Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-01 00:00:00

15 липня року ТДВ СК «Альфа-Гарант» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу в сумі 7\~792,10 грн. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 16.08.2022 року відбулась ДТП за участю автомобілів «Volkswagen LT» д.н.з. [NUMBER] , який був застрахований позивачем, під керуванням відповідача та «Toyota RAV 4» д.н.з. [NUMBER] . Учасниками ДТП було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (євро протокол), відповідно до якого, винним у скоєнні ДТП визнано [PERSON] та встановлено, що на момент ДТП він керував тз, не перевіривши його технічно справний стан перед виїздом, внаслідок чого у автомобіля «Volkswagen LT» д.н.з. [NUMBER] , відірвалось заднє ліве колесо, що призвело до ДТП та пошкодження тз «Toyota RAV 4» д.н.з. [NUMBER] . Позивач здійснив виплату страхового відшкодування потерпілому [PERSON] в розмірі 7\~792,10 грн. Відповідач в добровільному порядку регресну виплату не здійснив, тому позивач змушений звернутись з позовом до суду, просить стягнути страхові виплати та судові витрати, які включають в себе також витрати на правничу допомогу в розмірі 4\~000 грн. 18.07.2024 року по справі відкрито провадження, призначено підготовче судове засідання. 27.08.2024 року справу призначено до слухання по суті. 26.08.2024 року представником відповідача надано відзив на позов, проти позовних вимог заперечує, вважає їх безпідставними та необґрунтованими. Вказує, що позивачем не здійснювався огляд автомобіля «Volkswagen LT» д.н.з. [NUMBER] та не було встановлено дійсну причину відриву колеса даного тз під час його руху та не було проведено жодного експертного дослідження щодо справності чи несправності авто. Вважає, що відсутні об`єктивні докази причинного зв`язку між технічним станом автомобіля та ДТП, а тому відсутні підстави для застосування п.п. г) п. 38.1 ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Більше того, причиною того, що відірвалось заднє ліве колесо автомобіля, відповідач вважає неналежний стан твердого покриття цієї дороги. 27.08.2024 року справу призначено до слухання по суті. Представник позивача в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву про здійснення розгляду справи без його участі, вимоги підтримує. Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві. За таких обставин, суд вважає за можливе провести розгляд справи за даної явки учасників процесу, на підставі тих доказів, які є в матеріалах справи. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши надані докази, оцінивши їх у сукупності, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.08.2022 року відбулась ДТП за участю автомобілів «Volkswagen LT» д.н.з. [NUMBER] , який був застрахований позивачем, ТДВ СК «Альфа-Гарант», під керуванням [PERSON] та «Toyota RAV 4» д.н.з. [NUMBER] . Учасниками ДТП було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (євро протокол), відповідно до якого, винним у скоєнні ДТП визнано [PERSON] . Позивач вказує, що на момент ДТП [PERSON] керував тз, не перевіривши його технічно справний стан перед виїздом, внаслідок чого у автомобіля «Volkswagen LT» д.н.з. [NUMBER] , відірвалось заднє ліве колесо, що призвело до ДТП та пошкодження тз «Toyota RAV 4» д.н.з. [NUMBER] . На момент ДТП діяв договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних тз №208464874, предметом якого є страхування тз «Volkswagen LT» д.н.з. [NUMBER] . Позивачем було складено страховий акт, затверджено розрахунок страхового відшкодування та виплачено страхове відшкодування на користь потерпілого [PERSON] у розмірі 7\~792,10 грн. Дані обставини підтверджуються матеріалами справи. У зв`язку із тим, що [PERSON] вчинив ДТП, внаслідок невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам ПДР України, у позивача виникло право регресної вимоги. Відповідно до ст. 27 ЗУ «Про страхування», ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Згідно статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків має право на їх відшкодування у розмірі витрат які вона зробила чи мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Відповідно до статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Право регресу до страховика винної особи переходить саме по розміру збитків завданих пошкодженому автомобілю в межах фактичних витрат страховика. Згідно статті 1166 ЦК України шкода завдана неправомірними діями майну фізичної чи юридичної особи , відшкодовується в повному обсязі особою, яка їх завдала. Відповідно до статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме - шкода, завдана одній особі з вини іншої особи відшкодовується винною особою. Відповідно до статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має прав зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно до п.п. г п. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнанні транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху. Таким чином, на підставі викладеного, із врахуванням тих обставин, що [PERSON] є винним у ДТП, подія мала місце внаслідок невідповідності технічного стану транспортного засобу, яким керував відповідач, існуючим вимогам ПДР України, то суд вважає, що позов є підставним, обґрунтованим та підлягає задоволенню в повному обсязі. При цьому суд критично оцінює заперечення представника відповідача на позов з тих підстав, що відсутні об`єктивні докази причинного зв`язку між технічним станом автомобіля та ДТП, а тому відсутні підстави для застосування п.п. г) п. 38.1 ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та вважає їх необґрунтованими та недоведеними. Також суд критично оцінює твердження представника відповідача про те, що причиною того, що відірвалось заднє ліве колесо автомобіля, є неналежний стан твердого покриття цієї дороги, оскільки дані пояснення не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Так, відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження тих обставин, що він звертався до відповідних органів із заявами щодо неналежного стану дорожнього покриття, чи будь-яких висновків експертів щодо того, що причиною того, що відірвалось заднє ліве колесо автомобіля, яким він керував, був неналежний стан дорожнього покриття. А, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Щодо розподілу судових витрат, то суд виходить із наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. У відповідності до частин першої - шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 137 ЦПК України). Відповідно до ч. 4 та ч. 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач із заявою про зменшення розміру витрат на правничу допомогу не звертався. Згідно ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. Як вбачається із матеріалів справи, інтереси позивача ТДВ СК «Альфа-гарант» в суді представляло адвокатське бюро «Грідін і Партнери» в особі Білинової Анастасії Вікторівни, що діяла на підставі довіреності від 06.07.2022 року, договору про надання правничої допомоги від 14.05.2019 року, ордеру серії АІ №1117727 від 26.05.2021 року, та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Як вбачається з договору про надання правової допомоги сторонами погоджений розрахунок розміру винагороди адвоката. Згідно договору про надання правової допомоги, розрахунку та опису робіт (наданих послуг), платіжної інструкції, адвокатом надана замовнику правова допомога за договором, розмір гонорару складає 4 000 грн. Відтак загальна сума витрат на професійну правничу допомогу понесених розивачем у зв`язку із розглядом вказаної справи складає 4 000 грн. Разом з тим, за змістом ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Також стягненню на користь позивача підлягає і судовий збір в розмірі 3 028,00 грн. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved