Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-01 00:00:00

У лютому 2024 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом до [PERSON] , посилаючись на те, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 16 травня 2013 року з відповідача на її користь на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , були стягнути аліменти в розмірі 800,00 грн. щомісячно, починаючи з 12 березня 2013 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . 31 жовтня 2013 року Суворовським районним судом м. Одеси на виконання рішення суду від 16 травня 2013 року було видано виконавчий лист №523/3818/13-ц, який на теперішній час перебуває на примусовому виконанні у Малиновському відділі державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - Малиновський ВДВС у місті Одесі ПМУ МЮ (м. Одеса). Зазначила, що у зв`язку з невиконанням рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 травня 2013 року у відповідача за період з квітня 2021 року по грудень 2023 року утворилась заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 111555,89 грн. Загальна кількість днів, протягом яких відповідач не сплачує аліменти на утримання дитини, станом на 01 січня 2024 року становить 944 дня, тому загальна сума пені за розрахунком заборгованості по аліментам, виходячи з щомісячних платежів складає 9768,00 грн. Посилаючись на порушення прав малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 9768,00грн. по виконавчому провадженню ВП [NUMBER]. Ухвалою суду від 05 березня 2024 року по справі було відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання (а.с. 16). Ухвалою суду від 02 травня 2024 року заява [PERSON] про зупинення провадження у справі була залишена без задоволення (а.с. 33-35). Ухвалою суду від 28 травня 2023 року по справі було витребувано з Малиновського ВДВС у місті Одесі ПМУ МЮ (м. Одеса) належним чином завірену копію виконавчого провадження [NUMBER] (а.с. 42). Ухвалою суду від 04 вересня 2024 року підготовче провадження по справі було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 52, 54). Позивачка та її представник, діючий за ордером від 01 травня 2024 року в судове засідання не з`явились, надали заяву про підтримання позовних вимог, просила суд їх задовольнити та справу розглянути за її відсутність (а.с. 30, 31). Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце слухання справи був повідомлений відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України (а.с. 24, 26, 28, 29, 46, 47, 50). У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, суд зважаючи на вимоги закону, щодо розумності строку розгляду цивільних справ, вважає за необхідне розглянути справу за наявними у ній доказами, і зі згоди представника позивача вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07 липня 1989 року Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України» № 16652/04). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). У справах «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99, рішення від 24 липня 2003 року, пункт 52) та «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03 від 03 квітня 2008 року, пункт 40) Європейський суд з прав людини зазначив, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Відомості про розгляд справ (залишення позову без руху, повернення позовної заяви, дані про відкриття провадження та дати призначення справи до розгляду) публікуються на офіційному веб-сайті Малиновського районного суду м. Одеси у відповідності до Рішення ради суддів загальних судів № 12 від 28 лютого 2013 року «Про організацію роботи з інформаційного наповнення і функціонування офіційних веб-сайтів загальних судів на офіційному веб-порталі судової влади України» та відправлено до ЄДРСР. Верховний Суд у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутності сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до ст. 44 ЦПК України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 15 СК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються зазначені правовідносини. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги, підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Судом встановлено, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 16 травня 2013 року з [PERSON] , на користь [PERSON] на утримання малолітнього [PERSON] , [INFO] , були стягнути аліменти в розмірі 800,00 грн. щомісячно, починаючи з 12 березня 2013 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] (а.с. 8). На виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 травня 2013 року 31 жовтня 2013 року Суворовським районним судом м. Одеси було видано виконавчий лист №523/3818/13-ц (а.с. 9). З матеріалів справи вбачається, що виконавчий лист №523/3818/13-ц від 31 жовтня 2013 року перебуває на примусовому виконанні у Малиновському ВДВС у місті Одесі ПМУ МЮ (м. Одеса). Встановлено, що у зв`язку з невиконанням рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 травня 2013 року у відповідача за період з квітня 2021 року по грудень 2023 року утворилась заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 111555,89 грн., що підтверджується розрахунками заборгованості по аліментам від 01січня 2024 року та від 01 липня 2022 року (а.