Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-23 00:00:00

У вересні 2023 року позивачі звернулися до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом, в якому просили: 1) визнати незаконною бездіяльність Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чучукало В.Л. щодо невчинення нотаріальної дії або надання відмови у її вчиненні щодо заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину від 20.09.2022 №13 і зобов`язати Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чучукало В.Л. вчинити нотаріальну дію або прийняти обґрунтоване рішення про відмову у її вчиненні щодо заяви про видачу свідоцтва на право на спадщину від 20.09.2022 № 13, поданої позивачкою [PERSON] ; 2) визнати незаконною бездіяльність Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чучукало В.Л., щодо не вчинення нотаріальної дії або надання відмовити у її вчиненні щодо заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину від 20.09.2022 №14 і зобов`язати Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чучукало В.Л. вчинити нотаріальну дію або прийняти обґрунтоване рішення про відмову у її вчиненні щодо заяви про видачу свідоцтва на право на спадщину від 20.09.2022 № 13, поданої позивачкою [PERSON] .. Позов обґрунтовують тим, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , яка постійно проживала за адресами: [ADDRESS] (адреса реєстрації) та за адресою: [ADDRESS] . Зазначають, що вони є спадкоємицями за заповітом від 25.10.2021, зареєстрованого в реєстрі за № 4104. 23.11.2021 за заявою [PERSON] , що є спадкоємцем за законом, приватним нотаріусом КМНО Чучукалом В.Л. було заведено спадкову справу № 18/2021. Вказують, що жодних дій для встановлення переліку майна, яке складає спадкову масу, окрім зазначеного в заповіті, з того часу приватним нотаріусом КМНО Чучукалом В.Л. вжито не було. Зазначають, що тривалий час приватний нотаріус КМНО Чучукало В.Л. вводив їх в оману, пояснюючи їм, що спадкоємець за законом, який має право на обов`язкову частку, має право на таку частку у кожній одиниці майна, що зазначено в заповіті, а не на частку у всій спадковій масі в цілому. Вказують, що спадкова маса складається не лише з трьох заповіданих квартир, а включає в себе інше нерухоме майно, транспортні засоби, грошові кошти у значних сумах та інші коштовності. Про складові спадкової маси, крім тих, що були зазначені в заповіті, спадкоємець за законом [PERSON] . приватного нотаріуса КМНО Чучукала В.Л. не повідомив, на їхні зауваження з цього приводу приватний нотаріус жодним чином не відреагував. 09.09.2022 вони звернулися до приватного нотаріуса КМНО Чучукала В.Л. із заявою про вжиття заходів охорони спадкового майна, де зокрема вимагали виконати обов`язки щодо охорони спадкового майна, а саме його виявлення, опису і оцінки. Приватний нотаріус КМНО Чучукало В.Л. відмовився реагувати на зазначену заяву, після чого надав необґрунтовану постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14.09.2022, чим унеможливив визначення обов`язкової частки [PERSON] , оскільки без визначення складу спадкової маси і її вартості, неможливо встановити і обов`язкову частку. Крім того, вони довели до відома приватного нотаріуса КМНО Чучукало В.Л., що обсяг і вартість майна, яке успадкує [PERSON] за законом (нерухомість, автомобілі, вміст банківських сейфів, вкладів, готівкові кошти і права вимоги) перевищують сукупну вартість двох часток у спільній сумісній власності в об`єктах нерухомості, заповідних їм. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.09.2023 вищевказана позовна заява надійшла в провадження судді СіромашенкоН.В. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29.09.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 22.01.2024 приватним нотаріусом КМНО Чучукало В.Л. було подано відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача просила відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що 23.11.2021 до приватного нотаріуса КМНО Чучукало В.Л. звернувся [PERSON] щодо оформлення своїх спадкових прав на майно, яке залишилось після смерті його дружини [PERSON] , яка померла [INFO] . 23.11.2021 приватним нотаріусом, на підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини № 49, була заведена спадкова справа №18/2021. Зазначає, що встановлено фактичне прийняття спадщини [PERSON] , факт шлюбних відносин, факт наявності заповіту, майно, що входить до спадкової маси, зроблено відповідні запити, встановлено коло спадкоємців за законом та за заповітом, спадкове майно, майно щодо якого зроблено заповідальне розпорядження. 14.02.2022 спадкоємиці за заповітом [PERSON] та [PERSON] подали заяви (№5 та №6) щодо прийняття спадщини за заповітом. В подальшому, [PERSON] прийшла до приватного нотаріуса з особою, яка представилась адвокатом Сизоненко В.С., однак документів для встановлення його особи та підтвердження повноважень ним надано не було. Особа, яка представилась адвокатом Сизоненко В.В., вимагав спадкову справу для ознайомлення та нав`язував своє бачення питань спадкування. На прохання [PERSON] їй були надані для ознайомлення документи, які стосуються виключно її прав та, що не порушують права інших спадкоємців, не розголошують банківську та нотаріальну таємницю. 09.09.2022 [PERSON] було подано заяву про вжиття заходів охорони спадкового майна (в порядку ст. 1283 ЦК України). На вимогу [PERSON] 14.09.2022 приватним нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме, вжитті заходів охорони спадкового майна, їй було роз`яснено право щодо звернення до суду. 15.09.2022 [PERSON] було подано заяву №9 про прийняття нею спадщини, як спадкоємцем за законом четвертої черги. Однак, документів, що підтверджують відповідну чергу спадкування, надано не було, про вимогу щодо видачі їй Свідоцтв про право на спадщину за законом не зазначено. 16.09.2022 на адресу приватного нотаріуса поштою надійшла заява №10 від [PERSON] про прийняття нею спадщини, як спадкоємцем за законом другої черги. Документів, що підтверджують відповідну чергу спадкування надано не було, про вимогу щодо видачі їй Свідоцтв про право на спадщину за законом не зазначено. 19.09.2022 [PERSON] було подано заяву № 11 про видачу йому Свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з них. Відповідні свідоцтва були видані 21.09.2022. В той же день, [PERSON] подано заяву № 12 про видачу йому Свідоцтв про право на спадщину за законом на майно, що залишилось після смерті [PERSON] .. Відповідні свідоцтва, як єдиному спадкоємцю за законом першої черги, були видані 21.09.2022. Однак, 20.09.2022 [PERSON] від свого імені та від імені [PERSON] були подані заяви (№13 та №14) про видачу їм Свідоцтв про право на спадщину за заповітом на майно, зазначене в заповіті. Вказує, що 22.09.2022 [PERSON] особисто, та як представнику за довіреністю [PERSON] , направлено листи, вручені їй особисто, щодо дати та часу отримання відповідних Свідоцтв про право на спадщину за заповітом. 28.09.2022 [PERSON] , з`явилась до приватного нотаріуса, ознайомилась зі змістом Свідоцтва про право на спадщину за заповітом та відмовилась від його отримання, написавши про це власноручно заяву та вимагаючи Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме, у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на всю квартиру. Те саме [PERSON] зробила і від імені [PERSON] .. 29.09.2022 [PERSON] письмово було роз`яснено про безпідставність вимоги винесення Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у разі відмови від її вчинення особою, яка за нею звернулась, та було повторно запропоновано отримати Свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Зазначає, що 06.10.2022 [PERSON] прийшла до приватного нотаріуса, де побачила той же самий зміст Свідоцтв та пішла з нотаріальної контори. Вказує, що ним, як приватним нотаріусом, було вчинено нотаріальні дії з суворим дотриманням Закону України «Про нотаріат», а саме, підготовлені до видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, які позивачі відмовились отримувати. В судове засідання позивачі та їх представник не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися належним чином, через підсистему «Електронний суд» представником позивачів було подано заяви про розгляд справи за відсутності позивачів та представника позивачів, на задоволенні позовних вимог наполягав. Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, в матеріалах справи знаходиться заява, в якій відповідач просив розгляд справи здійснювати за його відсутності, просив в задоволенні позові відмовити. Представник третьої особи - Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, причину неявки до суду не повідомив. Суд, дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. За приписами ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, свобод чи інтересів фізичних осіб , прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.ст.12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи або витребуваних судом доказів. Судом установлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 20.11.2021 року серії [NUMBER] . [PERSON] була дружиною спадкодавця, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 16.09.1995 року серії [NUMBER] . Згідно копії заповіту, нотаріально посвідченого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Грищенко В.В., зареєстрованого в реєстрі № 4104 25.10.2021 року, [PERSON] заповіла належну їй квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] (дев`ять) [PERSON] , [INFO] ; належну їй квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] (сто шістдесят п`ять) [PERSON] , [INFO] ; належну їй квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] (п`ятсот п`ятдесят п`ять) [PERSON] , [INFO] . Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі приватним нотаріусом КМНО Чучукало В.Л. 23.11.2021 заведено зареєстровано спадкову справу № 18/2021 померлої [PERSON] .. 14.02.2022 [PERSON] було подано заяву щодо прийняття спадщини за заповітом після померлої [PERSON] .. 14.02.2022 [PERSON] було подано заяву щодо прийняття спадщини за заповітом після померлої [PERSON] .. 09.09.2022 [PERSON] було подано заяву про вжиття заходів охорони спадкового майна (в порядку ст. 1283 ЦК України). Постановою приватного нотаріуса КМНО Чучукало В.Л. було відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - вжиття заходів щодо охорони спадкового майна [PERSON] , померлої [INFO] , у зв`язку із тим, що [PERSON] та іншими спадкоємцями спадщина була прийнята відповідними заявами, у зв`язку з чим заходи щодо охорони спадкового майна в таких випадках не передбачені. 20.09.2022 [PERSON] було подано заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] , на квартиру [ADDRESS] . 20.09.2022 [PERSON] було подано заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] , на квартиру [ADDRESS] та на квартиру [ADDRESS] . 28.09.2022 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чучукало В.Л. видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом, на 1/2 частки квартири [ADDRESS] , від отримання якого [PERSON] , як представник [PERSON] відмовилась. 28.09.2022 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чучукало В.Л. видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом, на 1/2 частки квартири [ADDRESS] , від отримання якого [PERSON] , як представник [PERSON] відмовилась. Також, 28.09.2022 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чучукало В.Л. видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом, на 1/2 частки квартири [ADDRESS] , від отримання якого [PERSON] відмовилась. 28.09.2022 [PERSON] , з`явилась до приватного нотаріуса, ознайомилась зі змістом Свідоцтва про право на спадщину за заповітом та відмовилась від його отримання, написавши про це власноручно заяву та вимагаючи Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме, у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на всю квартиру. Те саме [PERSON] зробила і від імені [PERSON] 29.09.2022 приватним виконавцем КМНО Чучукало В.Л. було повідомлено [PERSON] особисто, та як представника за довіреністю [PERSON] , про те, що вимоги [PERSON] про надання постанов про відмову у вчиненні нотаріальних дій нотаріусом є безпідставними, оскільки остання особисто відмовилась від отримання Свідоцтв про право на спадщину за заповітом. Так, порядок правового регулювання діяльності нотаріату в Україні встановлено Законом України «Про нотаріат». Частинами 1 та 2 ст. 1 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчинення нотаріальних дій в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах (державні нотаріуси) або займаються приватною нотаріальною діяльністю (приватні нотаріуси). Нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних дій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення. За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій/бездіяльності нотаріуса, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії (відмови у її вчиненні) і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства. Виходячи з норм Закону України «Про нотаріат», у нотаріуса немає спільних чи однорідних прав та обов`язків стосовно позивача. Нотаріус вчиняє нотаріальні дії від імені держави, тому в нього не можуть бути спільні чи однорідні права і обов`язки з особами, які звернулися до нього, або з особами, які вирішили, що їх права порушені нотаріальними діями. Для охорони спадкового майна нотаріуси та посадові особи органів місцевого самоврядування провадять опис майна і передають його на зберігання спадкоємцям або іншим особам (ч. 1 ст. 61 Закону України «Про нотаріат»). Статтею 65 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що охорона спадкового майна триває до прийняття спадщини всіма спадкоємцями, а якщо її не прийнято - до закінчення строку, встановленого цивільним законодавством України для прийняття спадщини. Про припинення охорони спадкового майна нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, за місцем відкриття спадщини попередньо повідомляє спадкоємців, а в разі переходу майна за правом спадкоємства до держави - відповідні фінансові органи. Згідно із ч. 1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат», порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України. Таким актом є, зокрема Порядок № 296/5, главою 9 розділу ІІ якого регулюється питання вжиття заходів щодо охорони спадкового майна. Відповідно до п.п. 1.1 - 1.3 п. 1 глави 9 Розділу ІІ Порядку № 296/5 визначено підстави вжиття заходів щодо охорони спадкового майна, охорона спадкового майна здійснюється в інтересах спадкоємців, відказоодержувачів та кредиторів спадкодавця з метою збереження його до прийняття спадщини спадкоємцями. Охорона спадкового майна триває до закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Нотаріус за місцем відкриття спадщини за заявою заінтересованих осіб або з власної ініціативи вживає заходів щодо охорони спадкового майна. Заходи щодо охорони спадкового майна вживаються зазначеним нотаріусом або нотаріусом за місцезнаходженням майна, якому нотаріус, який веде спадкову справу, надіслав доручення. Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. Відповідно до ст. 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Разом з тим, позивачами не зазначено у позовній заяві, які саме правила вчинення нотаріальної дії порушено нотаріусом. Результат аналізу ст. 50 Закону України «Про нотаріат» свідчить, що при задоволенні позову про оспорення рішення нотаріуса щодо відмови у вчиненні нотаріальної дії суд не може зобов`язати нотаріуса вчиняти нотаріальні дії, оскільки такі дії вчиняються нотаріусом відповідно до Закону України «Про нотаріат» і належать до його компетенції (до такого по суті висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 17 березня 2021 року у справі № 761/36415/18 (провадження № 61-15155св20)). Крім того, суд звертає увагу, що як визначено у ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошена померлою. Згідно із ч. ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Тобто внаслідок спадкування на майно, яке належало спадкодавцеві на праві власності, право власності на це майно у спадкоємця виникає з часу відкриття спадщини. Порядок оформлення спадщини та видачі свідоцтв про право на спадщину регулюється главою 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України , який затверджено наказом МЮ України № 296/5 від 22.02.2012 року. Згідно з п.п.4.12 п.4 Глави 10 розділу ІІ Порядку свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Пунктом 4.14. Порядку при видачі свідоцтва про право на спадщину визначено, що нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину, в порядку встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо ( ч. 1 ст. 67 Закону України «Про нотаріат»). Тлумачення статті 50 Закону свідчить, що слід розмежовувати оскарження нотаріальної дії та відмови у вчиненні нотаріальної дії. У постанові Верховного Суду від 19.03.2018 у справі № 754/16825/15-ц викладено висновок, що суд не може зобов`язати нотаріальну контору видати свідоцтво про право на спадщину, оскільки такі дії вчиняються нотаріусом відповідно до Закону України «Про нотаріат». У постанові від 10.04.2019 у справі № 161/9939/17 Верховний Суд зазначив, що суд не може підміняти орган, до повноважень якого належить прийняття рішення, яке є предметом оскарження, приймати замість нього своє рішення та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта. Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 01.03.2021 у справі № 473/1878/19 та від 01.09.2021 у справі № 185/9807/19. Виходячи із вищевикладеного, суд не може зобов`язати нотаріуса на здійснення конкретних нотаріальних дій із зазначенням конкретного рішення, яке повинно бути ухвалено. А тому, виконуючи свої професійні обов`язки, передбачені ст. 5 Закону України «Про нотаріат», на підставі поданих 20 вересня 2022 року заяв [PERSON] та [PERSON] про видачу свідоцтв про право на спадщину за заповітом, зареєстрованих під №13 та № 14 від 20 вересня 2022 року (спадкова справи № 18/2021) до майна померлої [INFO] [PERSON] , та на підставі поданих документів, що зберігаються в справі, приватним нотаріусом КМНО Чучукало В.Л. правомірно були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частки квартири [ADDRESS] , на 1/2 частки квартири [ADDRESS] , на 1/2 частки квартири [ADDRESS] , що належали [PERSON] , яка померла [INFO] . Враховуючи вищевикладене, оскільки оскаржується саме неправомірні дії нотаріуса та зобов`язання нотаріуса вчинити певні дії, суд приходить до висновку, що нотаріус не міг вийти за межі своїх повноважень, та виконати заявлені позивачем вимоги, тому позовні вимоги є необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню. Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч.ч.1, 2ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення. Враховуючи вищевикладене, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів дійшов до висновку що позовні вимоги є такими, що не підлягають до задоволення, з мотивів та доводів, що викладені вище. З огляду на положеннястатті 141 ЦПК Українита висновки суду про відмову в задоволенні позовних вимог, судові витрати понесені стороною позивача розподілу не підлягають.

Outcome: dismissed