Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-02 00:00:00

У серпні 2024 року позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «КОМФОРТ-ТАУН» (далі - ТОВ «КОМФОРТ-ТАУН»), звернулося до суду із позовом, в якому просить стягнути із [PERSON] заборгованість за надані послуги з обслуговування будинку та прибудинкової території, комунальних та додаткових послуг за період з 01 січня 2022 року до 31 серпня 2022 року на суму 11 605,52 грн. Стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в сумі 3028,00 грн. Позов обґрунтовано тим, що згідно з договором від 23 вересня 2015 року №0103/057-К відповідач є споживачем житлово-комунальних та додаткових послуг, які надає позивач. За період з 01 січня 2022 року до 31 серпня 2022 року у позивача утворилась заборгованість за житлово-комунальні та додаткові послуги. На підставі викладеного, позивач просив про задоволення позову. Ухвалою судді від 05 серпня 2024 року матеріали справи прийнято до свого провадження. 04 жовтня 2024 року від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутність сторони позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідач правом подачі відзиву на позовну заяву не скористався. Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Згідно з частиною 1 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. У разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. У листі Верховного Суду України від 25.01.2006 № 1-5/45, визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У пункті 26 рішення ЄСПЛ від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (заява N 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Згідно ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII, 1. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. 2. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. З урахуванням викладеного, ст. ст. 128-131, 223 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних і доказів для її розгляду по суті за відсутності учасників справи. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступного висновку. Суд установив, що 23 вересня 2015 року ТОВ «КОМФОРТ-ТАУН» та [PERSON] уклали договір № 0103/057-К про надання послуг з утримання та управління будинку, прибудинкової території, комунальних та додаткових послуг. Відповідно п. 1.1. договору, предметом цього договору є забезпечення виконавцем надання послугу тримання будинку, споруд та прибудинкових територій у житловому будинку [ADDRESS] ), а споживачем - забезпечення своєчасної оплати таких послуг за встановленим тарифом у строк та на умовах, що передбачені цим договором. Пунктом 2.1. договору, передбачено, що розрахунковим періодом є календарний місяць. Підпунктом 1 п. 3.2. договору, встановлено, що споживач зобов`язаний оплачувати послуги установлений цим договором строк. Перелік послуг, що надаються позивачем наведено у додатку № 1 до договору, який є його невід`ємною частиною. Встановлено, що позивач належним чином виконує умови договору, надаючи послуги згідно договору. Натомість відповідач умови договору щодо вчасної оплати наданих послуг належним чином не виконує, внаслідок чого, згідно з наданим позивачем розрахунком за період з 01 січня 2022 року до 31 серпня 2022 року виникла заборгованість у сумі 11 605, 52 грн. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідач, не в повному обсязі сплачуючи за надані послуги, порушив вимоги ст. 530 ЦК України відповідно до якої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), тобто згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, позивач виконав належним чином свої зобов`язання, натомість, відповідач, в порушення умов договору та вимог закону, в односторонньому порядку, відмовився виконувати взяті на себе зобов`язання за договором щодо своєчасної та повної сплати за надані послуги, що є підставою для стягнення з нього заборгованості за житлово-комунальні та додаткові послуги. Ураховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за спожиті житлово-комунальні та додаткові послуги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача. Щодо вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу, слід зазначити наступне. Питання щодо стягнення витрат на правничу допомогу може бути вирішене шляхом ухвалення додаткового рішення в порядку, визначеному ст. 270 ЦПК України.

Outcome: approved