Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-01 00:00:00

Зміст позовних вимог У травні 2024 року до Деснянського районного суду міста Києва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Житло-сервіс груп» до [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості у розмірі 8884,27 грн. Враховуючи нову редакцію позовної заяви позивач просить суд стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Житло-сервіс груп» суму заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01.02.2022 по 31.01.2024 у розмірі 8 884,27 грн судові витрати, що складаються із сплаченого судового збору у розмірі 3 028,00 грн. та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Житло-сервіс груп» є суб`єктом господарської діяльності, що спеціалізується та здійснює діяльність із надання житлово-комунальних послуг. Реалізуючи мету своєї діяльності, ТОВ «Житло-сервіс груп» добросовісно виконує взяті на себе зобов`язання, забезпечуючи своєчасне та в повному обсязі надання житлово-комунальних послуг, у тому числі наданих також і [PERSON] , який є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Натомість, свої зобов`язання з оплати отриманих від позивача послуг, споживач не виконав, не сплатив позивачу у передбачені строки та у встановленому розмірі цін спожитих послуг, у зв`язку з чим станом на дату складання розрахунку за спожиті послуги від 31.01.2024 у відповідача перед позивачем за період з 01.02.2022 по 31.01.2024 виникла заборгованість у розмірі 8 884,27 грн, а тому позивач вимушений звертатися до суду із цим позовом для відновлення своїх прав. Рух справи Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 10 червня 2024 року у відкритті провадження у справі № 754/6816/24 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Житло-сервіс груп» в частині вимог до [PERSON] про стягнення заборгованості відмовлено. Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Житло-сервіс груп» в частині вимог до [PERSON] про стягнення заборгованості залишено без руху. Від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків з новою редакцією позовної заяви. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 26 червня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, вирішено питання про доцільність розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, учасникам процесу роз`яснено право подати заяви по суті справи та заяви з процесуальних питань відповідно до положень чинного ЦПК України. 01 серпня 2024 року від представника позивача надійшла заява про відшкодування витрат на правничу допомогу. Відзиву на позовну заяву чи інших письмових пояснень від відповідача до суду не надходило, а також повідомлення про іншу адресу. Відповідач повідомлявся про розгляду справи належним чином, шляхом направлення ухвали про відкриття провадження та копії позовної заяви з додатками на адресу його зареєстрованого місця проживання ( [ADDRESS] ), проте поштове відправлення повернулося до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. З огляду на те, що на поштовому повідомленні проставлено відмітку «адресат відсутній за вказаною адресою», тобто за зареєстрованим місцем проживання відповідача, в силу положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається, що поштове відправлення вручено відповідачеві та він є повідомлений про розгляду справи. Оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, а тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Фактичні обставини справи, встановлені судом [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності № 635-С/КІ від 26.05.2011, виданим Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). 22.10.2010 між [PERSON] та ТОВ «Житло-Сервіс Груп» укладено договір про участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території. ТОВ «Житло-Сервіс Груп» надає послуги з управління будинком для забезпечення всіх мешканців будинку за адресою: [ADDRESS] комунальними послугами за тарифами, опублікованими у газеті «Хрещатик» № 47 (4960) від 28.04.2017. Доказів того, що відповідач звертався до позивача щодо розірвання договору чи неналежного надання послуг позивачем матеріали справи не містять. У відповідача за період з 01.02.2022 по 31.01.2024 утворилась заборгованість за надані позивачем послуги у розмірі 8 884,27 грн. Норми права та мотиви суду Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Відповідно до ч. 1 ст. 385 ЦК України власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку (будинках) для забезпечення експлуатації такого будинку (будинків), користування квартирами та нежитловими приміщеннями та управління, утримання і використання спільного майна багатоквартирного будинку (будинків) можуть створювати об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (будинків). Таке об`єднання є юридичною особою, що створюється та діє відповідно до закону та статуту. Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Статтею 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно- технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. За приписами ч. 1-3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. За бажанням споживача оплата житлово-комунальних послуг може здійснюватися шляхом внесення авансових платежів згідно з умовами договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Таким чином, згідно із зазначеними нормами Закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. За змістом ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Судом у цій справі встановлено, що відповідач, як власник квартири, є споживачем послуг, наданих позивачем, не виконує належним чином свої зобов`язання, та має заборгованість перед позивачем зі сплати послуг з утримання будинку, вивезення побутових відходів, відшкодування витрат з ремонту. Позивачем заявлено вимогу про стягнення заборгованості з відповідача за період з 01.02.2022 по 31.01.2024 у розмірі 8884,27 грн. Враховуючи, що матеріали справи не містять доказів здійснення відповідачем оплат за вказаний період, то суд вважає вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Житло-сервіс груп» до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги у сумі 8884,27 грн обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо витрат на правову допомогу Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу надано: копію договору про надання правової допомоги № 30-06/2023 від 30 червня 2023 року, укладеного між позивачем та адвокатським об`єднанням «Правовий діалог»; копію акту № 2 прийняття-передачі наданої правової допомоги від 10.07.2024. У матеріалах справи також міститься довіреність № 01/05/24 від 19.04.2024 та свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю серії КВ № 6416 від 23.05.2019 на ім`я адвоката Ушакевич Марини Петрівни. У постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17) та від 06 листопада 2020 року у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved