Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-06 00:00:00

АТ «Сенс Банк» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивує тим, що 20.08.2008 року між АКІБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір №078-12/164. Вказує, що відповідачем були порушені умови договору в частині повернення кредиту та сплати відсотків за його користування та не виконувались взяті на себе зобов`язання, а тому банк був змушений звернутися до суду для захисту своїх порушених прав. 21.12.2012 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області було ухвалено рішення у цивільній справі №0308/17646/12 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором №078-12/164 від 20.08.2008 року в розмірі 320616,79 грн. та 3026,16 грн. судового збору. На підставі передавального акту від 11.10.2019 року , затвердженого рішенням єдиного акціонера АТ від 15.10.2019 року за №5/2019 та рішенням загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк», протоколу №4/2019 від 15.10.2019 року, внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ «Укрсоцбанк» правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків за цим актом є АТ «Альфа-Банк». 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк», про що 30 листопада 2022 року внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Зазначає, що враховуючи, що рішення суду є обов`язковим для відповідача та з огляду на те, що останній порушив грошове зобов`язання з виплати суми заборгованості і не виконав рішення суду, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат відповідно до\~ст. 625 ЦК України\~у розмірі 110511,88 грн. На підставі наведеного, просить суд стягнути з відповідача на користь банку 3% річних та інфляційних втрат за період з 23.02.2019 року по 23.02.2022 року в розмірі 100511,88 грн., з яких 28881,86 грн. 34% річних , 81630,02 грн. інфляційні втрати, а також понесені судові витрати. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, позов підтримує та просить його задовольнити. У разі неявки відповідача не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Заяви про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов не подав, а тому, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи, у відповідності до ст. 280 ЦПК України. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази в справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом з`ясовано, що 20.08.2008 року між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] укладено договір кредиту на купівлю автотранспортних засобів №078-12/164, відповідно до умов якого банк зобов`язувався надати позичальнику у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 28 730,00 доларів США для оплати придбаного автомобіля марки SKODA, модель SUPERB CLASSIC, 2008 року випуску, згідно договору купівлі-продажу автотранспортних засобів №13-08 від 13.08.2008 року, укладеного між позичальником та ТзОВ «Промтехсервіс» зі сплатою 13,5 % річних (а.с. 6-8). 21.12.2012 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області ухвалено рішення у цивільній справі №0308/17646/12 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором №078-12/164 від 20.08.2008 року в розмірі 320616,79 грн. та 3026,16 грн. судового збору (а.с. 9-10). Відповідно до ч. 4\~ст. 82 ЦПК України\~обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. На підставі передавального акту від 11.10.2019 року, затвердженого рішенням єдиного акціонера АТ від 15.10.2019 року за №5/2019 та рішенням загальних зборів акціонерів АТ «Альфа-Банк», протоколу №4/2019 від 15.10.2019 року, внаслідок реорганізації шляхом приєднання АТ «Укрсоцбанк» правонаступником усього майна, майнових прав та обов`язків за цим актом є АТ «Альфа-Банк» (а.с. 22-24). 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк», про що 30 листопада 2022 року внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 15-21). Відповідно до частини першої\~статті 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно із частиною другою статті 625\~ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Зважаючи, що рішення суду є обов`язковим та з огляду на те, що [PERSON] порушив грошове зобов`язання з виплати суми заборгованості і не виконав його, то у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України. Статтею 599\~ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частин першої, третьої статті 1049\~ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Частиною першою статті 1050\~ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. У постанові Верховного Суду у складі Великої Палати від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц зроблено висновки про правильне застосування норм права, зокрема те, що стаття 625\~ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом статей 524, 533-535, 625\~ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. За змістом ч. 2 ст.\~625\~ЦК України нарахування трьох відсотків річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Правомірність застосування ст.\~625\~ЦК України в разі прострочення виконання боржником рішення суду підтверджена також у постановах: Верховного Суду у складі Великої Палати від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, Верховного Суду у справах № 310/5419/15-ц від 11.07.2018, № 463/4711/15 від 04.07.2018, № 703/4704/15-ц від 28.02.2018, № 361/7939/2015ц від 06.08.2018. У постанові Верховного Суду від 06.08.2018 у справі №361/7939/2015ц вказано, що суд в оцінці обґрунтованості вимог позивача виходить з того, що зволікання відповідача з виконанням рішення суду, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з нього судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, також з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних. Зобов`язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша етапі 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст.ст. 599-601,604-609 ЦК України. Відповідно до частин першої, четвертої статті 631\~ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом статей 525, 526\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. З аналізу статей 525, 526, 599, 611\~ЦК України та змісту кредитного договору суд приходить до висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів (постанови ВСУ у справах № 6-1047цс16 від 06.07.2016, № 6-157цс16 від 25.05.2016, № 6-1206цс15 від 23.09.2015, № 6-2739цс15 від 21.09.2016, № 6-2631цс15 від 21.09.2016, постанови ВС у справах № 199/1029/15-ц від 14.03.2018, № 161/12888/15-ц від 01.02.2018, № 309/4208/13-ц від 18.01.2018). Таким чином, у відповідності до ст.\~625\~ЦК України підлягає стягненню з відповідача заборгованість у вигляді 3% річних від простроченої суми. Як вбачається зі змісту позовної заяви та наданого розрахунку заявлені до стягнення 3% річних у сумі нараховані у зв`язку з невиконанням рішення суду, яким стягнуто заборгованість за кредитним договором еквівалентна іноземній валюті. Виходячи з наведеного з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних від простроченої суми у сумі 28881,86 грн. Щодо стягнення інфляційних втрат, то суд приходить до наступних висновків. Як зазначено у постанові Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі №130/2604/18 відповідно до частини другої статті 625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625\~ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях. Разом із тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625\~ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. Враховуючи викладене, вимоги позивача про стягнення інфляційних нарахувань у сумі 81630,02 грн. задоволенню не підлягають. Згідно з ч. 1 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як слідує з матеріалів справи, за подання даного позову АТ «Сенс Банк» меморіальним ордером сплатило судовий збір у розмірі 3028,00 грн., однак, зважаючи, що судом задоволено позовні вимоги частково в сумі 28881,86 грн., тому на користь позивача слід стягнути у пропорційному розмірі судовий збір, що становить 791,36 грн. ((28881,86/110511,88) * 3028,00)).

Outcome: partial