Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність між ними взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. Вказує, що в квітні 2023 року відповідачка забрала свої речі та переїхала на постійне проживання за адресою: [ADDRESS] , де і проживає зараз. З цього часу шлюбні відносини між сторонами припинені. Від шлюбу мають двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Фактично з квітня 2023 року діти проживають разом з батьком за адресою його реєстрації та перебувають на його утриманні. Від позивача надійшла до суду заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала а також просила повернути позивачу 50% сплаченого судового збору. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 02.11.2013 року [PERSON] та [PERSON] (після реєстрації шлюбу прізвище [PERSON] ) зареєстрували шлюб 02.11.2013 року, місце реєстрації: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції, актовий запис №1680. Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно дост.110 СК України. Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Частиною 3 ст. 115 СК України передбачено, що документ, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Суд вважає, що на даний час спільне проживання сторін стало не можливим і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, тобто фактично шлюб не існує, а тому його слід розірвати. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач позовні вимоги визнала до початку розгляду справи по суті, суд вважає необхідним повернути позивачу з державного бюджету 50% сплаченого судового збору у розмірі 605,60 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved