Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-01 00:00:00

07 травня 2024 року ТОВ «ФК «Профіт Капітал» звернулося до суду із позовною заявою до відповідачів [PERSON] та [PERSON] , в якій прохає стягнути на його користь три відсотки річних від простроченої суми заборгованості, за період з 04 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року, у розмірі 92494 гривні 83 копійок та інфляційні витрати, за цей же період, у розмірі 255113 гривень 89 копійок, а всього 347608 гривень 72 копійки. В обґрунтування позовних вимог вказано, що 12 травня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] уклали кредитний договір № 014/148281/3172/74, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 92427,72\~долара США\~на строк\~з 12\~травня 2008\~року по\~12\~травня 2028\~року зі\~сплатою 13%\~річних за\~користування кредитними\~коштами.\~12\~травня 2008\~року між\~ВАТ «Райффайзен\~Банк Аваль»\~та [PERSON] \~був укладений\~Договір поруки\~№ 014/148281/3172/74/809,\~відповідно умов\~якого,\~останній зобов`язався\~відповідати перед\~банком по\~боргових зобов`язаннях\~боржника,\~які виникають\~за умовами\~кредитного договору\~№ 014/148281/3172/74\~від 12\~травня 2008\~року.\~Позичальник взяв\~на себе\~зобов`язання погашати\~заборгованість по\~кредитному договору\~щомісячно.\~Кредит був\~наданий,\~однак відповідач\~свої зобов`язання\~належним чином\~та своєчасно\~не виконав.\~Тому,\~рішенням Красногвардійського\~районного суду\~м.\~Дніпропетровська від\~10\~вересня 2013\~року у\~цивільній справі\~№ 204/1736/2013-ц,\~з відповідачів\~солідарно стягнуто\~на користь\~ПАТ «Райффайзен\~Банк Аваль»\~заборгованість за\~кредитним договором\~у розмірі\~631470\~гривень 02\~копійки.\~Вказує,\~що 18\~грудня 2019\~року між\~АТ «Райффайзен\~Банк Аваль»\~та АТ\~«Оксі Банк»\~був укладений\~Договір відступлення\~права вимоги\~№ 114/2-28,\~відповідно умов\~якого АТ\~«Райффайзен Банк\~Аваль» передав\~(відступив),\~а АТ\~«Оксі Банк»\~прийняв права\~вимоги до\~ [PERSON] \~за кредитним\~договором №\~014/148281/3172/74\~від 12\~травня 2008\~року та,\~до [PERSON] \~за договором\~поруки №\~014/148281/3172/74/809\~від 12\~травня 2008\~року,\~за якими\~в подальшому,\~АТ «Оксі\~Банк» на\~підставі договору\~відступлення права\~вимоги №\~114/2-28-1\~від 18\~грудня 2019\~року відступило\~право вимоги\~за вищевказаними\~договорами ТОВ\~«ФК «Профіт\~Капітал».\~Таким чином,\~ТОВ «ФК\~«Профіт Капітал»\~є правонаступником\~ВАТ «Райффайзен\~Банк Аваль»\~за кредитним\~договором №\~014/148281/3172/74\~від 12\~травня 2008\~року,\~укладених між\~ВАТ «Райффайзен\~Банк Аваль»\~та [PERSON] \~та [PERSON] .\~Вважає,\~що оскільки\~вищезазначене рішення\~суду відповідачами\~не виконано,\~то позивач\~має право\~на стягнення\~з відповідачів\~3\~%\~річних та\~інфляційних витрат.\~Тому прохає\~суд,\~стягнути з\~відповідачів за\~період з\~04\~квітня 2017\~року по\~23\~лютого 2022\~року 3\~%\~річних від\~простроченої суми\~заборгованості,\~що підлягала\~стягненню за\~рішенням суду у розмірі 92494 гривні 83 копійок та інфляційні витрати у розмірі 255113 гривень 89 копійок, а всього 347608 гривень 72 копійки, разом із витратами на правову допомогу у розмірі 10000 гривень та судовим збором у розмір 5214 гривень 13 копійок. Ухвалою суду від 13 травня 2024 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін та призначено судове засідання на 10 годину 00 хвилин 18 червня 2024 року (а. с. 44), копія якої надіслана відповідачці за вихідним № 12040/24-вих/2/204/2471/24 від 14 травня 2024 року (а. с. 45). Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а. с. 48 та на звороті), в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, прохав задовольнити, не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а. с. 64-67), про причини неявки суд не повідомили. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про залишення позовних вимог без задоволення та, спираючись на вимоги ст. ст. 223, 247, 280 ЦПК України, ухвалив заочне рішення без фіксування судового процесу технічними засобами. Судом встановлено,\~що рішенням\~Красногвардійського районного\~суду м.