Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-30 00:00:00

1. Описова частина. Короткий зміст позовних вимог. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 11.06.2024 до Шполянського районного суду Черкаської області надійшов даний позов, в якому позивач просить позбавити [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно їхнього сина [PERSON] , [INFO] . Крім цього міститься прохання стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на особові рахунки дітей, починаючи з моменту надходження позовної заяви до суду та до повноліття [PERSON] . В обґрунтування позову зазначено, що у [PERSON] [INFO] народився син [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 01.09.2021, видане Шполянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ). Дитина народжена в офіційному шлюбі із громадянином [PERSON] , який згідно законодавства України записаний батьком дитини (свідоцтво про шлюб [NUMBER] від 11.08.2022, видане повторно). Однак відповідно до заяви, завіреної приватним нотаріусом Сєвєродонецького районного нотаріального округу Луганської області Мирошніченко Н.І., громадянин [PERSON] не є батьком [PERSON] , натомість визнає батьком громадянина [PERSON] , [INFO] . Мати дитини, [PERSON] тривалий час, з 06.09.2021, перебувала на стаціонарному лікуванні в КНП «Черкаський обласний протитуберкульозний диспансер Черкаської обласної ради», та потребувала тривалого стаціонарного лікування (довідка цього закладу від 01.10.2021), тому у зв`язку зі станом здоров`я матері, дитини та перебуванням батька на військовій службі, малолітній [PERSON] , [INFO] , рішенням виконавчого комітету Шполянської міської ради ОТГ від 15.12.2021 № 807 був тимчасово влаштований на повне державне утримання до КЗ «Черкаський обласний спеціалізований Будинок дитини» Черкаської обласної ради. Рішеннями виконавчого комітету Шполянської міської ради ОТГ від 26.10.2022, 20.04.2023, 27.10.2023, 22.04.2024 ще чотири рази продовжувався термін перебування малолітнього [PERSON] , [INFO] на повному державному утриманні до КЗ «Черкаський обласний спеціалізований Будинок дитини» Черкаської обласної ради. Прийняття таких рішень кожного разу ініціювали працівники служби у справах дітей, оскільки [PERSON] не має доходу, а отже і фінансової спроможності утримувати малолітню дитину, а стан її здоров`я після перенесеної хвороби погіршився, проблеми із зором не дозволяють влаштуватися на роботу. Служба у справах дітей неодноразово відвідували сім`ю [PERSON] , обстежували житло та попереджали про правову відповідальність за невиконання батьківських обов`язків. Але [PERSON] з того часу жодного разу не зв`язалась із службою у справах дітей для вирішення питання щодо збереження батьківських прав. ЇЇ старші діти - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , за згодою батька, проживають у родині брата [PERSON] , [PERSON] . Мати участі у вихованні дітей не бере, фінансово не допомагає. Отже, [PERSON] самоусунулась від виконання батьківських обов`язків стосовно свого сина, [PERSON] , не цікавиться його життям та здоров`ям, розвитком, не відвідує його у державному закладі, не намагається створити умови, щоб забрати дитину додому, що можна розцінювати як небажання зберегти свої батьківські права. Тому позивач звернувся з цим позовом до суду. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про те, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі та просив розгляд справи провести у їх відсутність. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій вказала, що підтримує позов повністю та просила розглядати справу за її відсутністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Шполянського районного суду від 17.06.2024 було відкрито провадження у цій цивільній справі й ухвалено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 15.08.2024 підготовче провадження було закрито та призначено справу до розгляду по суті. 2. Мотивувальна частина: Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В суді встановлено, що [PERSON] , народився [INFO] . Батьками дитини записані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 21.10.2022 серія [NUMBER] про вчинення актового запису про народження № 135 від 01.09.2021 року, складеним Шполянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (а.с.6). [PERSON] , [INFO] , уродженка села Висунськ Березнегуватського району Миколаївської області, є громадянкою України, що підтверджується копією паспорта № [NUMBER] , виданого 01.08.2022 року органом 7133(а.с.7). Відповідно до довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). Згідно довідки (форма5) № 3453 від 10.11.2021, виданої командиром в/ч [NUMBER] , солдат [PERSON] , з 02.03.2020 по 01.03.2023 перебував на військовій службі за контрактом у військовій частині [NUMBER] (а.с.10). Відповідно до свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] від 11.08.2022 року, виданого повторно Шполянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), [PERSON] та [PERSON] вступили в шлюб 14.03.2012, про що було складено актовий запис про шлюб № 4 від 14.03.2012 року Березнегуватським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Баштанському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (а.с.11). Згідно до змісту заяви [PERSON] від 21.08.2021, завіреної приватним нотаріусом Сєвєродонецького районного нотаріального округу Луганської області Мирошниченко Н.І. 31.08.2021 року та зареєстрованої в реєстрі за № 1001, він не є батьком дитини [PERSON] , [INFO] , натомість визнає [PERSON] батьком дитини [PERSON] (а.с.12). Відповідно до довідки № 451 від 01.10.2021, виданої КНП «Черкаський обласний протитуберкульозний диспансер Черкаської обласної ради», мати дитини, [PERSON] тривалий час, з 06.09.2021, перебувала на стаціонарному лікуванні в КНП «Черкаський обласний протитуберкульозний диспансер Черкаської обласної ради», та потребувала тривалого стаціонарного лікування з діагнозом РМРТБ легень з ураженням мозкових оболонок (а.с.13). Згідно висновків ЛКК № 328 від 21.10.2022 та № 131 від 20.04.2023, виданих КНП «Шполянський центр первинної медико-санітарної допомоги» Шполянської міської ради ОТГ, [PERSON] за станом здоров`я не може здійснювати догляд за дитиною (а.с.14-15). За змістом довідки серія 12 ААВ № 637519 від 15.06.2022 спеціалізованої фтизіопульмонологічної медико-соціальної експертної комісії м. Черкаси 07.06.2022 [PERSON] встановлено ІІ групу інвалідності за загальним захворюванням, при якому протипоказана важка фізична праця. Строк, на який було встановлено інвалідність, закінчився 01.07.2023 (а.с.16). Відповідно до характеристики № 157 від 22.05.2024, виданої старостою Іскренського старостинського округу Миколою Остапчуком , [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] в домоволодінні співмешканця [PERSON] , [INFO] , який знаходиться на даний час в ЗСУ. [PERSON] тривалий час перебувала на лікуванні та мала інвалідність. На даний час ніде не працює, доходів не має. Син [PERSON] , [INFO] , знаходиться в установі Черкаський обласний центр медичної реабілітації та паліативної допомоги дітям Черкаської обласної ради. Донька [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] , за згодою батька проживають у сім`ї брата [PERSON] . Мати ніякої участі у вихованні дітей не приймає, фінансово не допомагає (а.с.17). Згідно до довідки № 160 від 23.05.2024 року, виданої старостою Іскренського старостинського округу Миколою Остапчуком, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] з 03.09.2021 року. Її діти, [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] проживають без реєстрації в [ADDRESS] з 2020 року в сім`ї брата [PERSON] (а.с.18). Відповідно до довідки про склад сім`ї № 296 від 01.11.2022 року, виданої старостою Іскренського старостинського округу Миколою Остапчуком, [PERSON] , [INFO] (мати), [PERSON] , [INFO] (співмешканець), [PERSON] , [INFO] (син), [PERSON] , [INFO] (син, проживає без реєстрації), [PERSON] , [INFO] (донька, проживає без реєстрації)(а.с.19). Згідно акту обстеження умов проживання [PERSON] від 01.11.2022 умови проживання задовільні. Продуктами харчування, одягом та взуттям діти забезпечені. Будинок укомплектований. Проведена бесіда з мамою дітей щодо виконання нею батьківських обов`язків та навідування малолітнього [PERSON] у Будинку дитини (а.с.20) За змістом акту обстеження умов проживання [PERSON] від 19.03.2024 року умови проживання задовільні. В будинку тепло, чисто. Сім`я забезпечена продуктами харчування, предметами першочергового вжитку, одягом, взуттям, дровами. Для дитини не створено належних умов: немає окремої кімнати, немає місця відпочинку, немає місця для навчання, іграшок та відповідного харчування. Мати [PERSON] повідомила про намір забрати малолітнього сина [PERSON] з Будинку дитини. Рекомендовано працевлаштуватись та створити належні умови для проживання та розвитку малолітньої дитини. Надано роз`яснення щодо належного виконання батьківських обов`язків та повідомлено про наслідки і відповідальність за їх невиконання (а.с.21). Відповідно до довідки КНП «Черкаський обласний центр медичної реабілітації та паліативної допомоги дітям Черкаської обласної ради» № 362 від 29.04.2024, малолітній [PERSON] , [INFO] , поступив на повне державне утримання відповідно до рішення виконавчого комітету Шполянської міської ради ОТГ Черкаської області № 447 від 26.10.2022 на підставі заяви матері на тимчасове влаштування. За час перебування малолітнього в установі батьки дитину не відвідували, життям та здоров`ям не цікавилися, участі в утриманні та вихованні не приймали. Мати телефонувала до закладу п`ять разів, а саме 20.06.2023, 11.07.2023, 12.09.2023, 19.03.2024 (а.с.22). За змістом рішення виконавчого комітету Шполянської міської ради ОТГ № 807 від 15.12.2021, на підставі заяви [PERSON] про тимчасове влаштування її малолітнього сина [PERSON] до КЗ «Черкаський обласний спеціалізований будинок дитини» на повне державне утримання у зв`язку з матеріальним становищем, станом здоров`я матері та дитини та відсутністю батька [PERSON] , який в даний час перебуває на військовій службі за контрактом у військовій частині [NUMBER] , враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Шполянської міської ради ОТГ від 21.10.2021 року, № 14, малолітній [PERSON] , [INFO] був влаштований до КЗ «Черкаський обласний спеціалізований будинок дитини» на повне державне утримання (а.с.23). Відповідно до рішення виконавчого комітету Шполянської міської ради ОТГ № 447 від 26.10.2022, на підставі заяви [PERSON] про тимчасове влаштування її малолітнього сина [PERSON] до КЗ «Черкаський обласний спеціалізований будинок дитини» на повне державне утримання у зв`язку з матеріальним становищем, станом здоров`я матері та дитини та відсутністю батька [PERSON] , який в даний час перебуває на військовій службі за контрактом у військовій частині [NUMBER] , враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Шполянської міської ради ОТГ від 24.10.2022 року, № 15, малолітній [PERSON] , [INFO] був влаштований до КЗ «Черкаський обласний спеціалізований будинок дитини» на повне державне утримання терміном на шість місяців. (а.с.23). Згідно рішення виконавчого комітету Шполянської міської ради ОТГ № 234 від 20.04.2023, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини від 19.04.2023, протокол № 6, вирішено продовжити перебування малолітнього [PERSON] , [INFO] в КЗ «Черкаський обласний спеціалізований будинок дитини» Черкаської обласної ради на повному державному утриманні терміном на шість місяців (а.с.25). Згідно рішення виконавчого комітету Шполянської міської ради ОТГ № 629 від 27.10.2023, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини від 19.10.2023, протокол № 19, вирішено продовжити перебування малолітнього [PERSON] , [INFO] в КЗ «Черкаський обласний спеціалізований будинок дитини» Черкаської обласної ради на повному державному утриманні терміном на шість місяців (а.с.26). Відповідно до рішення виконавчого комітету Шполянської міської ради ОТГ № 251 від 22.04.2024, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини від 17.04.2024, протокол № 7, вирішено продовжити перебування малолітнього [PERSON] , [INFO] в КЗ «Черкаський обласний спеціалізований будинок дитини» Черкаської обласної ради на повному державному утриманні терміном на шість місяців(а.с.27). Згідно рішення виконавчого комітету Шполянської міської ради ОТГ № 328 від 06.06.2024, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини Шполянської ради ОТГ від 30.05.2024 року, вирішено затвердити висновок про доцільність позбавлення батьківських прав громадян [PERSON] та [PERSON] відносно їхньої малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , який відповідає інтересам дітей та є доцільним (а.с.28). Органом опіки та піклування Виконавчого комітету Шполянської міської ради складено висновок, згідно якого позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав по відношенню до сина [PERSON] , є доцільним (а.с.29-31). Зі змісту висновку випливає, що розглянувши питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] , відносно його сина, з`ясовано, що [PERSON] самоусунулась від виконання батьківських обов`язків стосовно свого сина [PERSON] , не цікавиться його життям, станом здоров`я, розвитком, не відвідує його у державному закладі, не намагається створити умови, щоб забрати дитину додому, що можна розцінювати як небажання зберегти свої батьківські права (а.с.29-31). Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Згідно з ч. 1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 2, 3 ст. 150 та ст. 180 Сімейного кодексу України передбачено, що кожна дитина має право на піклування батьків, а батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку її здібностей та несуть відповідальність за невиконання батьківських обов`язків. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України правовою підставою позбавлення батьківських прав матері, батька є ухилення їх від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як роз`яснив Верховний Суд України в п. 15 постанови Пленуму від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з п.п.15, 16 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до частин першої та другої статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. В рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04), Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78). Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини «Савіни проти України» від 18.12.2008 ( заява №39948/06) право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "Мак Майкл проти Сполученого Королівства" від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B). Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі Мак Майкла, п. 87). Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8 (див., наприклад, справи "Кутцнер проти Німеччини", N 46544/99, п. 65, ЄСПЛ 2002-I, та "Зоммерфельд проти Німеччини", [GC], N 31871/96, п. 66, ЄС/7/72003-VIII). Суд також акцентує увагу на тому, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (див., наприклад, справу "Ньяоре проти Франції", N 40031/98, п. 59, ECHR 2000-IX). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (див., наприклад, справу "Скоццарі та Дж`юнта проти Італії" [GC], NN 39221/98 і 41963/98, п. 148, ЄСПЛ 2000-VIII). Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу "Хазе проти Німеччини", N 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)). Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я (див. справи "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", N 23848/04, п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і "Гавелка та інші проти Чеської Республіки", N 23499/06, N 57, від 21 червня 2007 року). З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (див., наприклад, справу "К. А. проти Фінляндії", N 27751 /95, п. 92, ЄСПЛ 2003-I). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (див., наприклад, справу "Мозер проти Австрії", N 12643/02, п. 68, від 21 вересня 2006 року; згадані вище рішення у справі "Валлова і Валла проти Чеської Республіки", пп. 73 - 76, та у справі Гавелка та інші, п. 61). Крім того, оцінюючи процес вирішення питання про встановлення опіки, який завершився рішенням про роз`єднання сім`ї, суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтуються висновки національних органів на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, зокрема батьки, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (див., mutatis mutandis, ухвали у справах: "Шульц проти Польщі", N 50510/99, від 8 січня 2002 року; "Реммо і Узункая проти Німеччини", N 5496/04, від 20 березня 2007 року; та "Полашек проти Чеської Республіки", N 31885/05, від 8 січня 2007 року). Суд також повинен врахувати, чи самим дітям було надано можливість висловити свою думку, коли цього вимагали обставини (див., наприклад, згадані вище рішення у справах Гавелка та інші, п. 62, і Хазе, п. 97). Відповідно до ч. 4, 5, 6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Так, відповідно до висновку «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їхньої малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] », вирішено доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їхньої малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с.29-31). Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.09.2020 у справі № 371/693/18. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. При цьому в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року в справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) та Верховним Судом у постановах: від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18 (провадження № 61-19550св19), від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17 (провадження № 61-3462св20), від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19 (провадження № 61-12144св20) та ін. Відповідно до ст. 180 СК України, ч.3 ст.181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Таким чином, відповідачі у справі, [PERSON] та [PERSON] не піклуються про здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток їхньої малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , не створюють належних умов для розвитку її здібностей та не виконують свого обов`язку по утриманню. Отже, малолітній [PERSON] позбавлений батьківського піклування, матеріальної підтримки та захисту своїх особистих і майнових прав та інтересів. Відмова в задоволенні позову в даному випадку призведе до порушення Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ, яка зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч її бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї. Таким чином суд вважає, що в разі залишення дитини під опікою батьків, дитина страждатиме через відсутність піклування, та будь-якого виховання, що становитиме загрозу фізичному та психічному здоров`ю дитини. За допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, дану проблему на даний час, вирішити не можливо. В даному випадку, втручання держави у виховання дитини є виправданим, а інтереси дітей, переважають над інтересами батьків. Отже, суд приходить до висновку, що наведені вище фактичні дані свідчать про безпричинне, свідоме ухилення відповідачів від виконання їхнього обов`язку по вихованню дитини, що є підставою для позбавлення відповідачів батьківських прав. Згідно ч.2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. З урахуванням установлених обставин, суд доходить до висновку про необхідність в задоволенні позову в повному обсязі. Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно з вимогами ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів », за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Згідно з ч.1ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно ч. 1 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Враховуючи зазначене, суд стягує з [PERSON] на утримання сина: [PERSON] , [INFO] в розмірі однієї чверті доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на особовий рахунок дитини, починаючи з моменту надходження позовної заяви до суду та до повноліття дитини, тобто до [INFO] . Також, суд стягує з [PERSON] на утримання сина: [PERSON] , [INFO] в розмірі однієї чверті доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на особовий рахунок дитини, починаючи з моменту надходження позовної заяви до суду та до повноліття дитини, тобто до [INFO] . З урахуванням обставин справи суд вважає, що присуджена сума буде достатньою для нормального виховання і забезпечення дитини. Згідно з ч.1 ст.190 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Заходи забезпечення позову не застосовувались. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позов задоволено повністю, а позивач звільнений від сплати судового збору, суд стягує з відповідачів на користь держави судовий збір в розмірі по 1211,20 грн за кожну позовну вимогу, тобто по 2422,40 грн. з кожного відповідача. Рішення в частині стягнення аліментів з відповідачів за один місяць підлягає негайному виконанню, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України. На підставі ст. 55, 60, 63, 242 ЦК України, ст. 19, 164, 165, 166, 171, 179, 180 -183, 190, 191, 243 СК України, ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,

Outcome: approved