договором відповідачка не виконала. У зв`язку з порушенням зобов`язаннь за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідачка станом на 16.06.2024 року має заборгованість у розмірі 88986,87 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 69171,79 грн.; заборгованості за простроченими відсотками 19815,08 грн. Представник позивача у судове засідання не прибув, направив до суду клопотання про розгляд справи за відсутності сторони позивача, а також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечив проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач у судове засідання не прибув, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав. Згідно з ч.8 ст.178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У відповідності до вимог ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Беручи до уваги положення ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, а також те, що відповідач клопотань про відкладення судового засідання на адресу суду не направляв, в силу положень ч.1 ст.223 ЦПК України, суд вважає за доцільне здійснити судовий розгляд за його відсутності. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинство більш ефективно. Враховуючи вищезазначене, суд вважає за можливе і доцільне розглянути справу у відсутності сторін та при наявних матеріалах справи, яких достатньо, щоб вирішити питання про права та обов`язки сторін, з ухваленням заочного рішення. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, суд вважає за можливе не здійснювати фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що буде відповідати приписам ст.247 ч.2 ЦПК України. Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до змісту ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Відповідно до ст.ст.1-4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 5 ЦПК України, окрім іншого передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. При цьому, статтею 12 ЦПК України установлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.1 ЦК України, цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Як передбачено у п. 3 ч.1 ст.3 ЦК України, свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства. За змістом ст.626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з ч.ч.1 та 2 ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. У ч.ч.1, 3 ст.509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до\~ч.1\~ст.1054\~ЦК України\~за кредитним\~договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Судом установлено, що 03.03.2020 [PERSON] ознайомилася з умовами кредитування та підписала Паспорт кредиту. Також власноручно підписала заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг. На підставі укладеного Договору відповідачка отримала платіжний інстумент кредитну картку. У даному випадку АТ КБ «ПриватБанк» є розробником договору приєднання до умов та правил надання банківських послуг. Оскільки саме банком розробляються умови договору приєднання, тому такі повинні бути зрозумілі відповідачу і доведені до його відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші і що споживач послуг банку, приєднюючись до таких умов, ознайомлений з їх змістом. У паспорті споживчого кредиту від 03.03.2020 (а.с.33-36), визначені умови кредитування, у тому числі процентна ставка у межах пільгового періоду - 0,00001%, тип процентної ставки фіксований. Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої [PERSON] (договір б/н), кредитні ліміти карткового рахунку з відповідним номером за період з 03.03.2020 по 01.08.2023 неодноразово змінювалися (зменшувалися та збільшувалися), востаннє кредитний ліміт становив 80000 грн (23.02.2022), після чого 01.08.2023 був зменшений до 0,00 грн (а.с.19). Дані про номери карток, дату їх відкриття та термін дії, отриманих [PERSON] , містяться у довідці, долученій АТ КБ «ПриватБанк», згідно з якою відповідач отримала карти Універсальна, остання з яких з терміном дії до 08/23 (а.с.18). Відповідно до розрахунку заборгованості за договором, укладеним між АТ КБ "ПриватБанк" і [PERSON] , станом на 16.06.2024 останній має заборгованість в розмірі 88986,87 грн. (а.с. 37-41). У процесі користування кредитним рахунком [PERSON] не надавала своєчасно АТ КБ "ПриватБанк" грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що знайшло своє відображення у вказаному розрахунку заборгованості за договором, а також підтверджується випискою за договором № б/н за період 03.03.2020-17.06.2024, з якої вбачається активне використання кредитних коштів (а.с.20-32). На підтвердження умов кредитування до матеріалів позову долучено також заяву про умови та правила надання послуг (а.с.10-17). Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним сторонами і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідачка порушує зобов`язання за даним договором. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. З урахуванням викладеного, даючи оцінку вказаному вище розрахунку заборгованості за кредитним договором та паспорту споживчого кредиту, в якому визначений розмір відсотків за користування кредитними коштами, з яким відповідачка погодилася, та який застосовувався при нарахуванні їй заборгованості, враховуючи, що вона вносила проплати та частково погашала кредит, однак суми були не достатніми для погашення тіла кредиту та відсотків, беручи до уваги, що жодних зауважень щодо нарахованої заборгованості, в тому числі щодо розміру відсотків, від неї до суду не надходило, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю і з відповідачки на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 03.03.2020 станом на 16.06.2024 у розмірі 88986,87 яка складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту, та заборгованості за простроченими відсотками. Питання судових витрат суд вирішує за правилами ст.141 ЦПК України, при цьому враховує, що до судових витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи, останній відносить сплату судового збору в розмірі 2422,40 грн., що підтверджується платіжним дорученням (а.с.61). На підставі викладеного, ст.ст.525,526,527,530,1054 ЦК України,

Outcome: approved