\~Дніпропетровська від\~10\~вересня 2013\~року у\~справі №\~204/1736/2013-ц\~задоволено позовні\~вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Дніпропетровської обласної дирекції до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Дніпропетровської обласної дирекції заборгованість за Кредитним договором № 014/148281/3172/74 від 12 травня 2008 року в сумі 631470 гривень 02 копійки, яка складається з наступного: непогашена сума кредиту 598725 гривень 18 копійок, несплачені проценти 26453 гривні 07 копійок; нарахована пеня за прострочення сплати кредиту та відсотків по кредиту 6291 гривня 77 копійок (а. с. 6-7). 18 грудня 2019 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «Оксі Банк» укладено договір відступлення прав вимоги № 114/2-28 (а. с. 10-13), відповідно умов якого АТ «Райффайзен Банк Аваль» передав (відступив), а АТ «Оксі Банк» прийняв права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників (портфелі заборгованості). Згідно з вимогами п. 2.1 вказаного договору, перелік кредитних договорів, боржників, розрахунок сум заборгованості боржника на дату підписання договору зазначені в додатку № 1 до договору (попередній реєстр боржників), що є його невід`ємною частиною. Відповідно до вимог п. 2.2 даного договору відступлення вимоги, відступлення новому кредитору зазначених в попередньому реєстрі боржників прав вимоги відбувається за умови виконання новим кредитором п. 3.2 договору, та з моменту підписання сторонами реєстру боржників, складених за формою, наведено в додатку № 2 до договору. Приписами п. 3.2 цього договору визначено, що новий кредитор здійснює оплату загальної вартості (ціни договору) шляхом безготівкового переказу рахунку первісного кредитора № 290934979 у АТ «Райффайзен Банк Аваль» протягом 5 робочих днів з моменту укладання цього договору. При цьому, п. 3.1 вказаного договору визначено, що загальна вартість права вимоги за договором (ціна договору) становить 1186631 гривня. 18 грудня 2019 року АТ «Оксі Банк» сплатило АТ «Райффайзен Банк Аваль» суму визначену п. 3.1 за договором факторингу № 114/2-28 від 18 грудня 2019 року, що підтверджується платіжним дорученням № 1408 від 18 грудня 2019 року (а. с. 14). 18 грудня 2019 року між АТ «Оксі Банк» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» укладено договір відступлення права вимоги № 114/2-28-1 (а. с. 15-17 та на звороті), відповідно умов якого АТ «Оксі Банк» передав (відступив), а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» прийняв права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників (портфелі заборгованості). При цьому, приписами п. 2.1 вказаного договору, з-поміж іншого визначено, що перелік кредитних договорів, боржників, розрахунок сум заборгованості боржника на дату підписання договору зазначені в додатку № 1 до договору (попередній реєстр боржників), що є його невід`ємною частиною. Відповідно до вимог п. 2.2 даного договору відступлення вимоги, відступлення новому кредитору зазначених в попередньому реєстрі боржників прав вимоги відбувається за умови виконання новим кредитором п. 3.2 договору, та з моменту підписання сторонами реєстру боржників, складених за формою, наведено в додатку № 2 до договору. Приписами п. 3.2 цього договору визначено, що новий кредитор здійснює оплату загальної вартості (ціни договору) шляхом безготівкового переказу рахунку первісного кредитора № 37394019 у АТ «Оксі Банк» протягом 5 робочих днів з моменту укладання цього договору. При цьому, п. 3.1 вказаного договору визначено, що загальна вартість права вимоги за договором (ціна договору) становить 1222229 гривень 93 копійки. 18 грудня 2019 року ТОВ «ФК «Профіт Капітал» сплатило АТ «Оксі Банк» суму визначену п. 3.1 за договором факторингу № 114/2-28-1 від 18 грудня 2019 року, що підтверджується платіжним дорученням № 59 від 18 грудня 2019 року (а. с. 18). Згідно з вимогами ст. ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог ст. ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Нормами ст.\~89\~ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Приписами п. 1 ч. 2 ст.\~11\~ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори. Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 14 ЦК України, цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Вимогами ч.\~2\~ст. 207\~ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з вимогами ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Положеннями ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Приписами ч. 1 ст. 623 ЦК України визначено, що боржник, що порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно з вимогами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Приписами ч. 1 ст.\~1048\~ЦК України визначено,\~що позикодавець\~має право\~на одержання\~від позичальника\~процентів від\~суми позики,\~якщо інше\~не встановлено\~договором або\~законом.\~Розмір і\~порядок одержання\~процентів встановлюються договором. Відповідно до статті 1049 ЦК України,\~позичальник зобов`язаний\~повернути позикодавцеві\~позику у\~строк та\~в порядку,\~що встановлені договором. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів. Отже, передумовою для виникнення у позичальника обов`язку повернути кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними має бути встановлений факт отримання і використання кредитних коштів відповідачем. Відповідно до статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином відступлення права вимоги. Відповідно до статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Виходячи зі змісту статей 512, 514\~ЦК України та ст. 442 ЦПК України,\~заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Згідно з вимогами ст.\~516\~ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. За приписами ч. 1 ст.\~517\~ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 519 ЦК України, первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором. Таким чином, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. В справах про визнання недійсними договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора та чи існують ці права на момент переходу. Відповідно до правової позиції, викладеної у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 752/8842/14-ц та від 16 жовтня 2018 року у справі № 914/2567/17, відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав. У справах про визнання недійсним договорів про відступлення права вимоги судам необхідно з`ясовувати обсяг та зміст прав, які переходять до нового кредитора, та чи існують ці права на момент переходу. Так, у постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 31/160 (29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам. Крім того, у постанові від 14 червня 2023 року у справі № 755/15965/17 Верховний Суд зазначив про те, що дійсність вимоги (суб`єктивного права) означає належність первісному кредитору того чи іншого суб`єктивного права та відсутності законодавчих або договірних заборон (обмежень) на його відступлення. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 зроблено висновок про те, що відповідно до вимог статті 514\~ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом зазначених норм, права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача. Разом з тим положення ч. 1 ст.\~203\~ЦК України прямо встановлюють, що застосовуються саме до змісту правочину (сукупності його умов), а не до його суб`єктного складу. В тому випадку, коли особа відступає право вимоги, яке їй не належить, у правовідносинах відсутній управнений на таке відступлення суб`єкт. За загальним правилом п. 1 ч. 1 ст. 512, ст.. 514\~ЦК України у цьому разі заміна кредитора у зобов`язанні не відбувається. Так, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2013 року у справі № 204/1736/2013-ц з [PERSON] та [PERSON] стягнуто солідарно на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Дніпропетровської обласної дирекції заборгованість за Кредитним договором № 014/148281/3172/74 від 12 травня 2008 року в сумі 631470 гривень 02 копійки, яка складається з наступного: непогашена сума кредиту 598725 гривень 18 копійок, несплачені проценти 26453 гривні 07 копійок; нарахована пеня за прострочення сплати кредиту та відсотків по кредиту 6291 гривня 77 копійок. На підтвердження переходу права первісного кредитора за договором № 014/148281/3172/74 від 12 травня 2008 року позивачем надано суду договір відступлення права вимоги № 114/2-28 від 18 грудня 2019 року, за яким АТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило право вимоги за портфелем заборгованості АТ «Оксі Банк» (а. с. 10-13), яке, в свою чергу, за договором відступлення права вимоги № 114/2-28-1 від 18 грудня 2019 року (а. с. 15-17 та на звороті), відступила право вимоги за портфелем заборгованості ТОВ «ФК «Профіт Капітал». При цьому, умовами вказаних договорів визначено, що перелік кредитних договорів, боржників, розрахунок сум заборгованості боржника на дату підписання договору зазначені в додатку № 1 до договору (попередній реєстр боржників), що є його невід`ємною частиною, а відступлення права вимоги новому кредитору відбувається за умови сплати новим кредитором ціни договору, та з моменту підписання сторонами реєстру боржників, складених за формою, наведено в додатку № 2 до договору. Натомість, суд зазначає, що ані до договору відступлення права вимоги № 114/2-28 від 18 грудня 2019 року, укладеного між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та АТ «Оксі Банк», ані до договору відступлення права вимоги № 114/2-28-1 від 18 грудня 2019 року, укладеного між АТ «Оксі Банк» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал», позивачем не надано, ані додатків № 1, які є невід`ємною частиною цих договорів та в яких зазначено перелік кредитних договорів, боржників, розрахунок сум заборгованості боржника, за якими здійснюється відступлення, ані реєстрів боржників, складених за формою, наведено в додатку № 2 до договорів. З огляду на викладене, суд доходить висновку про те, що позивачем не підтверджено належними, достатніми та допустимими доказами переходу до нього права вимоги первісного кредитора до відповідачів за кредитним договором № 014/148281/3172/74 від 12 травня 2008 року, а відтак ТОВ «ФК «Профіт Капітал» не має права вимагати від відповідачів сплати 3 % річних та інфляційних втрат за вказаним кредитним договором, бо останніми його права не порушені. Таким чином, встановивши, що кредитним договором № 014/148281/3172/74 від 12 травня 2008 року, укладеним між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] та, договором позики № 014/148281/3172/74/809, укладеним між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] не порушуються права і законні інтереси ТОВ «ФК «профіт Капітал», суд доходить переконливого висновку про те, що останнє не має права вимагати від відповідачів сплати 3 % річних та інфляційного збільшення за вищевказаним кредитним договором. Крім того, суд зазначає, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 та, постановах Верховного Суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19 та від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, Верховний Суд вказав на те, що для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачами і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Так, у постановах від 15 березня 2023 року у справі № 753/8671/21 та від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 Верховний Суд вказав на те, що відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові. Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17. Крім того, Верховний суд у своїх постановах від 08 листопада 2023 року у справі № 761/42030/21 та від 11 грудня 2023 року у справі № 607/20787/19 вказав на те, що приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності. Зазначене свідчить про те, що позивач у даній справі не довів порушення саме його прав внаслідок невиконання відповідачами зобов`язань за договором № 014/148281/3172/74 від 12 травня 2008 року. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства. Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому, виходячи із вищенаведеного, суд доходить висновку про те, що наданими до суду доказами позивач не довів порушення саме його прав внаслідок невиконання відповідачами зобов`язань за договором кредитним договором № 014/148281/3172/74 від 12 травня 2008 року, а відтак підстави для задоволення заявлених ним вимог про стягнення із відповідачів трьох відсотків річних на суму боргу за кредитним договором кредитним договором № 014/148281/3172/74 від 12 травня 2008 року та інфляційних витрат, відсутні. У зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог за приписами ст. 141 ЦПК України судовий збір не відшкодовується. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed