Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-08 00:00:00

У квітні 2024 року до суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 35194,97 грн., витрат на правничу допомогу 13000 грн. та судових витрат в сумі 3028,00 грн. В обґрунтування своїх вимог представник позивача посилається на те, що 20.08.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» та [PERSON] укладено договір позики №3803342, відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти в розмірі 14695,00 грн., які не повернув, відтак йому нараховано заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 19874,95 грн., інфляційні збитки становлять 519,95грн. та нараховані 3% річних у розміні 105,07 грн. на умовах договору. 29.11.2021 між ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 29/11-1, відповідно до умов якого ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до [PERSON] . У подальшому ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до [PERSON] ТОВ «Коллект центр» відповідно до договору про відступлення прав вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи головуючим у справі визначено суддю Яценко Н.О. Ухвалою Оболонського районного суду м.Києва від 15.05.2024 року по справі відкрито спрощене позовне провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку. В своєму позові позивач просив проводити розгляд справи без його участі, позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час повідомлений належим чином, про що свідчить розписка в матеріалах справи про повідомлення відповідача про день та час розгляду справи причини своєї неявки суду не повідомив. Суд вважає можливим провести заочний розгляд, відповідно до вимог ст.280-281 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, суд доходить до наступного висновку. 20.08.2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» та [PERSON] укладено договір позики №3803342, відповідно до умов якого відповідач отримав грошові кошти в розмірі 14695,00 грн. З матеріалів справи убачається, що договір позики №3803342 від 20.08.2021 року сторони уклали строком на 15 днів, тобто до 04.09.2021 року, процентна ставка в день 0,3500% в день. Згідно п.1.13 Договору орієнтовна реальна річна процентна ставка, 2,47%, орієнтовна загальна вартість кредиту складає 15466,49 грн. 29.11.2021 між ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір факторингу № 29/11-1, відповідно до умов якого ТОВ «БІ ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до відповідача. У подальшому ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до [PERSON] ТОВ «Коллект центр» відповідно до договору про відступлення прав вимоги №10-01/2023 від 10.01.2023. Відповідно до реєстру боржників до договору вищевказаного факторингу «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі в сумі 35194,97 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу - 14695 грн., заборгованість за відсотками - 19874,95 грн., нараховані 3 %річних -105,07 грн., втрати від інфляції - 519,95 грн. Всупереч умовам Договору позики, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом . Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах , що існували на момент переходу цих прав , якщо інше не встановлено договором або законом. Незважаючи на повідомлення про зміну кредитора, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки позивача, ні на рахунки попереднього кредитора, протилежне судом не встановлено. За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України). Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди. Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. У пункті 5 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексом України, а також іншими актами законодавства (частина сьома статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до частини другої статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Між сторонами було досягнуто згоду щодо всіх істотних умов договору, який оформлений сторонами в електронній формі, з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно зі ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Позивач виконав умови договору, проте відповідач взяті зобов`язання не виконує внаслідок чого виникла заборгованість. За змістом ст. 1048 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такі висновки викладені, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц, в постанові Верховного Суду від 15 березня 2023 р по справі № 300/438/18. За умовами договору позики № 3803342 від 20.08.2021 року строк кредитування 15 днів. Відповідно до таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит проценти за користування кредитом - 771,49 грн. Отже, ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» має право на стягнення процентів за користування кредитом за вказаним договором за 15 днів, тобто до 04.09.2021 року, що виходячи із установлених у договорі процентних ставок становить 771,49 грн. Нарахування та стягнення процентів за користування кредитом поза визначеними строками суперечить вказаним вимогам ЦК України та висновкам Верховного Суду. Стаття 625 ЦПК України на яку посилається позивач, передбачає відповідальність за порушення грошового зобов`язання, відповідно до якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд погоджується з розрахунком позивача по інфляційним нарахуванням та трьом відсоткам річних та вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 519,95 грн. інфляційні збитки за період з 29.11.2021 року по 23.02.2022 року та 105,07 грн. три відсотки річних за період з 29.11.2021 року по 23.02.2022 року. Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики №3803342 від 20.08.2021 року, заборгованість за основною сумою боргу - 14695 грн., заборгованість за відсотками - 771,49 грн. інфляційні збитки за період з 29.11.2021 року по 23.02.2022 року - 519,95 грн. та три відсотки річних за період з 29.11.2021 року по 23.02.2022 року - 105,07 грн. Відповідач доказів на спростування позовних вимоги не надав, а тому з урахуванням вищевикладеного позов слід задовольнити частково. Як убачається зі змісту позову позивач також просить суд стягнути витрати на правничу допомогу. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як убачається з матеріалів справи між позивачем та Адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС» укладено договір № 02-01/2023 про надання правової допомоги. Також надано заяву про надання юридичної допомоги № 1 від 01 березня 2024 року. Відповідно до якої між ТОВ «Коллект Центр» та АО «Лігал Ассістанс» погоджено надання наступних послуг АО «Лігал Ассістанс» по супроводу примусового стягнення заборгованості з відповідача. Також суду надано витяг з акту № 2 про надання юридичної правової допомоги від 08.03.2024 року та прайс вартості послуг адвокатського об`єднання та платіжне доручення від 15.03.2024 року на 52000 грн. За змістом ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При встановленні гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. А отже, судом має братися до уваги досвід адвоката у подібних справах, обсяг, якість та характер наданих послуг та чи відповідають вони ціні в розмірі 13000 грн. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, виходячи з того, що позов задоволено частково, з обсягу фактично наданих послуг, розгляду справи в спрощеному позовному провадженні, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, з урахуванням ціни позову, суд вважає доцільним стягнути з відповідача на користь позивача витрати за надання правової допомоги в сумі 3000 грн., що є обґрунтованим і пропорційним до предмета спору та обсягу виконаної адвокатом роботи. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 1384 грн. 43 коп. На підставівикладеного,

Outcome: partial