Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-24 00:00:00

[PERSON] в особі свого представника адвоката Шеліпової Ю.А. звернулась до Фрунзенського районного суду м. Харкова з заявою в порядку окремого провадження, заінтересована особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області, про встановлення факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року. В обґрунтування заяви зазначила, що [PERSON] народилась [INFO] в с. Верх-Кажа Красногорського району Алтайського краю. Орієнтовно в 1975 році вся сім`я заявника переїхала в смт Золочів, де колгосп «Золочівський» виділив її батькам будинок для проживання за адресою: [ADDRESS] . В період з 1978 по 1986 рік заявник навчалась в Золочівській восьмирічній школі № 3, потім з 1986 року по 1989 рік проходила навчання в Сільському професійно-технічному училищі № 55 с. Одноробівка, що підтверджується довідкою КЗ «Золочівський ліцей № 3» Золочівської селищної ради вих. № 02-32/108 від 19.03.2024 року та довідкою ДНЗ «Слобожанський регіональний центр професійної освіти» вих. № 255 від 27.03.2024 року відповідно. З 1989 року по 1990 рік [PERSON] , працювала в колгоспі «Перше травня» про що свідчить довідка вих. № 65 від 01.12.2023 року, видана СТОВ «Перше травня». 22.03.1990 року заявник була документована паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії [NUMBER] , оформленим ВВС [INFO] . Зазначена обставина підтверджується відповіддю Головного управління ДМС у Харківській області вих. № 6301.4.1-6793/63/3-24 від 19.04.2024 року та доданою до неї копією заяви про видачу про видачу паспорта. В подальшому, заявник втратила оригінал вказаного паспорта в результаті пожежі, яка виникла внаслідок обстрілів її будинку в липні 2023 року. В період з 1991 по 1992 рік заявник навчалась у середньому професійно-технічному училищі № 16 м. Люботина Харківської області. В період навчання в училищі заявник почала працювала в смт Золочів в Сільгосптехніці в 1991-1993 роках. Однак, на жаль, оригінал трудової книжки було також втрачено. В подальшому заявник працювала неофіційно, жила за рахунок тимчасових підробітків. [INFO] в у заявника в смт. Золочів народився син [PERSON] , з батьком дитини вона не проживала. В 2002 році заявник почала проживати у цивільному шлюбі з [PERSON] , [INFO] році з смт. Золочів заявник з чоловіком та сином переїхали до с. Басове в будинок, який виділив фермер, у якого вони працювали. Таким чином, з 1975 року по 2015 рік включно заявник постійно проживала в смт Золочів, що додатково підтверджується Актом обстеження житлово-побутових умов сім`ї Трофімової, за підписом сусідів, голови вуличного комітету та секретаря виконавчого комітету Золочівської селищної ради. В 2017 році цивільний чоловік заявниці помер. В тому ж році заявник почала проживати однією сім`єю в тому ж селі з [PERSON] , [INFO] . У вказаному будинку вони жили до липня 2023 року, поки в нього не потрапив снаряд та сталася пожежа. Після чого вони переїхали в с. Одноробівка, у будинок знайомих за адресою: [ADDRESS] , де проживали до 12 березня 2024 року, а саме до моменту потрапляння в нього ворожого снаряду, в результаті чого чоловік заявника отримав поранення. Після евакуації з смт Золочів до м. Харків, заявник з цивільним чоловіком проживають в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . З урахуванням вищевикладеного вбачається, що заявник постійно проживала на території України як за станом на 24 серпня 1991 року, так і за станом на 13 листопада 1991 року, що окрім вищевказаних документів може бути підтверджено показаннями свідків. У травні 2024 року заявник звернулась до територіального підрозділу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області за місцем свого фактичного проживання з метою встановлення належності до громадянства України та оформлення паспорта громадянина України. Однак, в усному порядку заявнику було рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту постійного проживання на території України та пройти процедуру набуття громадянства України, оскільки на вказані дати заявник не мала зареєстрованого місця проживання на території України (прописку) та в неї відсутній оригінал паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року з відповідною відміткою. Таким чином, встановлення факту постійного проживання на території України необхідне заявникові для звернення до органів Державної міграційної служби України з метою встановлення належності до громадянства України та в подальшому оформлення паспорта громадянина України. У [PERSON] немає будь-якої іншої можливості, аніж в судовому порядку встановити факт її постійно проживання на території України на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) та на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року). Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 17.06.2024 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду. В судовому засіданні заявник та його представник підтримали заяву про встановлення факту постійного проживання на території України та просили суд її задовольнити з підстав, викладених у заяві. Заінтересована особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Харківській області правом на участь свого представника в судовому засіданні не скористалася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином. У судовому засіданні були допитані свідки. Допитана в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона проживає у [ADDRESS] та є сусідкою заявниці. Знайома з [PERSON] з 1977 р. У 1974 році [PERSON] разом з батьками, сестрою, братом приїхала до м. Золочів з [PERSON] . Вона ходила до школи, потім навчалась в училищі СПТУ 55. Проживала [PERSON] в [ADDRESS] . Після ПТУ працювала в селі Світличне в колгоспі. В 1991 р. навчалась в Люботині в училищі на провідника. Потім працювала в Релейному цеху в м. Золочів. Вона постійно проживала в м. Золочів з 1974 р. Допитана в якості свідка [PERSON] пояснила, що знайома із [PERSON] та її родиною з 1975 року. [PERSON] є сусідкою заявниці, проживає за адресою: [ADDRESS] з 1980 року, та є цивільною дружиною брата [PERSON] [PERSON] з 1982 року. Родина [PERSON] приїхала до смт Золочів у 1975 році та з цього часу вони там проживали до приблизно 2016 р. [PERSON] не виїжджала з території Харківської області. Заслухавши пояснення заявника, його представника, допитавши свідків, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви [PERSON] , всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, суд встановив наступне. [PERSON] народилась [INFO] в с. Верх-Кажа Красногорського району Алтайського краю (копія Ф-1). Як вбачається з довідки Харківського державного професійно-педагогічного фахового коледжу ім. В.І. Вернадського, внутрішньо-переміщена особа [PERSON] , [INFO] , мешкає в кімнаті 35/4 у гуртожитку коледжу за адресою: [ADDRESS] та займає 1 ліжко-місце як окрема особа. Згідно довідки КЗ «Золочівський ліцей № 3» Золочівської селищної ради вих. № 02-32/108 від 19.03.2024 року, [PERSON] дійсно вступила в 1978 році та закінчила у 1986 році Золочівську восьмирічну шкоду №3. Свідоцтво про закінчення Золочівськорї восьмирічної школи №3 №469917. Відповідно до довідки СТОВ «Перше Травня» від 01.12.2023 №65, з березня 1989 року по березень 1990 року [PERSON] працювала в колгоспі «Перше травня». Як вбачається з відповіді ГУ ДМС України в Харківській області від 15.04.2024 року, згідно з обліками ГУ ДМС України в Харківській області та за даними ЄІАС УМП ДМС України гр. [PERSON] , [INFO] , була документована паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії [NUMBER] , оформленим 22.03.1990 року ВВС [INFO] . З довідки Закладу професійної (професійно-технічної) освіти та агротехнічного сервісу» ХОДА від 26.03.2024 №01-33/276 вбачається, що [PERSON] , 1971 р.н., дійсно навчалась в середньому професійно-технічному училищі №16 м. Люботина Харківської області з 01.09.1991 року по 14.01.1992 року, форма навчання денна, група ППВ-78. У зв`язку з реорганізацією середнє професійно-технічне училище №16 перейменовано в професійно-технічне училище №16. Професійно-технічне училище №16 реорганізовано в Люботинський професійний ліцей залізничного транспорту. З 02.02.2024 Люботинський професійний ліцей залізничного транспорту перейменовано на Заклад професійної (професійно-технічної) освіти та агротехнічного сервісу» ХОДА. Згідно довідки Державного навчального закладу «Слобожанський регіональний центр професійної освіти» ХОДА від 27.03.2024 №255, [PERSON] дійсно навчалась в Сільському професійно-технічному училищі №55 с. Одноробівка за професією кухар-кондитер з 01.09.1986 року (наказ №20-к від 01.09.1986) по 28.07.1989 року (наказ №23-к від 28.07.1989) на денній формі навчання. Довідка видана на підставі Книги наказів за 1986-1991 р.р. відповідно до наказу управління освіти ХОДА від 11.02.1992 №82 Сільське професійно-технічне училище №55 с. Одноробівка перейменовано на Професійно-технічне училище №55 с. Одноробівка. Згідно з Наказом Міністерства освіти і науки України від 13.06.2003 №380 Професійно-технічне училище №55 с. Одноробівка реорганізовано в Одноробівський професійний аграрний ліцей. Відповідно до наказу Міністерства освіти і науки України від 10.04.2017 №571 припинено Одноробівський професійний аграрний ліцей шляхом приєднання до Харківського професійного ліцею будівництва, якому змінено тип і назву та встановлено повне найменування: Державний навчальний заклад «Слобожанський регіональний центр професійної освіти». Відповідно до довідки виконавчого комітету Золочівської селищної ради Харківської області від 19.07.2023 року №88, [PERSON] внаслідок бойових дій втратила документи та вона тимчасово без реєстрації проживала за адресою: [ADDRESS] . Як вбачається з відповіді Золочівської селищної ради від 15.05.2024 №02-01-19/759, відповідно до картотеки та Реєстру Золочівської територіальної громади, інформація щодо реєстрації місця проживання [PERSON] , [INFO] , відсутня. Заявник у своїй заяві посилалась на те, що у травні 2024 року вона звернулась до територіального підрозділу Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області за місцем свого фактичного проживання з метою встановлення належності до громадянства України та оформлення паспорта громадянина України. Однак, заявнику було рекомендовано звернутися до суду для встановлення факту постійного проживання на території України та пройти процедуру набуття громадянства України, оскільки на вказані дати заявник не мала зареєстрованого місця проживання на території України (прописку) та в неї відсутній оригінал паспорта громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року з відповідною відміткою. [PERSON] наголосила, що не має іншої можливості, ніж в судовому порядку встановити факт її постійного проживання на момент проголошення незалежності України - 24.08.1991 року та станом на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» - на 13.11.1991 року. Встановлення цього факту необхідне заявникові для звернення до органів Державної міграційної служби України з метою встановлення належності до громадянства України та в подальшому оформлення паспорта громадянина України. Відповідно до положень частини першої та другої статті 19\~ЦПК\~України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного), окремого провадження. Згідно частини першої статті 293\~ЦПК\~України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 5 частини другої статті 293\~ЦПК\~України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. За частиною 2 статті 315\~ЦПК\~України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. З наведеного слід дійти висновку, що законом передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України\~«Про\~громадянство\~України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону. Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2020 року у справі №127/22302/17, провадження № 61-13029св18. Статтею 3 Закону України\~«Про\~громадянство України» регламентовані випадки належності до громадянства України. Відповідно до частини 1 статті 3\~Закону\~України\~«Про громадянство\~України» громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України»\~(13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України. Статтею 3 Закону України\~«Про\~громадянство України» визначено поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах», а саме: «проживання на території України на законних підставах» - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні; «безперервне проживання на території України» - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Відповідно до частини першої статті 8\~Закону\~України\~«Про громадянство\~України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України визначається відповідно до Закону України\~«Про\~громадянство» Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 р. № 215 "Питання організації виконання Закону України "Про громадянство України". Відповідно до пунктів 25, 44 вказаного Порядку для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону) подає документи, передбачені підпунктами «а», «в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях. У разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Частиною 1 ст.\~81\~ЦПК\~України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст.ст. 76, 77, 79, 80\~ЦПК\~України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Як вбачається з наданих доказів, заявник народилась [INFO] в с. Верх-Кажа Красногорського району Алтайського краю. [PERSON] внаслідок бойових дій втратила документи та вона тимчасово без реєстрації проживала за адресою: [ADDRESS] . В період з 1978 по 1986 рік заявник навчалась в Золочівській восьмирічній школі № 3, потім з 1986 року по 1989 рік проходила навчання в Сільському професійно-технічному училищі № 55 с. Одноробівка, що підтверджується довідкою КЗ «Золочівський ліцей № 3» Золочівської селищної ради вих. № 02-32/108 від 19.03.2024 та довідкою ДНЗ «Слобожанський регіональний центр професійної освіти» вих. № 255 від 27.03.2024 року відповідно. З 1989 року по 1990 рік [PERSON] працювала в колгоспі «Перше травня», про що свідчить довідка вих. № 65 від 01.12.2023 року, видана СТОВ «Перше травня». 22.03.1990 року заявник була документована паспортом громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року серії [NUMBER] , оформленим ВВС Золочівського РВК Харківської області. Зазначена обставина підтверджується відповіддю Головного управління ДМС у Харківській області вих. № 6301.4.1-6793/63/3-24 від 19.04.2024 року та доданою до неї копією заяви про видачу паспорта. В подальшому, заявник втратила оригінал вказаного паспорта в результаті пожежі, яка виникла внаслідок обстрілів її будинку в липні 2023 року. В період з 1991 по 1992 рік заявник навчалась у середньому професійно-технічному училищі № 16 м. Люботина Харківської області. В період навчання в училищі заявник почала працювала в смт. Золочів в Сільгосптехніці в 1991-1993 роках. Оригінал трудової книжки було також втрачено. За твердженням допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] з 1975 року, на момент проголошення незалежності України 24.08.1991 року та станом на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» - 13.11.1991 року проживала на території України. Таким чином, із викладеного вбачається, що [PERSON] надані суду належні та допустимі докази свого постійного та безперервного проживання на території України після та на момент проголошення незалежності України, тобто станом на 24 серпня 1991 року. З огляду на викладене, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи заявника у справі, суд дійшов висновку про те, що заява [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved