Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-24 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів про припинення права власності та визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю, в обґрунтування позовних вимог зазначивши наступне. Так, по [ADDRESS] знаходиться будинок, який належав на праві власності [PERSON] , який помер [INFO] . Після його смерті спадщину прийняла як спадкоємиця за законом його дочка [PERSON] , якій на підставі свідоцтва про право на спадщину належить частка житлового будинку. Також спадщину за заповітом прийняв [PERSON] , якому на підставі свідоцтва про право на спадщину належало частки даного житлового будинку. За відповідачем [PERSON] на підставі рішення Брусилівського районного суду Житомирської області від 29.07.2009 року визнано право на 1/6 частку даного житлового будинку як обов`язкову частку після смерті батька [PERSON] . Таким чином, частка спадкоємця за заповітом [PERSON] зменшилась і становить 3/8 частини житлового будинку. Право власності в органах реєстрації прав власності на нерухоме майно відповідачі [PERSON] та [PERSON] не зареєстрували, та згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності від 03.12.2021 року частини спірного житлового будинку зареєстровано за [PERSON] , а частина до теперішнього часу зареєстрована за померлим спадкодавцем [PERSON] . В 2005 році позивачка зі спадкодавцем, а також з відповідачами [PERSON] та [PERSON] уклали усну домовленість про користування з подальшим оформленням права власності на себе належної відповідачам частки в спірному будинку. З цією метою відповідачі [PERSON] та [PERSON] надали після смерті [PERSON] довіреності на представництво їх інтересів та отримання документів, що посвідчують їх право власності на будинок, з їх дозволу вона вселилась в спірний будинок, стала там проживати та доглядати за будинком. Відповідач [PERSON] , з яким позивачка перебувала у шлюбі, навпаки з 2005 року перестав проживати в спірному житловому будинку, і незважаючи на те, що він там зареєстрований, вже більше 16 років там не проживає. Таким чином, позивачка з 2005 року відкрито та безперервно володіє належним відповідачам житловим будинком, проводить ремонт в ньому та оплачує комунальні послуги, уклала договори на своє ім`я та оплачує послуги з газопостачання, водопостачання, Укртелекому. Переоформити ж на себе вказаний будинок позивачка не в змозі, оскільки з відповідачами втрачені зв`язки, до того ж відповідачі [PERSON] та [PERSON] дуже тривалий час мешкають за кордоном. Таким чином, оскільки позивачка добросовісно заволоділа чужим майном, а саме спірним житловим будинком, і продовжує відкрито, безперервно володіти ним більше 10 років, то у відповідності до ч. 1 ст. 344 ЦК України вважає себе такою, що набула право власності на це майно в порядку набувальної давності. Оскільки ж у відповідності до п. 3 ч. 1, ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду, виникає з моменту державної реєстрації, та його виникненню відповідно до вимог ст. 346 ЦК України передує припинення права власності на спірне майно у відповідачів, просила суд припинити право власності [PERSON] на 1/4 частку та [PERSON] на 3/4 частки житлового будинку [ADDRESS] та визнати за нею право власності на вказаний будинок за набувальною давністю. Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 20.12.2021р. у вказаній цивільній справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 12.08.2022 року було доручено компетентному суду м. Беєр-Шева, Ізраїль, вручити судові документи та допитати відповідача [PERSON] з приводу позову [PERSON] вказаною ухвалою провадження у справі було зупинено до надходження відповіді від іноземного суду або іншого компетентного органу іноземної держави на судове доручення про надання правової допомоги. Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 12.04.2024 року провадження у справі було поновлено у зв`язку з надходженням з Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції ( м. Київ) матеріалів щодо виконання судового доручення. Ухвалою Брусилівського районного суду Житомирської області від 05.06.2024 року підготовче провадження у вказаній цивільній справі було закрито та призначене судове засідання. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат Нестеренко М.М. позовні вимоги підтримали у повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, вимоги якої просили задовольнити. Додатково позивачка пояснила, що в спірний будинок вселилась разом з чоловіком відповідачем по справі [PERSON] та донькою за згоди вже померлого власника будинку [PERSON] , який будучи літньою людиною, залишився сам, бо його діти проживали за кордоном, та потребував догляду. Він написав заповіт на її чоловіка, де заповів йому спірний будинок. Після смерті [PERSON] його діти - відповідачі у справі [PERSON] та [PERSON] дозволили їй надалі проживати у спірному будинку, а також надали їй довіреності для того, щоб вона могла переоформити спірний будинок. В цей же час її відносини з її чоловіком - відповідачем у справі [PERSON] погіршились, та в подальшому вони розлучились. Коли він пішов з дому, забрав всі документи на спірний будинок та пообіцяв переоформити спірний будинок, де вона залишилась проживати з дочкою, на неї. Таким чином, вказала, що з цього часу вважала себе власницею спірного будинку, який увесь цей час підтримувала у гарному стані, зробила в ньому капітальний ремонт. У 2021 році вона тяжко захворіла та вирішила привести до ладу всі свої справи, в тому числі й документи на будинок, та з`ясувала, що її чоловік будинок на неї не переоформив, та вона за документами не є його власницею. Вказала, що з відповідачами - дітьми померлого [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] зв`язок вона втратила, оскільки вони завжди мешкали за кордоном, після поховання батька до с. Брусилів більше не приїжджали. Її колишній чоловік [PERSON] більше 15 років з нею спільно не проживає, не спілкується та до спірного будинку не навідується, вона його багато років не бачила, та його місцезнаходження їй невідомо. Тому іншого шляху, ніж в судовому порядку визнавати право власності на спірний будинок за набувальною давністю, в неї немає. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується оголошеннями про їх виклик на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини своєї неявки суду не повідомили, відзиву на позовну заяву, інших зав або клопотань до суду не надсилали, у зв`язку з чим зі згоди позивачки суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Допитана в судовому засіданні якості свідка [PERSON] пояснила, що є сусідкою позивачки. Вказала, що знала померлого [PERSON] , та їй відомо, що саме з його згоди [PERSON] разом з чоловіком та дочкою вселилась у спірний будинок. Вказала, що багато років чоловік позивачки [PERSON] у спірному будинку не проживає, їй відомо, що вони з позивачкою розлучились та він пішов. Після розлучення з позивачкою вона його більше не бачила. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що є сусідкою позивачки. Зазначила, що знала померлого [PERSON] , в будинок якого в 2005 році вселилась позивачка разом з родиною, щоб за ним доглядати. Вказала, що з цього часу [PERSON] безперервно проживала у вказаному будинку. Зазначила, що їй відомо, що позивачка розлучилась з чоловіком [PERSON] , після чого вона його біля будинку більше не бачила, та де він знаходиться, їй невідомо. Дітей померлого [PERSON] вона після смерті останнього більше не бачила. Суд, вислухавши пояснення позивачки, її представника, а також свідків, дослідивши подані письмові докази, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , якого за свій рахунок поховала [PERSON] , яка разом з ним проживала та вела спільне господарство за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою № 3036 від 22.08.2005 року, виданою виконавчим комітетом Брусилівської селищної ради Житомирської області (а.с. 39). З 03.08.2005 року [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] (а.с. 11). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого нотаріусом Брусилівської державної нотаріальної контори Житомирської області Отрищенком О.І. 03.07.2007 року, частина житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , належить спадкоємиці померлого [PERSON] за законом [PERSON] (а.с. 11 зворот). Рішенням Брусилівського районного суду Житомирської області від 29.07.2009 року за [PERSON] визнано право власності на 1/6 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] . З вказаного рішення суду випливає, що частини спірного будинку належать [PERSON] як спадкоємцю [PERSON] за заповітом на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.06.2007 року. Вказаним рішення суду внесено зміни до свідоцтва про спадщину за заповітом від 20.06.2007 року на майно померлого [PERSON] за заповітом, спадкоємцем якого є [PERSON] (а.с. 12). При цьому з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] , випливає, що право власності на вказаного будинку зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 12.06.2007, право власності на вказаного будинку зареєстровано за померлим [PERSON] (а.с. 13). Також судом встановлено, що 10.01.2006 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 35). Крім того, судом встановлено, що з 2016 року по 2021 рік позивачкою [PERSON] у спірному будинку було зроблено капітальний ремонт, що підтверджується відповідними актами обстеження житлового будинку від 14.06.2016 року (а.с. 27-34) та від 07.12.2021 року (а.с. 22- 26), з 2008 року з ВАТ «Укртелеком» нею укладено договір про надання доступу до глобальної мережі Інтернет (а.с. 38), з ВП ЖКУ з 24.05.2006 року позивачкою укладено договір про надання послуг з централізованого опалення, водопостачання та водовідведення (а.с. 37). Тобто з матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] з 2005 року відкрито та безперервно володіє житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] , що також підтвердили й допитані судом свідки. Статтею 15\~ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини 1 статті 316\~ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з частиною 1 статті 317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 328\~ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до частин 1, 4 статті 344\~ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Отже, при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, відкритість та безперервність володіння ним без правової підстави; добросовісність заволодіння майном; факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років. Володіння без правової підстави - це фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку законну підставу володіння чужим майном. Аналізуючи поняття добросовісності володіння як ознаки набувальної давності за статтею 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений в тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Наведене відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 та Верховного Суду у постановах від 24 січня 2019 року у справі № 755/16913/16-ц, від 28 квітня 2020 року у справі № 552/1354/18. Відповідно до частини 1 статті 13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У постанові Верховного Суду від 24 червня 2020 року у справі у справі № 132/3566/17 зазначено, що відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або особа, яка вважає себе власником майна. Отже, встановлення власника майна і його волі щодо передачі майна у володіння є обставинами, які мають юридичне значення для правильного вирішення спору у справі про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, і підлягає доведенню під час ухвалення судового рішення. Оскільки судом встановлено, що [PERSON] з 2005 року відкрито та безперервно володіє житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] , добросовісно ним заволоділа, при цьому спадкоємці померлого власника зазначеного будинку фактично відмовились від права власності на належне їм нерухоме майно, долею якого вони не цікавляться більше 15 років, наявні підстави для визнання за позивачкою за набувальною давністю права власності на спірний будинок та припинення такого права власників вказаного будинку. На підставі викладеного, ст. 13, 317, 328, 344 ЦК України та

Outcome: approved