Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-06 00:00:00

27 червня 2024 року до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла вищевказана позовна заява, згідно з якою позивач просить суд: 1) Стягнути з [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) грошові кошти за усним договором позики та розпискою від 25 квітня 2024 року в сумі 79 274,87 грн., а саме: 40 000,00 грн. основного боргу, 74,87 грн. за користування грошовими коштами та 39 200,00 грн. пені за прострочення грошового зобов`язання. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 25 квітня 2024 року позивач позичив відповідачу 40 000,00 грн. а відповідач зобов`язався повернути позику в строк до 30 квітня 2024 рок, про що склав відповідну розписку від 25 квітня 2024 року. Договором позики розмір процентів не було визначено, проте згідно ст. 1048 ЦК України, якщо договором позики не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України, тому загальна сума процентів становить 74,87 грн., яка розраховується за формулою: (40 00000 грн. : 366 днів) х 1 день х 14,5% : 100% (за один день 25 квітня 2024 року) = 15,85 грн. (40 000,00 грн. : 366 днів) х 4 дні х 13,5% : 100% (за чотири дні з 26 квітня 2024 року по 29 квітня 2024 року включно) = 59,02 грн. ( 15,85 грн. + 59,02 грн. = 74,87 грн.). Крім цього, позивач просить стягнути пеню в розмірі 2% від простроченої суми заборгованості за період з 30 квітня 2024 року до 17 червня 2024 року в розмірі 39 200,00 грн. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 червня 2024 року вказану справу передано на розгляд судді Бебешко М.М. 12 червня 2024 року судом отримано відомості щодо реєстрації місця проживання відповідача [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 23 липня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляд у справі на 09 вересня 2024 року. Через неявку відповідача в судове засідання, призначене на 09 вересня 2024 року, останнє судом відкладено та повторно призначено на 07 жовтня 2024 року. 19 вересня 2024 року на адресу суду від позивача надійшла заява про зміну предмету позову, згідно з яким останній просить суд Стягнути з [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) грошові кошти за усним договором позики та розпискою від 25 квітня 2024 року в сумі 40 074,87 грн., а саме: 40 000,00 грн. основного боргу, 74,87 грн. за користування грошовими коштами. Заява про зміну предмету позову обґрунтована тим, що позивач просить виключити із позовної заяви вимогу про стягнення пені за прострочення грошового зобов`язання відповдіно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, згідно з якими в період дії воєнного стану в Україні неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними платежами, за такими договорами підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). В судовому засіданні 07 жовтня 2024 року позивач та його представник просили прийняти до розгляду заяву про зміну предмету позову та частково її підтримали в межах суми позики в розмірі 40 000,00 грн. Від позовних вимог про стягнення відсотків за користування позикою в розмірі 74,87 грн. та про стягненні пені за користування позикою в розмірі 39 200,00 грн. відмовилися. Представник позивача просила суд здійснювати заочний розгляд справи, ухваливши заочне рішення та повідомила суду про подання заяви про ухвалення додаткового рішення про стягнення правничої допомоги через 5 днів після ухвалення судового рішення. В судове засідання призначене на 07 жовтня 2024 року відповідач повторно не з`явився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся судом своєчасно. Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд постановляє ухвалу про проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне: 25 квітня 2024 року [PERSON] , [INFO] , складено розписку про отримання від [PERSON] грошових коштів в борг в сумі 40 000,00 грн. та зобов`язання їх повернути в строк до 30 квітня 2024 року та зобов`язання виплатити пеню в розмірі двох відсотків від запозиченої суми за кожен день прострочення. При вирішенні справи суд виходить з наступного: Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу (далі ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов, згідно з вимогами статті 525 ЦК України, не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 625 ЦК України - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із статтею 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 1048 ЦК України передбачено проценти за договором позики. Так, згідно з ч.1 даної статті, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до вимог ч.2 вказаної статті, договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Згідно з вимогами абзацу 4 статті 7 Заокну України «Про державний бюджет на 2024 рік», установлено з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб - 3028 гривень. Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язується повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовим ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, які встановлені договором. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Зі змісту договору позики та розписки від 25 квітня 2024 року вбачається, що між сторонами існували договорені відносини з приводу позики грошових коштів в сумі 40 000,00 грн. Отже, суд приходить до висновку, що між сторонами виникли правовідносини з приводу боргу, який за домовленістю сторін був замінений позиковим зобов`язанням, тому ці правовідносини повинні регулюватися статтею 1053 ЦК України. На підставі вказаного боргового документа між сторонами існують договірні правовідносини з позики, позичальником не виконані зобов`язання перед позикодавцем, кошти, отримані у позику в сумі 40 000,00 грн. не повернуті, тому суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення із [PERSON] на користь [PERSON] суми позики у розмірі 40 000,00 грн. З приводу позовної вимоги про стягнення пені за прострочення зобов`язання суд зазначає наступне: Статтею 549 ЦК України визначено поняття неустойки. Так, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Відповідно до пункту 18 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" цього Кодексу (у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року N 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався і на день розгляду справи, воєнний стан в Україні продовжено. Приймаючи до уваги те, що договір позики укладено під час дії в Україні воєнного стану, який продовжує діяти на дату ухвалення судом рішення, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення пені за прострочення зобов`язання в сумі 39 200,00 грн. не підлягають до задоволення та обмежується стягнення з відповідача на користь позивача виключно заборгованості за договором позики в сумі 40 000,00 грн. З приводу нарахування відсотків за користування грошовими коштами суд зазначає наступне: Статтею 1048 ЦК України передбачено проценти за договором позики. Так, згідно з ч.1 даної статті, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до вимог ч.2 вказаної статті, договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Згідно з вимогами абзацу 4 статті 7 Закону України «Про державний бюджет на 2024 рік», установлено з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб - 3028 гривень. У зв`язку з тим, що сума позики (40 000.00 грн.) не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (3 028,00 грн. х 50 = 151 400,00 грн.) та в матеріалах справи відсутні відомості про те, що вказаний договір пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін, суд вважає, що у стороною позивача не доведено обставин нарахування відсотків по договору позики, так як відповідно до пункту першого частини другої статті 1048 ЦК України, договір позики вважається безпроцентним, якщо він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін. За таких обставин суд вважає за доцільне позовні вимоги, змінені стороною позивача перед початком судового розгляду по суті 07 жовтня 2024 року в частині стягнення з відповідача на користь позивача лише заборгованості за сумою позики в розмірі 40 000,00 грн. задоволити повністю та стягнути з відповідача на користь позивача суму неповернутих грошових коштів за договором позики від 25 квітня 2024 року в розмірі 40 000,00 грн. На користь вказаного рішення свідчить і те, що розпискою від 25 квітня 2024 року не передбачено розмір процентів за користування чужими грошовими коштами. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд, згідно з вимогами, передбаченими частинами першою-третьою статті 89 ЦПК України, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судовий збір, згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких обставин суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 1 211,20 грн.

Outcome: approved