с. 10, 11). За твердженням позивачки заборгованість відповідача по сплаті аліментів на малолітню дитину виникла з віни відповідача, оскільки останній не виконував свої зобов`язання щодо утримання дитини. Загальна кількість днів, протягом яких відповідач не сплачує аліменти на утримання дитини, станом на 01 січня 2024 року становить 944 дня, тому загальна сума пені за розрахунком заборгованості по аліментам, виходячи з щомісячних платежів складає 9768,00 грн. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Відповідно до ст. 195 СК України в редакції 2010 року заборгованість за аліментам, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Судом встановлено, що станом на грудень 2023 року у відповідача існує заборгованість за період з квітня 2021 року по грудень 2023 року в розмірі 111555,89 грн., що підтверджується розрахунками заборгованості із сплати аліментів від 12 січня 2024 року (а.с. 10, 11). У разі несплати аліментів у поточному місяці з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, наслідком чого є відповідальність у вигляді неустойки. Згідно з частиною першою статті 196 СК України (в редакції до 07 липня 2017 року) при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно до абзацу першого частини першої статті 196 СК України (в редакції від 07 липня 2017 року) у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. Сімейним кодексом України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Отже правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Таким чином. загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p = (A1 х 1% х Q1) + (A2 х 1% х Q2) + ……. (An х 1% х Qn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинні виконуватися щомісяця. При здійсненні розрахунку пені за несплату аліментів на утримання дітей, суд враховує висновок Великої Палати Верховного Суду про застосування норм права у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16 (заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%), що становитиме: за 2021 рік: - квітень - 1197,50 грн. х 1% х 30 днів прострочення сплати аліментів = сума пені становить 359,25 грн.; - травень - 1197,50 грн. х 1% х 31 днів =371,22 грн.; - червень -1197,50 грн. х 1% х 30 днів =359,25 грн.; - липень - 1255,00 грн. х 1% х 31 днів =389,05 грн.; - серпень - 1255,00 грн. х 1% х 31 днів =389,05 грн.; - вересень - 1255,00 грн. х 1% х 30 днів =376,50 грн.; - жовтень - 1255,00 грн. х 1% х 31 днів =389,05 грн.; - листопад -1255,00 грн. х 1% х 30 днів =376,50 грн.; - грудень - 1309,00 грн. х 1% х 31 днів =389,05 грн.; 3398,92 грн. за 2022 рік: - січень -1309,00 грн. х 1% х 31 днів =389,05 грн.; - лютий -1309,00 грн. х 1% х 28 днів =366,52 грн.; - березень-1309,00 грн. х 1% х 31 днів =389,05 грн.; - квітень - 1309,00 грн. х 1% х 30 днів =392,70 грн.; - травень - 1309,00 грн. х 1% х 31 днів =389,05 грн.; - червень -1309,00 грн. х 1% х 30 днів =392,70 грн.; - липень - 800,00 грн. х 1% х 31 днів = 248,00 грн.; - серпень - 800,00 грн. х 1% х 31 днів = 248,00 грн.; - вересень -800,00грн. х 1% х 30 днів = 240,00 грн.; - жовтень - 800,00 грн. х 1% х 31 днів = 248,00 грн.; - листопад -800,00грн. х 1% х 30 днів = 240,00 грн.; - грудень - 800,00 грн. х 1% х 31 днів = 248.00 грн.; 3791,07 грн. за 2023 рік: - січень - 800,00 грн. х 1% х 31 днів = 248,00 грн.; - лютий - 800,00 грн. х 1% х 29 днів = 232,00 грн.; - березень-800,00 грн. х 1% х 31 днів = 248,00 грн.; - квітень - 800,00грн. х 1% х 30 днів = 240,00 грн.; - травень -800,00 грн. х 1% х 31 днів = 248,00 грн.; - червень -800,00грн. х 1% х 30 днів = 240,00 грн.; - липень - 800,00 грн. х 1% х 31 днів = 248,00 грн.; - серпень - 800,00 грн. х 1% х 31 днів = 248,00 грн.; - вересень - 800,00грн. х 1% х 30 днів = 240,00 грн.; - жовтень - 800,00 грн. х 1% х 31 днів = 248,00 грн.; - листопад - 800,00грн. х 1% х 30 днів = 240,00 грн.; - грудень - 800,00 грн. х 1% х 31 днів = 248,00 грн.; 2928,00 грн. Загальна сума заборгованість - 111555,89,00 грн.; неустойка - 10117,99 грн. Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача по аліментам за період з квітня 2021 року по грудень 2023 року складає 111555,89,00 грн. Загальний розмір неустойки (пені) за період з квітня 2021 року по грудень 2023 року, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки становить 10117,99 грн. Оскільки позивач просив суд стягнути неустойку в розмірі 9768,00 грн., то суд розглядає справу у межах позовних вимог, тому з відповідача слід стягнути неустойку в розмірі 9768,00 грн., Відповідно до ст.196 СК України у разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду , заходів, передбачених ч. 14 ст.71Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення по сплаті аліментів в розмірі 9768,00 грн. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню і з відповідачана користь позивачки слід стягнути неустойку (пеню) за прострочення по сплаті аліментів за період з квітня 2021 року по грудень 2023 року в розмірі 9768,00 грн. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до змісту ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Від сплати судового збору позивачка звільнена на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved