Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-30 00:00:00

31 травня 2024 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку площею 2,9711 га, кадастровий номер 7123782500:02:001:0429, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Ковалиської сільської ради Черкаського (раніше - Смілянського) району Черкаської області, яка, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧР №006025 від 27 лютого 2002 року, належала [PERSON] , яка померла [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] в с. Ковалиха Смілянського району Черкаської області померла [PERSON] , яка є матір`ю позивача [PERSON] . За життя, [PERSON] , на підставі рішення Ковалиської сільської ради від 06 листопада 2001 року №20-3, набула у приватну власність земельну ділянку площею 2,97 га в межах згідно з планом, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Ковалиської сільської ради Смілянського району та останній видано Державний акт на право приватної власності на змелю серії ІІ-ЧР №006025 від 27 лютого 2002 року. 19 листопада 2013 року проведено державну реєстрацію вказаної земельної ділянки розміром 2,911 га та присвоєно кадастровий номер 7123782500:02:001:0429. За вказаних обставин, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на вказану земельну ділянку. 06 серпня 2019 року [PERSON] склала заповіт, який посвідчений виконуючим обов`язки старости села Ковалиха Смілянського району Черкаської області та зареєстрований в реєстрі за №1-20, яким вказану земельну ділянку заповіла позивачу [PERSON] . Зазначений заповіт недійсним не визнавався та є чинним. Позивач [PERSON] , до дня смерті своєї матері [PERSON] , постійно проживав без реєстрації разом з нею за адресою: [ADDRESS] , внаслідок чого прийняв спадщину після смерті матері. Заповітом [PERSON] заповіла інше нерухоме майно, що належало їй на праві власності, [PERSON] та [PERSON] , які, наскільки позивачу було відомо на час звернення до суду з даним позовом, звернулися до Смілянської державної нотаріальної контори, з заявами про прийняття у спадщину нерухомого майна, виключно у частині майна, яке [PERSON] заповіла їм, внаслідок чого нотаріальною конторою заведено спадкову справу. З метою юридичного оформлення спадкового майна та отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, з врахування прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON] , у частині, яка визначена заповітом, оскільки постійно проживав разом з нею на час відкриття спадщини, однак не зміг надати оригінал правовстановлюючого документу на земельну ділянку, з огляду на його відсутність у позивача та наявність виключно його копії, позивач звернувся до Смілянської державної нотаріальної контори. Листом нотаріальна контора повідомила, що нотаріус відмовляє у видачі свідоцтва про право на спадщину, якщо не подано відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, та рекомендовано звернутися до суду для вирішення даного питання. Відсутність у позивача оригінал державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, яка входить до складу спадкового майна, що залишилося після смерті [PERSON] , а також відмінність зареєстрованого місця проживання позивача від місця проживання спадкодавця на момент відкриття спадщини, позивач не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом та зареєструвати право власності на спадкове майно у позасудовому порядку, внаслідок чого звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 03 червня 2024 року відкрито загальне позовне провадження у вказаній справі, призначено підготовче судове засідання, задоволено клопотання позивача про витребування доказів та витребувано від Смілянської державної нотаріальної контори копію спадкової справи, яка заведена після смерті [PERSON] 08 серпня 2024 року ухвалою суду, з врахуванням отриманої від Смілянської державної нотаріальної контори інформації, яка міститься у спадковій справі, що заведена після смерті [PERSON] , задоволено клопотання позивача та замінено неналежного відповідача - Ротмістрівську сільську раду на належних відповідачів [PERSON] та [PERSON] . Позивач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою, в якій просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідача [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] , та відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явилися, звернулися до суду зі спільною заявою, в якій просили розгляд справи провести без їх участі, позовні вимоги визнають. З врахуванням визнання відповідачами позовних вимог, суд залишає клопотання позивача про виклик у судове засідання свідка без розгляду. Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності учасників судового процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, врахувавши позицію сторін, яка викладена в їх заявах про розгляд справи без їх участі, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Смілянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 08 липня 2022 року, [PERSON] , померла [INFO] в с. Ковалиха Смілянського району Черкаської області, у віці 73 років, про що 08 липня 2022 року складено відповідний актовий запис №371 (а.с.8, 41). Відповідно до копією Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧР №006025 від 27 лютого 2002 року, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №24, [PERSON] , на підставі рішення Ковалиської сільської ради від 06 листопада 2001 року №20-3, набула у приватну власність земельну ділянку площею 2,97 гектарів в межах згідно з планом, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Ковалиської сільської ради Смілянського району (а.с.10). Згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-0000485192024 від 26 лютого 2024 року, Управлінням Держземагентства у Смілянському районі 19 листопада 2013 року здійснено державну реєстрацію земельної ділянки площею 2.9711 га, кадастровий номер 7123782500:02:001:0429, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в адміністративних межах Ковалиської сільської ради Черкаської області та, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧР №006025, що виданий 27 лютого 2002 року, належить [PERSON] (а.с.11-16). Таким чином, [PERSON] за життя, на підставі відповідного державного акту, була власником вищевказаної земельної ділянки, та після її смерті [INFO] відкрилася спадщина на неї. Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особа, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ст.1261 ЦК України в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Як вбачається з копії свідоцтва про народження, яке видане виконавчим комітетом Ковалиської сільської ради Смілянського району Черкаської області 27 квітня 1968 року, [PERSON] є матір`ю позивача [PERSON] (а.с.9). Враховуючи, що позивач [PERSON] є сином [PERSON] , яка померла [INFO] , він є спадкоємцем першої черги. Згідно ч.1 ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.1236 ЦК України, заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Згідно ч.1 та ч.2 ст.1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Відповідно до ст.1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. 06 серпня 2019 року [PERSON] складено заповіт, який посвідчений виконуючим обов`язки старости села Ковалиха Смілянського району Черкаської області та зареєстрований в реєстрі за №1-20 (а.с.17). Як вбачається з вищевказаного заповіту, [PERSON] , розуміючи значення своїх дій, добровільно, без будь-якого насильства, примусу, як фізичного, так і морального, на випадок своєї смерті робить таке розпорядження: - житловий будинок загальною площею 68,5 кв.м. з надвірними будівлями і спорудами, що належить їй згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, який розташований в [ADDRESS] . Земельну ділянку площею 2.97 га, що належить їй згідно державного акту ЯЕ №376466, виданого 03 вересня 2009 року для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в адмінмежах с. Ковалиха Ротмістрівської сільської ради, заповіла [PERSON] , [INFO] ; - земельну ділянку площею 2.97 га, що належить їй згідно державного акту ЯЕ №376467, виданий 03 вересня 2009 року, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в адмінмежах с. Ковалиха Ротмістрівської сільської ради, заповіла [PERSON] , [INFO] ; - земельну ділянку, площею 2,97 гектара, що належить їй згідно державного акту ІІ-ЧР №006025, виданий 27 лютого 2002 року, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в адмінмежах с. Ковалиха Ротмістрівської сільської ради, заповідає [PERSON] , [INFO] (а.с.17). Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 26 січня 2024 року за №75586203, вищевказаний заповіт [PERSON] є чинним (а.с.80-93). На підставі ухвали Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 03 червня 2024 року на адресу суду Смілянської державною нотаріальною конторою направлено копію спадкової справи №583/2022, що заведена після смерті [INFO] [PERSON] (а.с.35-113). Як вбачається з вищевказаної спадкової справи, з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулися [PERSON] та [PERSON] . Спадкоємець [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 2,9712, кадастровий номер 7123782500:02:001:0064, а спадкоємець [PERSON] з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом до нотаріальної контори не звертався. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , який виданий Івано-Франківським ГУВС МВС України в Івано-Франківській області 01 жовтня 1996 року на ім`я [PERSON] , останній зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.5-7). Як вбачається з довідки №44, виданої Ковалиським старостинським округом Ротмістрівської сільської ради 07 березня 2024 року, [PERSON] , до дня смерті [INFO] свої матері [PERSON] , постійно проживав без реєстрації разом з нею за адресою: [ADDRESS] (а.с.18). З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] є таким, що прийняв спадщину, після смерті [INFO] своєї матері [PERSON] , до складу якої входить земельна ділянка, яку остання заповіла позивачу, оскільки, хоча і був зареєстрований за адресою, яка є відмінною від місця проживання спадкодавця, однак постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявив про відмову від прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.68 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року №3425-XII, нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Згідно п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до ч.3 ст.46 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року №3425-XII, неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії. Листом №179/01-16 від 24 лютого 2024 року Смілянською державною нотаріальною конторою позивачу [PERSON] роз`яснено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання оригіналів правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За позовом спадкодавця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Одночасно повідомлено, що нотаріус відмовляє у видачі свідоцтва про право на спадщину, якщо не подано відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. На підставі вищевикладеного [PERSON] рекомендовано звернутися до суду для вирішення даного питання (а.с.19). Як вбачається з позовної заяви, позивач [PERSON] стверджує, що у нього відсутній оригінал правовстановлюючого документу на земельну ділянку, яку йому заповіла його мати [PERSON] , а також місце його реєстрації, є відмінним від фактичного місця проживання на час смерті спадкодавця, що унеможливлює отримання ним свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON] . Згідно листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК). Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч.4 ст.334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно до ст.125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, приймаючи до уваги, що у позивача [PERSON] відсутній оригінал державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, яку йому заповіла [PERSON] , а також, що його зареєстроване місце проживання є відмінним від місця проживання спадкодавця [PERSON] на момент відкриття спадщини, позивач [PERSON] , який прийняв спадщину після смерті матері, оскільки фактично постійно проживав разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, позбавлений можливості зареєструвати своє право власності на спадкове майно у позасудовому порядку. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved