Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-06 00:00:00

22.08.2019 у м. Дніпрі народилася [PERSON] , про що в Книзі реєстрації народжень 05.09.2019 зроблено актовий запис №301, що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] виданим 05.09.2019 Індустріальним районним у м. Дніпрі відділом ДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області. Батьками [PERSON] є батько [PERSON] , матір [PERSON] , які у шлюбі між собою не перебували. Судовим наказом Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 03.08.2020 по справі №202/3787/20 стягнуті з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 23 червня 2020 року. Дитина проживає разом з матір`ю. Відносини між батьками дитини не склалися і на час розгляду справи вони проживають окремо. Відповідно до Рішення Вищої ради правосуддя від 19 квітня 2018 року №1200/0/15-18 «Про затвердження Порядку ведення Єдиного державного реєстру судових рішень» та п.5 ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень» - судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Реєстру, в тому числі до інформації, визначеної статтею 7 цього Закону. Доступ суддів до державної таємниці, що міститься в судових рішеннях, забезпечується відповідно до Закону України "Про державну таємницю" Тому, судом було перевірено судові рішення щодо [PERSON] , та встановлено, що [PERSON] неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.173-2 та ч.2 ст.173-2 КУпАП (вчинення домашнього насильства), а саме: ?постановою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 23.06.2020 справа №202/3244/20; ?постановою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 23.07.2020 справа №202/4069/20; ?постановою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 01.02.2022 справа №202/383/22; ?постановою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 20.04.2023 справа №202/1345/23. В усіх вказаних справах потерпілою від домашнього насильства була [PERSON] , тобто відповідач у даній справі. Частиною 6 ст. 82 ЦПК України встановлено, що постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відтак, не підлягає доказування у даній справі питання щодо винуватості [PERSON] у систематичному домашньому насильстві відносно [PERSON] . У частинах першій, третій статті 100 ЦПК України передбачено, що електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на\~портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо),\~серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).\~Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом.\~Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Відповідачем надана суду роздруківка смс-повідомлень у «Viber» між нею та [PERSON] , а також відеозапис зустрічі з [PERSON] на вулиці. Надаючи оцінку вказаним доказам суд зазначає, що вони є електронними доказами у розумінні ст.100 ЦПК України, та містять відомості, які підтверджують наявність конфлікту між [PERSON] та [PERSON] , а також стресову реакцію дитини на присутність батька. Аналогічний правовий висновок щодо електронних доказів зробив Верховний Суд у постанові від 12 березня 2020 року у справі № 159/4550/19. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін (частина четверта статті 15 СК України). Учасники сімейних правовідносин можуть мати особисті та майнові суб`єктивні сімейні обов`язки. Свої обов`язки учасники сімейних відносин здійснюють різними способами: здійснення активних дій; утримання від здійснення активних дій. Якщо\~невиконання особистих обов`язків учасників сімейних відносин у випадках, передбачених в законі,\~може\~припинятися\~або не\~зумовлювати відповідних наслідків,\~то\~невиконання сімейного обов`язку майнового характеру не допускається.\~Оскільки\~на відміну від особистих, майнові обов`язки можуть виконуватися\~незалежно\~від самого носія такого обов`язку за допомогою інших суб`єктів. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку\~може бути\~підставою для\~застосування відповідних правових наслідків, що можуть визначатися в: нормах СК України; домовленості (договорі) сторін. Наслідки невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку можуть мати: особистий\~характер,\~коли\~негативний вплив відбувається на особисту сферу зобов`язаної особи; майновий\~характер,\~якщо\~такий вплив\~здійснюється\~на майнову сферу зобов`язаної особи\~(див. постанову\~Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 січня 2022 року в справі № 711/679/21 (провадження № 61-18434св21)). Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін (абзац 1 частини другої статті 18 СК України). В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року). Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року). Європейський суд з прав людини зауважує, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.\~У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини (частини перша, друга та третя статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін (частина перша статті 18 СК України). Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частина друга статті 159 СК України). Конструкція\~статті 159 СК України\~свідчить про те, що\~законодавець\~розмежовує вимоги про\~встановлення\~способу участі у вихованні дитини та про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні\~(див. пункт\~50 постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року у справі № 742/1716/23 (провадження № 61-17035сво23)). У даній справі підставою звернення [PERSON] до суду стало порушення його права на підтримання регулярних особистих стосунків і прямих контактів з донькою. Вказані обставини знайшли своє підтвердження у наданих суду доказах. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). При вирішенні спору щодо участі у вихованні та визначенні порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, суд має виходити, передусім, з інтересів дитини з урахування кожних конкретних обставин справи. Встановлений сімейним законодавством принцип\~повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути\~обмежений\~судом\~лише\~в інтересах дитини\~(див. постанову\~Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року у справі № 175/5360/13 (провадження № 61-37709св18)). Нормами ст. 19 СК передбачено, що при розгляді судом спорів про участь у спілкуванні та вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. 20.09.2023 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Лівобережній адміністрації Дніпровської міської ради було розглянуто питання про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі [PERSON] у вихованні та встановлення порядку спілкування з малолітньою [PERSON] . На засіданні комісії була присутня [PERSON] . За результати засідання був підготовлений та затверджений головою адміністрації висновок, який долучений до матеріалів справи. З вказаного висновку судом встановлено, що 21.06.2023 були обстежені житлово-побутові умови [PERSON] та встановлено, що ним створені належні умови для проживання дитини. Батько має бажання та змогу приймати участь у житті дитини. При цьому [PERSON] під час засідання заперечувала проти спілкування дитини з батьком, оскільки він систематично вчиняє домашнє насильство, через що дитина налякана, боїться залишатися з ним наодинці. Більшістю голосів на засіданні було прийнято запропонований батьком графік спілкування. 20.09.2023 питання було повторно розглянуте комісією, у зв`язку з тим, що [PERSON] надала додаткові документи. Після повторного розгляду питання участі [PERSON] у спілкуванні та вихованні [PERSON] комісією було визнано доцільним затвердити наступний графік спілкування [PERSON] з донькою безперешкодне спілкування батька з дитиною за допомогою засобів телефонного, поштового, електронного та інших видів і засобів зв`язку; кожні перші та треті вихідні місяця з 11.00 год. суботи до 17.00 год. неділі у місцях та закладах приналежних до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей, з урахуванням погодних умов, стану здоров`я дитини та режиму дня, у присутності матері до досягнення дитиною 7-ми річного віку, в подальшому без присутності матері; щороку протягом одного місяця в літній період спільний відпочинок з дитиною за домовленістю батьків, в межах України за умови обов`язкового погодження заздалегідь місця відпочинку (вибір пансіонату, готелю, турбази, санаторію) з урахуванням особистих побажань дитини; 22 серпня кожного року, в день народження дитини, спільний відпочинок у місцях та закладах приналежних до об`єктів громадського дозвілля та відпочину дітей протягом чотирьох годин у присутності матері, [PERSON] до досягнення дитиною 6-ти річного віку, в подальшому без присутності матері. Суд лише частково погоджується з висновком органу опіки та піклування щодо графіку спілкування, оскільки він не повній мірі відповідає встановленим судом обставинам, а саме органом опіки залишено поза увагою, що [PERSON] відчуває стрес під час зустрічей з батьком, а також вчинення [PERSON] систематичного домашнього насильства відносно матері дитини. Отже, суд вважає, що, на даному етапі для відновлення емоційного зв`язку батька з дитиною, та враховуючи, що [PERSON] тривалий час не підтримував безпосереднього прямого контакту з донькою, особисті побачення [PERSON] з донькою у\~суботу кожного тижня з 15 год. 00 хв. до 19 год. 00 хв.\~у присутності матері дитини - [PERSON] у місцях та закладах громадського дозвілля та відпочинку дітей до досягнення дитиною 7-ми річного віку, будуть створювати можливість для адекватного зв`язку між батьком і дитиною, будуть сприяти підтриманню та позитивному розвитку родинних зв`язків та гармонійному розвитку дитини за присутності в її житті обох батьків. Крім того, суд зазначає, що у більшості випадків потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей обумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанням винайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своїх дітей. Правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостро- емоційними і мінливими стосунки між батьками, отже остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки. Вирішуючи питання про встановлення такого способу участі у виховання для одного з батьків, який постійно не проживає з дітьми, як регулярні особисті спілкування, та необхідності визначення особистого спілкування одного з батьків з дитиною (дітьми) у присутності іншого з батьків, суд врахував усю сукупність обставин конкретної справи. У цій справі суд дійшов висновку про визначення спілкування батька [PERSON] із донькою в присутності матері, оскільки як встановив суд, дитина є малолітньою, емоційний зв`язок з батьком слабкий і його розвиток потребує часу. Суд вважає, що найкращим інтересам дитини відповідає убезпечення її від гострої стресової реакції на відсутність матері. Крім того, з урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, батьки не позбавлені права в майбутньому змінити як добровільно, так і в судовому порядку встановлений судовим рішенням у цій справі спосіб участі у вихованні дитини, що буде відповідати її інтересам. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Outcome: partial