Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-24 00:00:00

03.06.2024 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики від 14.11.2023 року в сумі 52\~000,00 грн., а також відшкодування понесених судових витрат. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що ним 14.11.2023 року було надано відповідачці в позику грошові кошти в сумі 52\~000,00 гривень, на підтвердження чого [PERSON] , було складено відповідну розписку з підтвердження свого зобов`язання з повернення коштів в сумі 52\~000,00 гривень в строк до 30.12.2023 року. Поряд з цим, як стверджує позивач, після закінчення встановленого сторонами строку для виконання відповідачкою свого обов`язку з повернення коштів, відповідачем в добровільному порядку свого зобов`язання з повернення цих коштів виконано не було. У зв`язку з чим, позивач вимушений звернутись до суду з цим позовом. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу було розподілено судді Череватій В.І. Ухвалою судді від 04.06.2024 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи у спрощеному провадженні із повідомленням (викликом) сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, згідно якої позов підтримав в повному обсязі, не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач\~у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце його проведення сповіщалася належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяв та клопотань про відкладення слухання справи від неї до суду не надійшло. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачки, яка сповіщена про розгляд справи належним чином, від якої не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, оскільки надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до вимог частини другої\~статті 247 вказаного Кодексу\~не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 14.11.2023 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] , складено письмову розписку, у відповідності до якої [PERSON] засвідчено, що нею отримано у позику від [PERSON] грошові кошти в розмірі 52\~000,00 гривень, які вона [PERSON] зобов`язується повернути в строк до 30.12.2023 року. Як стверджує позивач, відповідач в обумовлений у договорі позики строк грошові кошти не повернула. У\~статті 15 ЦК України\~передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Згідно\~статті 16 ЦК України,\~способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі. Поняття позикових відносини і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України. Згідно частин 1, 2\~статті 202 Цивільного кодексу України\~(далі\~- ЦК України), правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин 1, 2\~статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з частиною 1\~статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідності до частин 1, 2\~статті 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Відповідно до\~статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Тлумачення статей 1046 та 1047\~ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Аналіз частини другої\~статті 1047 ЦК України\~дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. У\~ст. 204 ЦК України\~закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. Досліджуючи подані до суду докази, а саме оригінал розписки від 14.11.2023 року, з якої вбачається, що остання містить чітко визначені дані щодо особи позикодавця [PERSON] та позичальника\~якою є відповідач [PERSON] , чітко визначену грошову суму наданих позикодавцем та отриманих [PERSON] коштів у позику, яка становить 52\~000,00 гривень, строк передання цих коштів, зобов`язання відповідача повернути кошти в сумі 52\~000,00 гривень, а також строк виконання цих зобов`язань, який закінчується не пізніше 46 днів з моменту їх отримання. Зазначені обставини не спростовані відповідачем під час розгляду справи, як і не оспорювалось підписання та складання зазначеної розписки. На підставі вищевикладеного судом встановлено, що надана до суду позивачем вищевказана розписка від 14.11.2023 року є належним доказом підтвердження укладення між [PERSON] та [PERSON] договору позики, за яким відповідачем отримано в позику грошові кошти в розмірі 52\~000,00 гривень та наявне зобов`язання з повернення коштів в наданій відповідачці сумі, що свідчить про належне виконання позивачем договірних відносин. Згідно частини 1\~статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до\~статті 526 ЦК України,\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі\~статтею 530 ЦК України,\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 251 ЦК України передбачено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду. Відповідно до\~статті 252 ЦК України, строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Як вбачається з розписки сторонами обумовлено строки повернення грошових коштів, а саме не пізніше 46 днів з моменту отримання грошових коштів. Будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження сплати вказаних коштів в обумовлений термін, як і погашення спірної заборгованості в наступний термін, відповідачем під час розгляду справи в порушення вимог ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, до суду не надано. За наслідком чого, суд доходить до висновку щодо обґрунтованості доводів позивача про наявність у відповідача заборгованості за розпискою від 14.11.2023 року, яка складає у розмірі 52\~000,00 гривень. Враховуючи викладене, судом встановлено, що відповідачем не було повернуто у строк, зазначений у розписці, позикодавцеві позику, а саме 52\~000,00 гривень, що є істотним порушенням умов договору, внаслідок якого друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при його укладенні, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за розпискою від 14.11.2023 року, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до\~ст. 263 ЦПК України,\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.\~Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.\~Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.\~При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду\~Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі вищевикладеного, беручи до уваги належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає, що позов [PERSON] є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений судовий збір по справі в сумі 1 211,20 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved