Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-03 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якого діє представник - адвокат Волков Сергій Вікторович, звернувся до Нетішинського міського суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на дітей. В обґрунтування позову зазначається, що сторони з 10.08.2017 по 26.11.2019 перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох малолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] , та донку [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу син залишився проживати разом із позивачем, а донька - з відповідачем, проте через неналежне виконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків їх доньку [PERSON] у 2021 році поставили на облік служби у справах дітей як дитину, яка перебуває у складних життєвих обставинах, тому з 2022 року вона теж почала проживати разом із позивачем. [PERSON] самостійно (без участі відповідача) утримує цих дітей та займається їх вихованням, дбає про їх здоров`я, забезпечує належний фізичний та духовний розвиток, здобуття ними освіти та підготовку до самостійного життя. У той же час [PERSON] веде аморальний спосіб життя, не бере участі у вихованні та утриманні дітей, не цікавиться їх життям та станом здоров`я, не відвідує їх за місцем проживання та навчання, а також не спілкується з ними телефоном або іншими засобами зв`язку. Фактично відповідач повністю самоусунулася від участі у вихованні дітей та відсутня у їх житті, що можна розцінювати як ухилення від виховання дітей та свідоме нехтування нею своїми батьківськими правами і обов`язками, хоча вона має реальну можливість їх виконувати, але не вчиняє жодних дій, спрямованих на це. З огляду на такі обставини позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно цих малолітніх дітей буде відповідати якнайкращим їх інтересам та за своєю суттю буде стимулюючим фактором щодо зміни матір`ю своєї поведінки по відношенню до дітей. Таким чином, позивач просив суд: 1) позбавити відповідача батьківських прав стосовно малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] ; 2) стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на цих дітей в розмірі 1/5 частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття. 11.07.2024 суддею було відкрито провадження у справі та визначено її розгляд у порядку загального позовного провадження (а.с. 25). 14.08.2024 судом було закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Також судом було задоволено клопотання представника позивача про виклик свідків [PERSON] та [PERSON] 04.10.2024 судом було прийнято відмову представника позивача від подальшого виклику свідка [PERSON] у зв`язку зі смертю останнього. У судове засідання позивач не з`явився, його представник підтримав заявлені позовні вимоги, надавши пояснення, зміст яких повністю збігається з обставинами, викладеними у позовній заяві. Також представник вказав, що восени 2021 року відповідач виїхав у Польщу на заробітки, де тимчасово проживає, оскільки в Україні йому не вдалося знайти роботу з рівнем заробітної плати, достатнім для забезпечення себе та дітей, і до теперішнього часу не повертався в Україну, позаяк усвідомлює, що не зможе виїхати назад закордон і, як наслідок, втратить роботу. При цьому позивач спілкується з дітьми за допомогою сучасних засобів зв`язку та забезпечує їх матеріально, а діти проживають разом із його батьками. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причину неявки суду не повідомила, будь-яких заяв чи клопотань (та зокрема відзиву на позов) на адресу суду не надала, у зв`язку з чим судом було постановлена ухвала на місці без виходу до нарадчої кімнати про заочний розгляд справи (проти чого не заперечував представник позивача). Представник третьої особи у судовому засіданні підтримала позовну заяву, пояснивши, що [PERSON] не бере жодної участі у житті дітей. У 2019 році відповідач пішла від позивача до іншого чоловіка, у нових стосунках мала ще трьох дітей, однак згодом їх також покинула, переїхавши до нового співмешканця. У березні 2024 року відповідач народила ще одну дитину від чергового співмешканця, пробула з нею один день і залишила на прабабусю. Під час спілкування зі службою у справах дітей [PERSON] пояснювала, що їй байдуже на всіх своїх дітей та їх долю. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що позивач доводиться їй сином, а відповідач є його колишньою співмешканкою. Раніше сторони проживали разом та мають двох спільних дітей, однак згодом [PERSON] створила іншу сім`ю, в якій народила ще троє дітей. Малолітні діти сторін [PERSON] та [PERSON] приблизно протягом останніх чотирьох років проживали разом із [PERSON] та її чоловіком (який нещодавно помер), а позивач з осені 2021 року і до теперішнього часу працює у Польщі та матеріально забезпечує дітей. У той же час відповідач жодної матеріальної допомоги дітям не надає, у їх вихованні участі також не бере, не спілкується з ними і взагалі не цікавиться їх життям протягом тривалого часу. Заслухавши представника позивача та третьої особи, а також свідка, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши та оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази як окремо, так і в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 10.08.2017 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 26.11.2019 (а.с. 6). Від цього шлюбу вони мають двох малолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] (а.с. 4, 5). Як вбачається з довідок Нетішинської гімназії «Енергія» Нетішинської міської ради Шепетівського району Хмельницької області № 281 та № 282 від 02.11.2023, малолітні діти сторін [PERSON] та [PERSON] навчаються у вказаному закладі (а.с. 11, 12). Відповідно до інформації Нетішинської гімназії «Енергія» Нетішинської міської ради Шепетівського району Хмельницької області про стан утримання, навчання, виховання та виконання батьківських обов`язків малолітніх [PERSON] та [PERSON] від 19.12.2023, діти регулярно відвідують заняття у гімназії, завжди охайні та доглянуті, а також забезпечені усім необхіднім шкільним приладдям. Бабуся та дідусь дітей спілкуються з педагогами, цікавляться шкільним життям своїх онуків. Дідусь систематично відвідує батьківські збори, обізнаний у досягненнях онуків, допомагає їм долати труднощі, що виникають під час навчання, приходить на індивідуальні бесіди та прислухається до порад. Мати дітей [PERSON] протягом навчання дітей у закладі освіти контакту із класними керівниками, батьківськими комітетами та вчителями, які викладають окремі предмети, не підтримує, та взагалі жодного разу не з`являлася у закладі освіти (а.с. 14, 15). У листі Комунального некомерційного підприємства Нетішинської міської ради «Центр первинної медико-санітарної допомоги» № 1224 від 13.12.2023 на адресу ім`я начальника Служби у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради зазначається, що малолітні [PERSON] та [PERSON] задекларовані за лікарем-педіатром КНП НМР «Центр ПМСД» Гульман І.В . На прийом до лікаря діти приходять у супроводі батька [PERSON] , який виконує всі рекомендації лікаря, забезпечує проведення профілактичних щеплень згідно з календарем. Діти вчасно проходять профілактичні огляди, дотримуються санітарно-гігієнічних та оздоровчих заходів, а також рекомендацій лікаря. У той же час мати дітей [PERSON] станом здоров`я дітей не цікавиться, на прийом до лікаря-педіатра із дітьми не з`являється, у телефонному режимі із лікарем також не спілкується (а.с. 13). У своїх пояснювальних на ім`я начальника Служби у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради від 01.12.2023 [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] просять надати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , оскільки вона не цікавиться їх здоров`ям, не займається вихованням дітей з 2018 року та не надає їм матеріальної допомоги (а.с. 8, 9, 10). Як вбачається з акту обстеження умов проживання від 03.01.2024, складеному Службою у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради, [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS] разом із батьком [PERSON] , дідом [PERSON] та бабою [PERSON] . Житло розміщене на першому поверсі п`ятиповерхового будинку та складається з двох кімнат. Панельний будинок має централізовані водопостачання, водовідведення та опалення. Помешкання облаштоване необхідними меблями, наявні електроприлади, у квартирі чисто та охайно. Малолітні займають окремі кімнату, облаштовану місцями для сну, навчання і відпочинку. У дітей наявні сезонний одяг і взуття (а.с. 16). Як вбачається з висновку Органу опіки та піклування Нетішинської міської ради - Виконавчого комітету Нетішинської міської ради № 12/04-02-03/24 від 09.02.2024, останній вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно її малолітніх дітей [PERSON] і [PERSON] у зв`язку зі свідомим нехтуванням відповідачем своїми батьківськими обов`язками. У висновку вказано, що діти проживають за адресою: [ADDRESS] разом зі своїм батьком [PERSON] , який самостійно виховує та утримує дітей. Мати цих дітей [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , однак за місцем реєстрації не проживає, а її останнє місце проживання невідоме. Шлюб між батьками дітей був укладений у серпні 2017 року та розірваний за рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 26.11.2019. [PERSON] , проживаючи з дітьми та їх батьком, часто залишала дітей на нього та діда з бабою, не ночувала вдома та не повідомляла про своє місцеперебування. Коли доньці [PERSON] виповнилося шість місяців, [PERSON] залишила дітей на батька і стала проживати окремо, вихованням та утриманням дітей не займалася. На початку 2019 року за домовленістю із [PERSON] . [PERSON] забрала доньку [PERSON] проживати до себе, оскільки на той час проживала зі своїм співмешканцем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] залишився на утриманні батька [PERSON] , а [PERSON] самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, не цікавилася його життям, не відвідувала, не телефонувала та матеріально не забезпечувала сина. У червні 2021 року малолітня [PERSON] була поставлена на облік Служби у справах дітей виконавчого комітету Нетішинської міської ради як дитина, яка перебувала у складних життєвих обставинах у зв`язку з ухиленням [PERSON] від виконання батьківських обов`язків. [PERSON] народила ще двох малолітніх дітей та залишила їх на бабу співмешканця, який на той час перебував за кордоном. Матір часто не ночувала вдома, по декілька днів не доглядала за дітьми. На початку 2022 року [PERSON] був змушений забрати малолітню [PERSON] до