Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-07 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Васильчук Л. Б., звернулась до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до Ужгородської міської ради, третя особа приватний нотаріус Данюк Л. В., в якому просить визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини терміном 1 місяць. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що є онукою [PERSON] , яка померла [INFO] . У серпні 2014 року [PERSON] склала заповіт на користь онуки - [PERSON] . Незадовго до смерті останньої позивачка дізналась про вагітність. Зазначає, що вагітність проходила важко, з ускладенннями. Після смерті бабусі та до народження дитини позивачка перебувала під постійним наглядом лікарів та знаходилась у лікувальних закладах через загрозу втрати дитини. Після народження дитини потребувала часу на відновлення. Зазначає, що за таких обставин була позбавлена можливості звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Ухвалою суду від 28.08.2024 відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. Призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 23.09.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання позивачка та її уповноважений представник не з`явились. Водночас представник позивача подала до канцелярії суду клопотання про розгляд справи без її участі та участі позивачки, позовні вимоги підтримує, просить такі задовольнити. Відповідач у підготовче засідання не з`явився, однак його представником [PERSON] подано заяву про розгляд справи без участі представника Ужгородської міської ради на підставі наявних матеріалів у справі. Від приватного нотаріуса Данюк Лесі Василівни надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. За загальним правилом частини першої\~статті 223 ЦПК України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до частини другої\~статті 247 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступного висновку. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року\~передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України» § 23). Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп\\2003). Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, серія [NUMBER] . Відповідно до заповіту, складеного 27.08.2014, який посвідчено приватним нотаріусом Данюк Л. В., [PERSON] , на випадок своєї смерті, зробила таке заповітне розпорядження, за яким все майно, що буде належати їй на день смерті, де б воно не знаходилося і з чого б не складалося, а також все те, на що вона за законом матиме право, заповідається [PERSON] , що підтверджується заповітом від 27.08.2014 НАА 803043, посвідченим приватним нотаріусом Данюк Л. В. та витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 38225423 від 27.08.2014. [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] від 27.08.2022. Позивач звернулась до приватного нотаріуса Данюк Л. В. щодо видачі свідоцтва про право на спадщину, однак, листом вих. 36/02-31 від 14.08.2024 їй було відмовлено з тих підстав, що нею не було вчасно подано заяву про прийняття спадщини. Як зазначає у позовній заяві позивачка, у зв`язку з складною вагітністю, пологами та відновленням здоров`я після пологів змогла звернутись до нотаріуса лише у серпні 2024, у зв`язку з чим, просить визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. У підтвердження неможливості у встановлений строк звернутися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини позивачка подала відповідну медичну документацію: довідки про проходження обстежень, виписку з медичної карти хворого, виписку про новонародженого. Суд встановив, що [PERSON] померла [INFO] , тобто вказаний день є днем відкриття спадщини. Слід зауважити, що 18.10.2023 є першим днем 6-місячного строку для прийняття спадщини, тоді як означений строк спливає 18.04.2024. У свою чергу, позивач звернулась до нотаріуса 14.08.2024, тобто зі спливом 6-місячного строку. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частини першої\~статті 1268 Цивільного кодексу України\~(далі\~ЦК України) спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 1 ст.1270 ЦК України встановлено строк для прийняття спадщини, а саме, шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п. 24\~Постанови пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до висновків Верховного Суду України, які містяться у постановах від 26 вересня 2012 року, 04 листопада 2015 року та 14 вересня 2016 року, винесених за результатами розгляду справ №6-85цс12, №6-1486цс15 та №6-1215цс16 відповідно, правила частини третьої\~статті 1272 ЦК України\~можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Верховний Суд вказує на те, що вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного\~статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Дотримання принципу «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства, і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для реалізації поставленої мети. У своїй постанові від 26 червня 2019 року у справі №565/1145/17 Верховний Суд зазначив, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Вищезазначене положення також викладене і у постанові третьої Касаційного Цивільного Суду Верховного Суду від 26 липня 2021 року у справі №405/7058/19, зокрема: «…Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої\~статті 1272 ЦК України\~про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року у справі N6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі N 643/3049/16-ц (провадження N 61-39398св18), від 11 листопада 2020 року у справі N 750/262/20 (провадження N 61-14038св20), від 03 березня 2020 року у справі N 145/148/20 (провадження N 61-16153св20). Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Аналогічна правова позиція міститься у\~постанові Верховним Судом України від 06 вересня 2017 року у справі N 6-496цс17. Про свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у випадку доведеності факту необізнаності спадкоємця про існування заповіту вказано також у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі N 642/2539/18-ц, від 26 червня 2019 року у справі N 565/1145/17, від 28 жовтня 2019 року у справі N 761/42165/17, від 06 червня 2018 року у справі N 315/765/14-ц, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах.». Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, судом встановлено, що позивачка з поважних причин пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавця, через поганий стан здоров`я, пов`язаний з вагітністю та пологами. Позивач в інший спосіб, крім як звернутися з позовом до суду про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, захистити своє порушене право не може, тому суд вважає, що заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження та підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved