Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-29 00:00:00

Суть спору. Позивачі звернулися до суду з позовом до відповідача, посилаючись на те, що вони є власниками квартир у багатоквартирному будинку [ADDRESS] . З початком опалювального сезону в жовтні 2019 р., КП «Київтеплоенерго» (далі - Теплоенерго) в односторонньому порядку, всупереч підписаному договору відмовилось враховувати показники квартирних засобів обліку теплової енергії, виключивши можливість їх дистанційного надання споживачами через свої індивідуальні кабінети, що розміщені на веб-порталі Теплоенерго (режим доступу: https://kte.kmda.gov.ua/my-cabinet/send_counters/guest_send_current_new). В обґрунтування такого рішення відповідач послався на порядок визначення технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії та економічної доцільності встановлення приладів - розподілювачів теплової енергії, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2018 № 829 (надалі - Порядок № 829). Позивачі вважають, що не врахування показників поквартирних (індивідуальних) приладів обліку є протиправним і таким, що не відповідає діючому в Україні законодавству. Рух справи. 21.03.2024 визначено головуючого суддю. 28.03.2024 надано запит до ГІОЦ/КМДА. 08.04.2024 отримано відповідь з ГІОЦ/КМДА. 09.04.2024 відкрито спрощене провадження у справі, судове засідання призначено на 22.05.2024. 12.05.2024 надійшов відзив /а.с. 120 - 123/. 22.05.2024 оголошено перерву для витребування доказів на 02.07.2024. 02.07.2024 надійшли додаткові пояснення. 02.07.2024 засідання не відбулось, у зв`язку з відсутністю електроенергії, розгляд справи призначено на 30.09.2024. 30.09.2024 ухвалено рішення. Доводи учасників справи. Представник позивачів позовні вимоги підтримала з підстав зазначених у позові, просила задовольнити, оскільки законодавством не передбачено, за будь яких умов, не враховувати показники лічильників. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечував, з підстав зазначених у відзиві, зокрема оскільки позивачі несвоєчасно здійснили повірку лічильників, а тому нарахування відбулось без врахування показників. Обставини встановлені судом. [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ?) є власником квартири [ADDRESS] встановлено квартирний вузол обліку теплової енергії (теплолічильник) - «SENSOSTAR 2» № 62486993, затверджений робочим проектом обладнання квартирного вузла обліку теплової енергії №РП-16/22/08/2016, який погоджено Департаментом технічного забезпечення, обліку ПАТ «Київенерго» 16.12.2016, а також погоджено КП «Житло-сервіс» 29.08.2016. Свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 24-1-2К/23255 від 29.09.2020. 26.09.2016 між [PERSON] та ПАТ «Київенерго» укладено договір № 756050901650100 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води населенню. 29.12.2016 відповідно до Акту прийняття на комерційний облік вузла обліку теплової енергії для потреб опалення окремого приміщення вказаний квартирний засіб обліку теплової енергії взято на комерційний облік ПАТ «Київенерго». 28.04.2021 [PERSON] відправлено на адресу Відповідача звернення щодо порушення КП «Київтеплоенерго» умов договору, з проханням враховувати показники теплолічильника при обрахуванні обсягу споживання центрального опалення. Також, [PERSON] неодноразово зверталася до КК «Центр комунального сервісу» зі скаргами щодо неврахування показників засобу обліку теплоенергії. Водночас, всі її листи, скарги та претензії були проігноровані та Теплоенерго продовжувало формування вартості своїх послуг на підставі встановлених тарифів, без врахування показників засобів обліку. [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) є власником квартири [ADDRESS] у будинку на підставі договору купівлі-продажу квартири. 07.10.2016 у квартирі [ADDRESS] встановлено квартирний вузол обліку теплової енергії (теплолічильник) - «MULTIКAL 402» № 60899979, затверджений робочим проектом обладнання квартирного вузла обліку теплової енергії № ТКС.2014.035-АТП, який погоджено КП «Житло-сервіс». В наступному між [PERSON] та ПАТ «Київенерго» укладено договір № 756050901770100 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води населенню. [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) є власником квартири [ADDRESS] у будинку на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 17.04.2002, виданого на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 12.04.2002 р. № 506-С/КІ. 15.10.2010 у квартирі [ADDRESS] встановлено квартирний вузол обліку теплової енергії (теплолічильник) - «MULTICAL 401» № 8515186, затверджений робочим проектом обладнання квартирного вузла обліку теплової енергії №ТКС.2010.007-АТП, який погоджено КП «Житло-сервіс». Свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 24-1-2/3149 від 12.06.2014 та № 24-1-1/1228 від 03.09.2022. В наступному між [PERSON] та ПАТ «Київенерго» укладено договір № 756050901780100 про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води населенню. 12.12.2016 відповідно до Акту прийняття на комерційний облік вузла обліку теплової енергії для потреб опалення окремого приміщення вказаний квартирний засіб обліку теплової енергії взято на комерційний облік ПАТ «Київенерго». В подальшому [PERSON] здійснювались неодноразово повірки теплолічильника. Остання повірка теплолічильника «MULTICAL 401» № 8515186 відбулась 03.09.2018, що підтверджує свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 24-1-1/1228 від 03.09.2018. 04.10.2019 структурним підрозділом Теплоенерго - «Енергозбут» позивачам були направлені копії листа № 30/1/1/4550, відповідно до якого зазначено, що з метою приведення порядку ведення обліку кількості спожитих послуг та порядку нарахування плати за спожиті послуги з централізованого опалення у відповідність до вимог чинного законодавства, просимо Вас надати акт обстеження із відповідним висновком, складений у відповідності до вимог п. 4 Порядку, суб`єктом господарювання, що має ліцензію на провадження господарської діяльності з будівництва об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належить до об`єктів із середніми та значними наслідками, з метою підтвердження технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку у Вашій квартирі.» У відповідь на отриманий від структурного підрозділу Теплоенерго лист, позивачами було направлено ряд звернень, в яких повідомлялося про неможливість застосування положень Порядку № 829 до споживачів, засоби обліку яких вже взяті на абонентський облік та які були встановлені на підставі погоджених теплопостачальною організацією проектів. Однак, адресовані Відповідачу звернення останнім були проігноровані і Теплоенерго в односторонньому порядку, припинило враховувати показники засобів обліку позивачів. Мотиви, з яких суд виходив при постановленні рішення і положення закону, яким керувався. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Стаття 6 Закону України «Про теплопостачання» передбачає, що державна політика у сфері теплопостачання базується на принципах: зокрема, забезпечення захисту прав та інтересів споживачів; забезпечення впровадження засобів обліку і приладів регулювання споживання теплової енергії. Закон України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» набув чинності 02.08.2017. Частина 1 ст. 4 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» визначає, що оснащення окремих приміщень у будівлях вузлами розподільного обліку/приладами - розподілювачами теплової енергії та обладнанням інженерних систем для забезпечення такого обліку здійснюється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, та не потребує розроблення проектної документації, видачі технічних умов та інших вимог до встановлення вузла розподільного обліку, погодження з державними органами, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими особами, оператором зовнішніх інженерних мереж, виконавцем відповідної послуги. Згідно із ч. 7 ст. 4 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», вузли розподільного обліку теплової енергії у випадках, коли це технічно неможливо, не встановлюються. Порядок визначення технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії та економічної доцільності встановлення приладів - розподілювачів теплової енергії затверджується Кабінетом Міністрів України. За наявності окремого відгалуження системи опалення у квартиру, інше житлове або нежитлове приміщення встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії для такої квартири (приміщення) є обов`язковим. Постанова Кабінету Міністрів України № 829 «Про затвердження Порядку визначення технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії та економічної доцільності встановлення приладів - розподілювачів теплової енергії» була прийнята 10.10.2018 та набрала чинності після опублікування у газеті «Урядовий кур`єр» від 24.10.2018. Зазначеною постановою затверджений Порядок, яким визначено процедуру визначення технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку комунальної послуги з постачання теплової енергії в окремих приміщеннях будівлі, інформацію, яка має бути зазначена в акті обстеження внутрішньобудинкової системи опалення для визначення можливості встановлення вузлів розподільного обліку, критерії визначення економічної доцільності встановлення приладів - розподілювачів теплової енергії на опалювальних приладах. Таким чином, вбачається, що Порядок № 829 підлягає застосовуванню виключно до правовідносин, які виникають після набрання ним законної сили. Тобто, на підставі Порядку № 829 можуть вирішуватись питання щодо встановлення нових приладів обліку теплопостачання. При цьому Порядком № 829 не передбачено право постачальника послуг відмовляти споживачу в прийнятті показників засобів обліку, які були встановленні та взяті на облік до моменту набрання чинності Порядком. Відповідно до частини 1 статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Елементом верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, передбачає, що закон, як і будь-який інший акт держави, повинен характеризуватися якістю, щоб виключити ризик свавілля. На думку Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинно бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (п. 39 рішення у справі «C.G. та інші проти Болгарії»). У своїй практиці ЄСПЛ неодноразово зазначав, що формулювання законів не завжди чіткі, тому їх тлумачення та застосування залежить від практики. І роль розгляду справ у судах полягає саме у тому, щоби позбутися таких інтерпретаційних сумнівів з урахуванням змін у повсякденній практиці (п. п. 31, 32 рішення у справі «Кантоні проти Франції» від 11.11.96; п. 65 рішення у справі «Вєренцов проти України» від 11.04.2013). Стаття 58 Конституції України закріплює один з найважливіших загальновизнаних принципів сучасного права - закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Це означає, що вони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. Виняток з цього принципу допускається лише у випадках, коли закони та інші нормативно-правові акти пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 р. № 1-рп/99 «У справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України» (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів), за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Конституційний Суд України також дійшов висновку, що конституційний принцип про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів може поширюватись на закони та інші нормативно-правові акти, які пом`якшують або скасовують відповідальність юридичних осіб. Проте надання зворотної дії в часі таким нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті. Таким чином, за загальним правилом про дію цивільно-правових актів у часі, закріпленим у ч. 1 ст. 5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відповідні цивільно-правові відносини з дня набрання ними чинності. Частина друга цієї статті закріплює положення, яким не передбачається зворотна дія актів цивільного законодавства у часі. Тобто, норми цивільного законодавства поширюються тільки на відносини, що виникли після набрання чинності цими нормами. Разом з цим, зворотна сила закону допускається як окремий виняток у разі, якщо про це передбачено в законі, як правило у Прикінцевих та перехідних положеннях. Відповідна правова позиція наведена в постанові Верховного Суду від 23.04.2019 в справі № 916/744/18. Верховний Суд від 02.11.2021 у справі № 756/2361/20-ц (провадження № 61-10724св21) дійшов висновку про те, що КП «Київтеплоенерго», яке є виконавцем послуг з централізованого опалення квартири, всупереч положенням Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», а також Правил № 630, які були чинними на час встановлення позивачем лічильника теплової енергії, обмежило право позивача здійснювати оплату вартості фактично отриманої теплової енергії відповідно до даних встановленого індивідуального вузла розподільчого обліку теплової енергії у належній їй квартирі. Зміна законодавцем технічних вимог щодо порядку встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії (квартирних лічильників) не є підставою для встановлення споживачем нового обладнання для обліку тепла, за умови, що такий споживач до прийняття нового Порядку № 829 вже встановив індивідуальний вузол розподільчого обліку теплової енергії. Отже показники лічильників, встановлених та прийнятих на облік у встановленому законом порядку до прийняття Порядку № 829, повинні враховуватися виконавцем послуг, тобто у цьому випадку КП «Київтеплоенерго». Верховний Суд також звернув увагу на те, що Порядок № 829 не передбачає необхідність приведення раніше встановленого вузла обліку у відповідність до цього Порядку та не встановлює заборони щодо врахування показників за такими лічильниками, які надаються споживачами. Цей порядок не передбачає повторне прийняття на абонентський облік вузла розподільного обліку відповідно з новою процедурою, який раніше був прийнятий на абонентський облік, до набрання чинності Порядку № 829 і дії щодо зняття з обліку встановленого в квартирі позивача приладу обліку теплової енергії та нарахування їй оплати за комунальну послугу з централізованого опалення в опалювальний сезон 2019-2020 року без урахування щомісячних показників лічильника є неправомірними. Також у постанові Верховного Суду України від 22.02.2023 у справі № 753/2748/20, Верховний Суд, зазначено, що Порядок № 829 не передбачає необхідність приведення раніше встановленого вузла обліку у відповідність до цього Порядку та не встановлює заборони щодо врахування показників за такими лічильниками, які надаються споживачами. Вказаний порядок не передбачає повторне прийняття на абонентський облік вузла розподільного обліку відповідно з новою процедурою, який раніше був прийнятий на абонентський облік, до набрання чинності Порядку № 829. Також, Верховний Суд у постанові від 22.02.2023 у справі № 753/2748/20 зробив висновок, що претензії постачальника щодо технічної можливості встановлення засобу обліку теплової енергії передбаченому Порядку № 829, який прийнято після встановлення вузла розподільного обліку теплової енергії та після прийняття його на комерційний облік лічильник теплової енергії споживача, прямо суперечить статті 58 Конституції України». Крім того, заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності. Це правило надає визначеності і стабільності суспільним відносинам. А також означає, що закони поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності. На підставі п. 5 указу Президента України «Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності» від 10.06.1997 № 503/97 нормативно-правові акти Кабінету Міністрів України набирають чинності з моменту їх прийняття, якщо більш пізній строк набрання ними чинності не передбачено в цих актах. Акти Кабінету Міністрів України, які визначають права і обов`язки громадян, набирають чинності не раніше дня їх опублікування в офіційних друкованих виданнях. Частиною 1 ст. 52 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» передбачено, що постанови Кабінету Міністрів України, крім постанов, що містять інформацію з обмеженим доступом, набирають чинності з дня її офіційного опублікування, якщо інше не передбачено самими постановами, але не раніше дня їх опублікування. Відповідно до пункту 31 Регламенту Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.07.2007 № 950 постанова Кабінету Міністрів України набирає чинності з дня її офіційного опублікування, якщо інше не передбачено такою постановою, але не раніше дня її опублікування. Постанови Кабінету Міністрів публікуються в офіційних виданнях - Офіційному віснику України та газеті «Урядовий кур`єр». Порядок № 829 набув чинності 24.10.2018, тобто після встановлення переважною більшістю позивачів індивідуальних засобів обліку та не містить положень щодо його ретроспективної дії (зворотної дії нормативно-правового акта у часі). В даному випадку положення Порядку № 829 звужують права позивачів, тому не можуть бути застосовані в порядку зворотної дії в часі. Відтак, презюмується, що Порядок № 829 може застосовуватись виключно до тих правовідносин, що виникли після набрання ним чинності та, відповідно, не може розповсюджуватись на правовідносини, що виникли між позивачами та Теплоенерго, оскільки стосуються будинків та квартир, в яких можливість встановлення вузлів обліку теплової енергії лише розглядатиметься в майбутньому; не містить вимог чи перехідних положень щодо обов`язковості перегляду відносин із тими мешканцями квартир, які встановили та користувалися вузлами обліку теплової енергії до прийняття цього Порядку; не передбачає положень, що після його прийняття всі або певні прилади обліку теплової енергії вважатимуться непридатними для використання; не надає права теплопостачальним організаціям припинити приймати показники вузлів обліку теплової енергії при формуванні вартості своїх послуги. Враховуючи вищенаведене вбачається, що засоби обліку позивачів були встановлені, взяті на абонентський облік та по частині з них проведені повірки в законодавчо передбачений спосіб; монтаж кожного із засобів обліку проводився відповідно до робочого проекту обладнання квартирного вузла обліку теплової енергії, за погодженням з компетентною проектною організацією; частина засобів обліку була встановлена в період, коли обслуговування будинку здійснювалося ПАТ «Київенерго», а проходження повірки по ним відбувалось вже в період обслуговування будинку КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО»; монтаж засобів обліку відбувався в період до набуття чинності Порядку № 829 (24.10.2018), а їх експлуатація як до набуття чинності Порядку № 829 так і після початку його дії; кожен із встановлених засобів обліку є справним та зберігає свої технічні властивості щодо обліку теплової енергії; Теплоенерго відсутні будь-які правові підстави для неврахування показників засобів обліку, які підлягають обов`язковому врахуванню при формуванні вартості послуг з централізованого опалення. Що стосується листа відповідача в якому структурний підрозділ Теплоенерго витребував від позивачів акт, передбачений п. 4 Порядку № 829, слід зазначити наступне. З аналізу п. 4 Порядку № 829 вбачається, що він стосується виключно правовідносин, які можуть виникнути при прийнятті засобів обліку на абонентський облік та застосовується для встановлення технічної можливості встановити засіб обліку в квартирі у майбутньому. Технічна можливість встановлення вузлів розподільного обліку визначається під час обстеження внутрішньобудинкової системи опалення суб`єктом господарювання, що має ліцензію на провадження господарської діяльності з будівництва об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми та значними наслідками, з обов`язковим переліком робіт з монтажу внутрішніх інженерних мереж, систем, приладів і засобів вимірювання шляхом встановлення відповідності кожному з критеріїв у форматі так/ні, визначених у пункті 6 цього Порядку, про що складається акт обстеження у довільній формі, у якому зазначається висновок за результатами обстеження, прізвище, ім`я, по батькові виконавця обстеження. Якщо у висновку зазначено, що технічна можливість встановлення вузла розподільного обліку теплової енергії відсутня, зазначається критерій з переліку згідно з пунктом 6 цього Порядку, якому не відповідає внутрішньобудинкова система опалення, а також можуть зазначатися заходи, здійснення яких дозволить встановити вузли розподільного обліку. Таким чином, 4-й пункт Порядку № 829 не має жодного відношення та не може застосовуватись до правовідносин, в межах яких засіб обліку вже був встановлений та взятий на абонентський облік. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем комунальної послуги є суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору. Житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Статтею 5 Закону передбачено, що до житлово-комунальних послуг належать: послуги з управління багатоквартирним будинком, та комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальні організації (стаття 6 Закону). Статтею 7 Закону передбачений обов`язок індивідуального споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Пунктом 8 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типовим договором про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (далі - Правил) передбачено, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. Відповідно до ч. 3 ст. 179 ГК України, при укладенні господарських договорів сторони можуть визначати зміст договору на основі типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України, чи у випадках, передбачених законом, іншим органом державної влади, коли сторони не можуть відступати від змісту типового договору, але мають право конкретизувати його умови. Типовий договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 р. № 630. Підпунктом 9 п. 16 Типового договору передбачено, що споживач має право на установлення квартирних засобів обліку води i теплової енергії та взяття їх на абонентський облік. Пунктом 7 Типового договору встановлено, що плата за надані послуги за наявності засобів обліку води i теплової енергії справляється за їх показаннями згідно з пп. 10-13 Правил.Показання квартирних засобів обліку щомісяця знімаються споживачами та зазначаються в платіжному документі, наданому виконавцем, або надаються виконавцю будь-яким іншим способом (за допомогою телефонного зв`язку, електронних сервісів, запроваджених виконавцем, тощо). Згідно з пп. 2-1 п. 19 Типового договору виконавець зобов`язаний після отримання показань квартирних засобів обліку, якщо вони відрізняються від розрахованих за показаннями будинкового лічильника, здійснити коригування плати за надану послугу в наступному розрахунковому періоді шляхом зменшення або збільшення обсягів спожитої споживачем послуги, що відображається окремо у виставленому рахунку (платіжному документі) наступного періоду. Відповідно до п. 10 Правил справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п`ятим п. 15 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку. Правила та типовий договір передбачають виключний перелік підстав для неврахування показників засобів обліку, а саме: наявність несправності засобу обліку; відсутність засобу обліку на абонентському обліку; зняття засобу обліку з абонентського обліку. В той же час, станом на сьогодні, у Теплоенерго відсутні будь-які підстави для неврахування показників засобів обліку позивачів, оскільки всі засоби обліку позивачів справні, пройшли повірку та відповідають законодавчо передбаченим вимогам. Статтею 1 Закону України «Про теплопостачання» визначено, що балансоутримувач (будинку, групи будинків, житлового комплексу) - власник відповідного майна або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно і уклала договір купівлі-продажу теплової енергії з теплогенеруючою або теплопостачальною організацією, а також договори на надання житлово-комунальних послуг з кінцевими споживачами; Відповідно до ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», діяльність у сфері теплопостачання може здійснюватися суб`єктами господарської діяльності у сфері теплопостачання всіх організаційно-правових форм та форм власності, зокрема, на основі договорів оренди, підряду, концесії, лізингу та інших договорів. Згідно з ст. 23 Закону України «Про теплопостачання», господарська діяльність з виробництва, транспортування, постачання теплової енергії підлягає ліцензуванню в порядку, заміненому законом. Статтею 24 вищевказаного Закону передбачено право споживачів теплової енергії на встановлення приладів обліку. Загальні засади забезпечення комерційного, у тому числі розподільного, обліку послуг з постачання теплової енергії та комерційного обліку послуг з постачання теплової енергії, встановлення, обслуговування, заміни вузлів обліку/приладів - розподілювачів теплової енергії визначені Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», оснащення окремих приміщень у будівлях вузлами розподільного обліку/приладами - розподілювачами теплової енергії та обладнанням інженерних систем для забезпечення такого обліку, здійснюється у порядку, заміненому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, та не потребує розроблення проектної документації, видачі технічних умов та інших вимог до встановлення вузла розподільного обліку, погодження з державними органами, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими особами, оператором зовнішніх інженерних мереж, виконавцем відповідної послуги. Згідно з ч. 4 ст. 6 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», оператор зовнішніх інженерних мереж, виконавець комунальної послуги, інша особа, що здійснює розподіл обсягів комунальних послуг, зобов`язані приймати вузли обліку, встановлені відповідно до вимог цього Закону, на абонентський облік протягом 14 календарних днів, про що складається відповідний акт. Прийняття приладу обліку на абонентський облік здійснюється у порядку, заміненому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. До прийняття порядку, яким встановлюється процедура взяття на абонентський облік, а також перегляду інших нормативно - правових актів протягом 6 місяців з дня опублікування Закону (01.08.2017 року), слід керуватись Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затвердженні постановою КМУ від 21.07.2005 № 630. Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 № 630 у квартирі (будинку садибного типу) роботи з установлення засобів обліку води і теплової енергії проводяться спеціалізованою організацією, виконавцем, виробником чи постачальником за рахунок коштів споживача. Оплата послуг за показаннями засобів обліку води, встановлених у квартирі (будинку садибного типу), проводиться лише у разі здійснення обліку в усіх точках розбору холодної та гарячої води у квартирі (будинку садибного типу) незалежно від наявності засобів обліку на вводах у багатоквартирний будинок. Справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абз. 5 п. 15 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку. Пунктом 12 Правил передбачено, що плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках: у разі відсутності засобів обліку теплової енергії, встановлених у квартирі (будинку садибного типу); у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення; у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку теплової енергії за розрахунковий період з подальшим перерахунком відповідно до п. 18 цих Правил. Відповідно до п. 18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не замінено інший строк. Система (щомісячна або авансова) та форма (готівкова або безготівкова) оплати послуг визначається у договорі між споживачем і виконавцем. Після отримання показань квартирних засобів обліку, якщо вони відрізняються від розрахованих за показаннями будинкових засобів обліку, виконавець здійснює коригування плати за надану послугу в наступному розрахунковому періоді шляхом зменшення або збільшення обсягів спожитої кожним споживачем послуги, що відображається в платіжному документі періоду, наступного за здійсненням коригування. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку (п. 20 Правил). Відповідно до п. 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджено Постановою КМУ від 21.07.2005 № 630 споживач має право: зокрема, на установлення квартирних засобів обліку та взяття їх на абонентський облік; на періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) квартирних засобів обліку. Згідно з п. 9 вказаних Правил, у квартирі роботи з установлення засобів обліку води і теплової енергії проводяться спеціалізованою організацією, виконавцем, виробником чи постачальником за рахунок коштів споживача. Квартирні засоби обліку беруться виконавцем на абонентський облік. Виконавець зобов`язаний забезпечувати за заявою споживача взяття на абонентський облік у тижневий строк квартирних засобів обліку (пп. 9 п. 32 Правил). Пунктом 1.4 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 за № 927/11207, пп. 7, 8, 9, 17-19 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198, державними будівельними нормами, зокрема ДБН В.3.2-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт», ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення» передбачено, що для встановлення вузла обліку та регулювання теплової енергії в квартирах, що мають індивідуальний тепловий ввід необхідно: отримати технічні умови (далі - ТУ); замовити на підставі отриманих ТУ проектну /технічну документацію та погодити її з організацією що видала ТУ; провести спеціалізованою організацією у відповідності до погодженої проектної документації встановлення вузла обліку та регулювання теплової енергії; звернутись до організації-виконавця послуг з централізованого опалення щодо прийняття на абонентський облік заміненого вузла обліку та регулювання теплової енергії та укласти/внести зміни у відповідний договір щодо обліку теплової енергії. Наказом Міністерства палива та енергетики України від 14.02.2007 № 71 «Про затвердження Правил технічної експлуатації теплових установок і мереж», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05.03.2007 за № 197/13464, передбачено, що монтаж приладів обліку теплової енергії та об`єму (маси) теплоносія має виконуватися згідно з погодженим енергопостачальною організацією проектом (пункт 7.2.44). Згідно з роз`ясненнями Міністерства регіонального розвитку, будівництва житлово-комунального господарства України щодо встановлення засобів обліку (лічильників) теплової енергії у житловому помешканні багатоповерхового будинку від 28.11.2014: на сьогодні без технічних перешкод можливе встановлення лічильників теплової енергії у будинках з окремим тепловим вводом до квартири. Встановлення приладів регулювання та обліку тепла окремої квартири в багатоповерховому будинку з вертикальною однотрубною системою опалення не завжди можливо виконати без суттєвого переобладнання будинкової та/або квартирної системи опалення. Для вирішення даного питання споживачу необхідно звернутись до спеціалізованої проектної організації, яка на основі технічних умов розробить необхідний індивідуальний проект переобладнання внутрішньобудинкової/квартирної мережі центрального опалення для встановлення квартирного обліку теплової енергії. Таким чином, положеннями законодавства, які були чинні на момент заміни позивачами приладів обліку теплопостачання, було передбачено право споживачів на встановлення / заміну приладів обліку тепла. Відтак, користуючись законодавчо наданим правом, позивачами у власних квартирах були замінені прилади обліку тепла Таким чином, Правилами передбачений виключний перелік підстав для нарахування споживачам плати без врахування показань індивідуальних засобів обліку. В той же час, будь яким положенням Правил не передбачено можливість Теплоенерго в односторонньому порядку зняти засоби обліку з абонентського обліку та припинити врахування їх показників, у зв`язку з набранням чинності правового акту, який регулює можливість встановлення засобів обліку у майбутньому. З аналізу вищенаведених норм вбачається, що позивачами було отримано технічні умови та проектну/технічну документацію, замінено засоби обліку та регулювання теплової енергії, що відповідає положенням Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 03.10.2007 № 1198. В подальшому, такі засоби обліку було опломбовано та прийнято на абонентський облік відповідною теплопостачальною організацією. У постановах Верховного Суду від 22.02.2023 у справі № 753/2748/20 та від 02.11.2021 року у справі № 756/2361/20, Верховний Суд, зазначено, що Порядок № 829 не передбачає необхідність приведення раніше встановленого вузла обліку у відповідність до цього Порядку та не встановлює заборони щодо врахування показників за такими лічильниками, які надаються споживачами. Вказаний порядок не передбачає повторне прийняття на абонентський облік вузла розподільного обліку відповідно з новою процедурою, який раніше був прийнятий на абонентський облік, до набрання чинності Порядку № 829. Правові висновки Верховного Суду підтверджують дію обов`язку для споживачів проводити розрахунки за послуги з теплопостачання саме на підставі показників засобів обліку. Водночас, Теплоенерго, всупереч наведеним положенням, порушує права споживачів та протиправно не враховує відповідні показники засобів обліку, вважаючи що таке неврахування та самовільне зняття засобів обліку є протиправним та призводить до порушення прав позивачів, такі права підлягають поновленню у судовому порядку. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» захист прав споживачів теплової енергії, а також механізм реалізації захисту цих прав регулюються цим Законом, Законом України «Про захист прав споживачів», іншими нормативно-правовими актами. Разом з цим, згідно з вимогами ч. 1 ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів», держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності. За змістом ст. 21 ст. 5 Закону України «Про захист прав споживачів», права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення. Відповідно до п. п. 3, 4, 7 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо виконавець послуги нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами, порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність доказів окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Судові витрати. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору.

Outcome: approved