себе за своїм місцем проживання, після чого остання була знята з відповідного обліку. [PERSON] самоусунулася від виконання батьківських обов`язків щодо [PERSON] і [PERSON] з 2021 року, коштів на утримання та лікування дітей не надає, не піклується про їх життя та здоров`я, не займається їх вихованням, не забезпечує необхідного харчування та медичного догляду, що негативно впливає на їх фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їхнього нормального самоусвідомлення, не надає для них доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не підтримує з дітьми родинних стосунків, що є підставою для позбавлення її батьківських прав. Вихованням та утриманням дітей займається їх батько [PERSON] , у той час як [PERSON] неспроможна утримувати дітей, оскільки не має постійного місця роботи, бродяжить і наразі її місцеперебування невідоме. Крім іншого, [PERSON] залишила трьох своїх інших малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 17-19). Згідно з ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-III від 26.04.2011 батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» вказано, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. З урахуванням встановлених судом обставин справи суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по утриманню та вихованню малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , забезпеченню їх всебічного розвитку. Про це свідчать зокрема ті обставини, що відповідач протягом тривалого часу не проживає із дітьми та не відвідує останніх, більше того, навіть не спілкується із ними будь-яким чином, не цікавиться їх розвитком, успіхами у навчанні та станом здоров 'я, а також не надає їм будь-якої матеріальної допомоги, що підтверджується дослідженими судом письмовими доказами та показаннями допитаної у судовому засіданні свідка [PERSON] . Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 і ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з п.п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29.09.2021 у справі № 459/3411/18, який суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин з огляду на приписи ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ч. 4 ст. 10 ЦПК України). Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04) наголосив на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). За таких обставин, оскільки судом достовірно встановлено, що відповідач свідомо та систематично ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, оскільки не піклується про фізичний і духовний розвиток своїх малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , не дбає про стан їх здоров`я та не цікавиться їх життям, суд вважає за необхідне задовольнити позов повністю та позбавити відповідача батьківських прав стосовно цих дітей. При цьому суд звертає увагу відповідача, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав (на чому наголошується у постанові Верховного Суду від 29.09.2021 у справі № 459/3411/18). Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на дітей суд зазначає наступне. Судом було встановлено, що позивач [PERSON] зареєстрований та проживає разом із малолітніми [PERSON] та [PERSON] , які перебувають його утриманні. Згідно з п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. За змістом положень ч.ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (також ч. 4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. 2 ст. 52 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на двох дітей у розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи, що батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а позбавлення батьківських прав не звільняє батьків від цього обов`язку, при цьому судом було встановлено, що малолітні [PERSON] та [PERSON] проживають із позивачем [PERSON] та перебувають на його утриманні, у той час як їх матір [PERSON] не надає дітям жодної матеріальної допомоги та ухиляється від їх утримання, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в розмірі 1/5 частки усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця на утримання цих дітей, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову (01.07.2024) і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані докази, враховуючи, що відповідач відзив на позов та будь-які докази, що спростовують обставини, на які посилається позивач, суду не надала, суд вважає за необхідне задовольнити позов повністю. Крім того, з огляду на положення п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно з ч. 1 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Понесення позивачем судових витрат зі сплати судового збору (за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав) у розмірі 1211,20 грн підтверджується платіжною інструкцією від 24.06.2024 (а.с. 3). Враховуючи те, що суд дійшов висновку про необхідність повного задоволення позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених ним судових витрат зі сплати судового збору у вказаному розмірі. Крім того, оскільки суд дійшов висновку про необхідність повного задоволення позову, а позивача при зверненні з позовом до суду було звільнено від його сплати за позовну вимогу про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI, суд вважає за необхідне відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved