Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-24 00:00:00

У вересні 2024р. заявниця, [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаною заявою, заінтересована особа: [PERSON] , в якій просила суд видати обмежувальний припис відносно заінтересованої особи на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: - заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з нею, або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; - заборонити наближатися на 500 м до місця проживання заявниці за адресою: [ADDRESS] ; - заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати її, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею. Свої вимоги заявниця обґрунтовувала тим, що з 2006 по 2010 роки, вона та заінтересована особа [PERSON] , проживали разом однією сім`єю, за адресою: [ADDRESS] . Під час спільного проживання заявниці з заінтересованою особою, мало місце фізичне та психологічне насильство, зі сторони заінтересованої особи [PERSON] , по відношенню до заявниці. В поліцію заявниця не зверталась через почуття страху і морального приниження. Побиття, моральний тиск і приниження з боку [PERSON] стали підставою розриву між сторонами фактичних шлюбних відносин, втім заінтересована особа, продовжує періодично переслідувати заявницю, відшукує всі адреси її місця проживання, які вона змінювала, переслідує і погрожує людям, з якими у неї були стосунки після нього. Заінтересована особа [PERSON] систематично надсилає заявниці смс - повідомлення і електронні листи, в яких містяться одночасно: погрози, домагання, та фотографії, де вона без одягу. Також заявниця вважає, що саме заінтересована особа неодноразово незаконно «зламував» її особисті електронну пошту та месенджери. В досудовому порядку, з цього приводу вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів, але її звернення були проігноровані. Приблизно у 2007р. на прохання заінтересованої особи, заявниця здійснила його реєстрацію, у своїх батьків за адресою: [ADDRESS] , оскільки, як повідомляв [PERSON] , за місцем його попередньої реєстрації, в м. Маріуполі, доводиться багато сплачувати за комунальні послуги, його матері. Після припинення фактичних шлюбних відносин, заявниця зверталась до заінтересованої особи з проханнями про зняття його за місцем реєстрації, де проживали її батьки і сестра, на що [PERSON] почав її шантажувати, Лише після втручання її батьків, [PERSON] знявся з реєстрації. Приблизно у квітні 2024р. [PERSON] дізнався місце її теперішнього проживання за допомогою сервісу «Bolt food», після чого він почав сидіти біля будинку заявниці, слідкуючи за нею. 06 вересня 2024р., орієнтовно о 21:00 год., [PERSON] , перебуваючи у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння почав дуже гучно стукати у двері квартири заявниці, ігноруючи її прохання піти, у зв`язку з чим заявниця, викликала поліцію. Після приїзду працівників поліції, заінтересована особа залишив будинок, в якому проживає заявниця, але після того, як патруль поліції поїхав, [PERSON] знову повернувся. Він знову дуже гучно стукав у двері, орієнтовно протягом ще 20 хвилин. Вона чекала поки йому набридне, і він піде. Коли стуки припинилися, вона почула шум на балконі, і побачила, як він намагається зламати сітку на балконі, щоб потрапити до квартири. Вона злякалася, закрила двері балкону і викликала знову поліцію. Кривдник, зрозумівши, що не зможе потрапити до квартири через балкон, повернувся у під`їзд, і продовжив стукати в двері. Коли він почув, що відкрилися двері до під`їзду він пішов на поверх вище, де і був затриманий нарядом поліції. Наступного дня за фактом домашнього насильства вона подала заяву до поліції, останню зареєстровано за № 54439, і на час подачі заяв до суду чекає її розгляду. Враховуючи вищевикладене, заявниця була вимушена звернутися до суду із вказаною заявою задля захисту від повторного вчинення домашнього насильства щодо неї зі сторони заінтересованої особи. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 вересня 2024р. відкрито провадження по справі, та справу призначено до судового розгляду в порядку окремого провадження на 25 вересня 2024р. 25 вересня 2024р. в судове засідання заявниця не з`явилась, подала до суду через свого представника заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримала свої вимоги, просила суд їх задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] , в судове засідання не з`явився, про дату та місце розгляду справи повідомлявся в установленому законом порядку, поважності причин неявки не повідомив. Суд, розглянувши подані документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, і це встановлено судом, що 07 вересня 2024р. заявниця звернулася із письмовою заявою до Шевченківського УП ГУНП у м. Києві щодо вжиття заходів відносно кривдника [PERSON] , у зв`язку із загрозою її життю і здоров`ю з боку кривдника, постійними дзвінками на її телефон, переслідуваннями і домаганнями, та за фактом вчинення 06 вересня 2024р. за адресою її проживання: [ADDRESS] , щодо неї психологічного насильства зі сторони останнього. Дана заява була зареєстрована Управлінням поліції за № 54439. Згідно з п.п. 3, 4, 14 та 17 ч. 1 ст. 1 Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (надалі по тексту - Закон) домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. З а п. 7 ч. 1 ст. 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. За п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до ч. 1 ст. 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Звертаючись до суду з вказаною заявою, про видачу обмежувального припису, заявниця [PERSON] , посилалась на те, що заінтересована особа [PERSON] вчиняв неодноразово щодо неї психологічне та фізичне насильство, з приводу чого вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів Водночас будь-яких даних про притягнення [PERSON] за вказаними заявами до будь-якого виду юридичної відповідальності, матеріали справи не містять. Про те, суд враховуючи той факт, що сторони: [PERSON] та [PERSON] проживають за різними адресами, надходження на телефон заявниці від останнього смс-повідомлень, з погрозами насильства, та сексуального характеру, вчинення [PERSON] , дій, пов`язаних з незаконним проникненням до квартири, за місцем проживання заявниці, через балкон після відмови заявниці впустити його до квартири, розцінюються судом, як її переслідування зі сторони заінтересованої особи, і що остання перебуває у стані емоційного стресу, так як кривдник після отримання відмови впустити його до квартири продовжував всупереч її волі вчиняти дії до проникнення до квартири, тим самим це все в сукупності свідчить про обмеження у волевиявленні [PERSON] відмови у спілкуванні з [PERSON] . Враховуючи ту обставину, що [PERSON] всупереч волі [PERSON] намагався потрапити до її місця проживання, всупереч її волі, то з метою попередження ризику повторного вчинення психологічного насильства, суд вважає, що дієвим обмежувальним заходом впливу на [PERSON] буде заборона наближатися йому на 500 м до місця проживання [PERSON] : квартира [ADDRESS] . Надані заявницею, в якості доказів скрін-шоти екрану її мобільного телефону, суд оцінює як допустимий доказ та такими, що в сукупності з іншими доказами свідчить про психічне насильство по відношенню до неї з боку [PERSON] . При цьому судом встановлено, що зміст конкретних фраз, лексики та характеру використання мовних засобів, які [PERSON] застосовував у смс - переписці з [PERSON] , слід кваліфікувати як домашнє насильство у формі психологічного насильства, що небезпідставно викликає у заявниці побоювання за свою безпеку, а тому заява у частині встановлення заборони [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через засоби телефонного зв`язку та через мережу «Інтернет», зокрема: «Viber», «Skype», «WhatsApp», «Telegram», «Signal» тощо, особисто, і через третіх осіб є дієвим способом захисту і попередженню ризику повторного вчинення з боку [PERSON] психологічного насильства по відношенню до заявниці, при цьому суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові Верховного Суду від 13 липня 2020р., у справі № 753/10840/19 (провадження № 61-22727св19). Щодо вимоги [PERSON] у забороні [PERSON] особисто, і через третіх осіб розшукувати її, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, то судом встановлено, що заявницею не надано доказів, що при її перебуванні у невідомих [PERSON] місцях поза місцем її проживання, останній її переслідував, а також з урахуванням заборони [PERSON] вести листування, телефонні переговори з нею або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, та заборони наближатися на 500 м до її місця проживання такий обмежувальний захід не буде дієвим, і тому в задоволенні цієї вимоги слід відмовити. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що подана заява підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial