Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-08 00:00:00

14.08.2024 до суду через систему «Електронний суд» від Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (далі - ТОВ «Бізнес Позика», позивач) надійшов позов до [PERSON] (далі - позичальник, відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 29.11.2020 між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено договір про надання кредиту № 124734-КС-001. Вказаний кредитний договір був укладений в електронній формі, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію» і Правилами про надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика», через особистий кабінет позичальника на сайті кредитодавця - https://my.bizpozyka.com. Укладання договору підтверджується візуальною формою послідовності дій щодо укладання електронного договору про надання кредиту №1247340КС-001 від 29.11.2020. До укладення кредитного договору [PERSON] було належним чином ідентифіковано/верифіковано позивачем, а саме 29.11.2020 за допомогою відеоверифікації була здійснена перевірка особи, яка звернулась за отриманням кредиту з особою, якій належить фінансовий номер телефону [NUMBER] та паспорт громадянина України серії [NUMBER] (відеофайл тривалістю 00:01:44 розміщений на гугл-диску за коротким посиланням: http://surl.li/jtflny та надається позивачем в Електронному Суді), що підтверджує факт звернення саме відповідача за оформленням кредиту до ТОВ «Бізнес Позика» та належності відповідачу фінансового номеру телефону [NUMBER] . Відповідно до умов договору, кредитодавець надає позичальникові кредит у розмірі 30 000,00 грн., строком на 16 тижнів - до 22.03.2021, на умовах сплати процентів за користування кредитом у розмірі 1,04035000% в день (фіксована ставка). Кредит надається на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом за надання кредиту у порядку та на умовах визначених цим договором та правилами надання споживчих кредитів. Після укладання кредитного договору він разом з Правилами був відправлений позивачем відповідачу на електронну пошту [INFO] , яка належить відповідачу. 30.11.2020 позивач надав відповідачу кредит у розмірі 30 000,00 грн. на картковий рахунок, вказаний відповідачем в особистому кабінеті двома платежами в розмірі 20 000,00 грн. та 10 000,00 грн. на картковий рахунок, вказаний відповідачем в особистому кабінеті, чим виконав свої грошові зобов`язання. Видача кредиту здійснювалась позивачем через партнера - ТОВ «ФК «Елаєнс», з яким укладено договір №41084239_14/12/17 від 14.12.2017. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, оскільки не здійснив жодного платежу в рахунок погашення заборгованості, внаслідок чого утворилась заборгованість у загальному розмірі 65268,43 грн., яка складається з заборгованості за отриманим та неповернутим кредитом - 30000,00 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами за користування кредитом - 35268,43 грн. Просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості за кредитним договором та понесені судові витрати. Ухвалою від 21.08.2024 по справі за вказаним позовом відкрито спрощене позовне провадження та призначено судове засідання з викликом сторін. 03.09.2024 до суду від адвоката Зачепіло З.Я., яка представляє інтереси відповідача [PERSON] , надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що позов ТОВ «Бізнес Позика» є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. В обґрунтування заперечень посилається на те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які зазначені в позові, а отже не є належним доказом існування боргу. Вважає, що надані паперові копії кредитного договору не можуть вважатись електронними документами (їх копіями) та лише наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється їх волевиявлення. Вказує на те, що сума заборгованості за користування кредитними коштами нарахована поза межами користування кредитом, тому є безпідставною та не підлягає задоволенню, оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Встановлений сторонами договору розмір відсотків за кожен день є несправедливим, суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг. Просить у задоволенні позову відмовити. 30.09.2024 до суду через систему «Електронний суд» від представника ТОВ «Бізнес Позика» надійшла відповідь на відзив, в якій він позовні вимоги підтримав повністю, просив їх задовольнити та зазначив, що при поданні позову позивач виходив із правомірності кредитного договору, встановлено в ст.204 ЦК України, оскільки докази щодо визнання кредитного договору недійсним відсутні. З урахуванням принципу змагальності сторона відповідача, як сторона, яка посилається на неукладеність кредитного договору, має довести суду відповідні обставини. Твердження відповідача, які ставлять під сумнів укладання кредитного договору, є бездоказовими. Подання електронного доказу в паперовій формі саме по собі не робить такий доказ недопустимим. Кредитний договір укладено в електронній формі, підписаний відповідачем одноразовим ідентифікатором. Та обставина, що у наданому позивачем кредитному договорі не відображено його підписання відповідачем одноразовим ідентифікатором, зазначеним у Візуальній формі договору, жодним чином не спростовує факт підписання електронного кредитного договору відповідачем. Письмова форма кредитного договору була дотримана при його укладанні сторонами, через що відсутні належні правові підстави вважати його нікчемним або неукладеним. Розрахунок заборгованості за кредитним договором стороною відповідача не спростований. Наданий позивачем розрахунок відображає всі факти руху грошових коштів за кредитним договором протягом строку його дії, заборгованість за тілом кредиту становить різницю між фактично отриманою відповідачем сумою кредиту та сумами платежів, заборгованість по нарахованим та несплаченим процентам складається із суми процентів, які нараховувались щоденно на неповернуту суму кредиту виходячи із розміру фіксованої процентної ставки, визначеної у кредитному договорі (1,04035000% в день) починаючи з першого дня перерахування суми кредиту (30.11.2020) і до закінчення терміну договору (22.03.2021). Після 22.03.2021 нарахування процентів не здійснювалось. Підписавши кредитний договір електронним цифровим підписом відповідач погодився з його умовами, у т.ч. в частині розміру процентів за користування кредитом. Правом на відмову від кредитного договору протягом 14 календарних днів з дня його укладання не скористався. Представник позивача в судове засідання не прибув, у позовній заяві просив проводити розгляд справи у його відсутність. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Зачепіло З.Я. в судове засідання не прибули за невідомими причинами, про час та місце проведення судового засідання повідомлялися належним чином. Будь-яких клопотань, у т.ч. щодо відкладання розгляду справи, до суду від сторони відповідача не надходило. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до такого. Відповідно до ст.15, 16 ЦК України, ст.4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. За змістом ст.3, 6, 627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За змістом ст.626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтями 638, 640 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст.525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно з ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Так, відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України). Згідно з ч.2 ст.1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч.1-3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем на даний час визначається Законом України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03.09.2015р. (далі - Закон №675). Статтею 12 вказаного Закону №675 визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Судом встановлено, що 29.11.2020 між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] укладено Договір №124734-КС-001 про надання кредиту з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, дистанційно, в електронній формі, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до п. 1 Договору кредиту, ТОВ «Бізнес Позика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 30 000,00 грн., на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених Правилами надання споживчих кредитів. Сторонами відповідно до умов договору погоджено, що кредит надається строком на 16 тижнів, процентна ставка є фіксованою та становить 1,04035000 % в день, строк дії договору - до 22.03.2021, орієнтовна загальна вартість кредиту - 53200,00 грн., орієнтовна загальна реальна річна процентна ставка - 379,72775000 %. Відповідно до п.2 Договору кредиту, протягом строку кредитування процентна ставка за кредитом (проценти за користування кредитом), нараховуються на залишок заборгованості по кредиту, наявну на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, із урахуванням дня видачі кредиту та дня повернення кредиту згідно Графіку платежів. Сторонами в п. 3 Договору кредиту погоджено «Графік платежів», відповідно до котрого визначено розмір та дату внесення позичальником 8 платежів. Згідно з п. 10 Договору, інші умови цього правочину регулюються Правилами, які є невід`ємною частиною Договору. Договір про надання кредиту №124734-КС-001 підписаний позичальником [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором G8051, що підтверджується п. 10 Договору «Юридична адреса та реквізити сторін» та візуальною формою послідовності дій клієнта [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , номер телефону [NUMBER] , електронна пошта [INFO] ) та ТОВ «Бізнес Позика» щодо укладення електронного Договору про надання кредиту №124734-КС-001 від 29.11.2020 в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства на сайті www.my.bizpozyka.com, з якої вбачається, що 29.11.2020 [PERSON] , використовуючи номер телефону, ідентифікувалася в ІТС та зайшов в особистий кабінет, надав всю необхідну інформацію для формування Товариством належної пропозиції клієнту, ознайомився і підписав одноразовим ідентифікатором G8051 паспорт споживчого кредиту, ознайомився з офертою Товариства та прийняв її умови, акцептував умови оферти, шляхом надсилання Товариству акцепту та підписання договору одноразовим ідентифікатором G8051 (дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що одаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти Договір, та надсилаються іншій стороні цього договору). Відеофайл про верифікацію клієнта [PERSON] долучено позивачем до позовної заяви. У Анкеті клієнта - витяг з інформаційно-телекомунікаційної системи від 14.08.2024, серед іншого зазначений номер платіжної картки позичальника [PERSON] , на яку має бути перерахована сума кредиту в розмірі 30000,00 грн., а саме: №4441-1144-4950-5161 та фінансовий номер телефону [NUMBER] . ТОВ «Бізнес Позика» надало відповідачу грошові кошти в розмірі 30000,00 грн. шляхом їх перерахування на його банківський рахунок (картка позичальника: № [NUMBER] ) двома платежами: 20000,00 грн. та 10000,00 грн., що підтверджується копіями квитанцій платіжної системи ТОВ «ФК «Елаєнс» (ТМ FONDY) від 30.11.2020, де призначення платежу зазначено «перерах. коштів [PERSON] ІПН 2297016896 зг. кредитного дог. №124734-КС-001 від 29.11.2020» та довідками ТОВ «ФК «Елаєнс» від 10.07.2024. З договору №41084239_14/12/17 про надання послуг переказу грошових коштів (переказ на карту) від 14.12.2017 слідує, що ТОВ «ФК «Елаєнс» надає посередницькі послуги ТОВ «Бізнес Позика» з кредитування клієнтів за допомогою платіжної системи «Fondy». Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитом, заборгованість [PERSON] за кредитним договором №124734-КС-001 станом на 14.08.2024 становить 65268,43 грн., що складається з суми по тілу кредиту - 30000 грн, суми прострочених платежів по процентах - 35268,43 грн. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд вважає позов ТОВ «Бізнес Позика» законним, обґрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню. Так, суд виходить з того, що сторони є вільними в укладанні договору та визначенні його умов. Кредитний договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов такого виду договорів, що підтверджується їх підписами у відповідному письмовому документі. При цьому, кредитний договір, укладений в інформаційно-телекомунікаційній системі шляхом обміну електронними повідомленнями, з підписанням електронним цифровим підписом, електронним підписом з одноразовим ідентифікатором або іншим аналогом власноручного підпису, відповідно до ст.207 ЦК України, а також Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. В даній справі судом встановлено, що 29.11.2020 між сторонами укладено договір про надання кредиту №124734-КС-001, який підписаний позичальником [PERSON] електронним підписом одноразовим ідентифікатором G8051, в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», що підтверджується, зокрема, візуальною формою послідовності дій клієнта [PERSON] та ТОВ «Бізнес Позика» щодо укладення електронного Договору про надання кредиту №124734-КС-001 від 29.11.2020 в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства на сайті www.my.bizpozyka.com. Та обставина, що у наданому позивачем до суду кредитному договорі не відображено його підписання відповідачем одноразовим ідентифікатором, зазначеним у візуальній формі договору, не спростовує факт його підписання, а лише свідчить про те, що такий підпис лише не відображений в тексті кредитного договору суто з технічних причин, оскільки на момент його укладання у позивача була відсутня технічна можливість для здійснення такої дії, а в подальшому позивач не вдавався до зміни цілісності кредитного договору. Суд враховує, що електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані сторонами як докази. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами (ч.13 ст.11 ЗУ «Про електронну комерцію»). Отже, кредитодавець вправі надати доказ підписання договору, що міститься в іншому документі, навіть у разі відсутності відображення підпису в договорі. Також у вказаному договорі сторонами погоджено суму і строк кредиту, сплату процентів за користування кредитними коштами, розмір і тип процентної ставки, порядок та умови надання кредиту, порядок обчислення (нарахування) процентів тощо. При цьому суд враховує, що без проходження реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, без здійснення входу відповідача на веб-сайт за допомогою логіна і пароля особистого кабінету укладання договору між сторонами є технічно неможливим. Належних і документальних доказів на спростування тверджень позивача щодо наявності на договорі електронного цифрового підпису одноразового ідентифікатора відповідачем не надано. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Приписами ч. 2 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи, крім іншого, зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно приписів ст.12, ч. 1, 5-7 ст.81, ч. 1 ст.89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Отже, вказаний кредитний договір укладений сторонами з дотриманням встановленої для нього письмової форми, є чинним та обов`язковим для виконання. Жодних обставин, які б вказували на його нікчемність, судом не встановлено. Судом також встановлено, що Товариство виконало свої зобов`язання за кредитним договором, шляхом перерахування на картковий рахунок відповідача кредитних коштів у розмірі 30000,00 грн. Відповідач, в свою чергу, скористався вказаними коштами, однак свого зобов`язання щодо своєчасного повернення кредитних коштів та сплати процентів належним чином не виконав, що призвело до виникнення заборгованості в загальному розмірі 65268,43 грн., стягнення якої позивач вимагає в судовому порядку. Розмір заборгованості за кредитним договором в частині заборгованості за тілом кредиту та відсотками підтверджується розрахунком, наданим позивачем, який є повним, чітким, узгоджується з умовами договору про надання кредиту, відповідачем не спростований, тому суд вважає його належним та допустимим доказом і бере за основу при винесенні цього рішення. Таким чином, враховуючи, що фактично отримані та використані грошові кошти в добровільному порядку відповідачем неповернуті, що останнім не спростовано, суд вважає необхідним стягнути з відповідача заборгованість в загальному розмірі 65268,43 грн. Твердження представника відповідача у відзиві на позов про те, що позивачем не надано суду первинних бухгалтерських документів відносно видачі кредиту, суд відхиляє з огляду на наступне. Як вже зазначалось, кредитні кошти були надані відповідачу 30.11.2020 шляхом їх перерахування на його банківський рахунок (картка позичальника: № [NUMBER] ) двумя платежами: 20000,00 грн. та 10000,00 грн., що підтверджується копіями квитанцій платіжної системи ТОВ «ФК «Елаєнс» від 30.11.2020, довідками ТОВ «ФК «Елаєнс» від 10.07.2024, договором №41084239_14/12/17 про надання послуг з переказу грошових коштів від 14.12.2017. Суд вважає зазначені докази належними та такими, що підтверджують факт перерахування позичальнику на визначений ним рахунок кредитних коштів. Крім цього, суд вважає, що боржник маючи доступ до свого рахунку, зазначеного в договорі, мав можливість в якості доказу надати суду довідку з банку про неналежність відповідачу вищезгаданої картки, або виписку зі свого рахунку на підтвердження надходження чи не надходження коштів від кредитора на виконання умов укладеного договору, його розміру, а також на підтвердження виконання своїх зобов`язань за даним договором та внесення коштів на погашення заборгованості. Доводи представника відповідача у відзиві про те, що проценти за користування кредитом нараховувались поза межами строку дії договору не знайшли свого підтвердження, оскільки з розрахунку заборгованості вбачається, що таке нарахування здійснювалось в межах його строку. Так, згідно кредитного договору, строк кредитування становив 16 тижнів. Наданий позивачем розрахунок відображає всі факти руху грошових коштів за кредитним договором протягом строку його дії, заборгованість за тілом кредиту становить різницю між фактично отриманою відповідачем сумою кредиту (30000,00 грн.) та сумами платежів (0,00 грн.), заборгованість по нарахованим та несплаченим процентам складається із суми процентів, які нараховувались щоденно на неповернуту суму кредиту та виходячи із розміру фіксованої процентної ставки, визначеної у кредитному договорі (1,04035000% в день) починаючи з першого дня перерахування суми кредиту (30.11.2020) і до закінчення терміну договору (22.03.2021). Після 22.03.2021 нарахування процентів не здійснювалось. Також суд звертає увагу на те, що відповідачем не надано власного розрахунку заборгованості на спростування розрахунку позивача. Щодо посилань представника відповідача на те, що розмір процентів є несправедливим у розумінні ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності та є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, суд зазначає наступне. Статтею 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» встановлено підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Так, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами встановлений ч.3 ст.18 зазначеного Закону, проте він не є вичерпним. У постанові Верховного Суду від 05.09.2019 у справі № 638/2304/17, зроблено висновок, що недійсність договору, як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. Однак, при розгляді даної справи в суді, сторона відповідача не заявляла зустрічних вимог про визнання недійсним кредитного договору в частині визначення розміру процентів за користування кредитними коштами у зв`язку з його невідповідністю вимогам ЗУ «Про захист прав споживачів». Таким чином, суд відхиляє посилання сторони відповідача на порушення ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення його виконання в обумовлений сторонами строк. Правові наслідки прострочення повернення позичальником позики визначено ст. 1050 ЦК України, згідно з ч.2 якої, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (на виплат), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому. У даній справі позичальником не доведено належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених вищевказаним договором, презумпція правомірності якого не спростована. Таким чином, у даному випадку слід виходити з презумпції правомірності правочину (ст. 204 ЦК України), а також презумпції обов`язковості виконання договору (ст. 629 ЦК України). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, а договір є обов`язковим для виконання сторонами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010 (провадження №14-308цс18) зазначено, що ст.204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, враховуючи, що фактично отримані грошові кошти в добровільному порядку відповідачем неповернуті, що останнім не спростовано, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість в загальному розмірі 65268,43 грн., задовольнивши позов повністю. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним та документально підтверджені судові витрати. Таким чином суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 2422,40 грн.

Outcome: approved