Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-03 00:00:00

Представник [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи заявлені вимоги наступним. 23.12.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. був вчинений виконавчий напис №24124 про стягнення з позивача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість в розмірі 84557,76 грн. Зазначений виконавчий напис було вчинено з порушеннями вимог чинного законодавства України. За таких обставин з урахуванням збільшення позовних вимог представник позивача просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №24124, вчинений 23.12.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. та стягнути з Відповідача безпідставно отриманих коштів в розмірі 26 887,28 грн., судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.. Провадження в справі відкрито 09.04.2024, відповідно до положень ст. ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 03 червня 2024 в адресу суду надійшла заява про збільшення позовних вимог, в якій просить суд стягнути з Відповідача на користь Позивача безпідставно отримані кошти в розмірі 26 887, 28 грн. Заява мотивована тим, що на момент подачі позовної заяви було невідомо, яку суму коштів стягнуто з позивача. При цьому, 01.05.2024 приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Фесик М.О. розглянула адвокатський запит представника позивача, з якої вбачається, що приватним виконавцем Фесик М.О. в межах ВП № 68304544 зі [PERSON] стягнуто в загальній сумі 26887.28 грн. Оскільки позивач просить суд визнати виконавчий напис нотаріуса від 23.12.2021 таким, що не підлягає виконанню, відповідно кошти, що були стягнуті на його підставі набуті безпідставно. В адресу суду надійшов відзив на позовну заяву разом з клопотанням про зменшенням витрат на оплату правової допомоги до 2 000, 00 грн. Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заперечує проти задоволення позовних вимог позивача та просить відмовити в їх задоволенні. Зазначає, що виконавчий напис вчинено з дотриманням вимог чинного законодавства України. Також заперечує проти заявленої вимоги щодо стягнення з Товариства безпідставно набуті грошові кошти. Зазначив, що в якості єдиного доказу на підтвердження зазначених вимог, до Заяви про збільшення було додано письмову відповідь приватного виконавця від 01 травня 2024р. за № 9770, із змісту якої вбачається, що в рамках здійснення приватним виконавцем виконавчого провадження № 68202669 із примусового виконання виконавчого напису № 24124, виданого приватним нотаріусом 23.12.2021, станом на 01.05.2024 з Позивача приватним виконавцем була стягнута грошова сума в розмірі 26 887, 28 грн., з яких: 23 754,44 грн. - стягнуто і перераховано на користь Відповідача; 2 375,41 гривень - є основною винагородою приватного виконавця; 250,00 грн. - становить суму мінімальних витрат виконавчого провадження; 507,43 грн. - становить суму додаткових витрат виконавчого провадження. Факт отримання Відповідачем від приватного виконавця грошової суми в розмірі, зазначеному у Відповіді виконавця, а саме - 23 754,44 грн. 27 червня 2024 року в адресу суду надійшла зустрічна позовна заява. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01.07.2024 відмовлено в прийнятті зустрічного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» в справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих Олександр Олександрович, Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Фесик Марія Олексіївна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та повернути зустрічний позов заявнику. В судове засідання Позивач та її представник не з`явились про день та час розгляду справи повідомлялися належний чином, як свідчать матеріали позову просить розглядати справу за їх відсутності. Представник відповідача, в судове засідання не з`явився повідомлений належним чином про дату та час судового засідання. Треті особи про день та час розгляду справи також повідомлялись належним чином. Правом подати пояснення по суті спору не скористалися. Дослідивши наявні в справі докази, та надавши їм відповідну оцінку суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що 23.12.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №24124, яким запропоновано стягнути з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість за кредитним договором №15211-КС-003 укладеного 04 березня 2021 року між ТОВ «Бізнес Позика» та [PERSON] . Як свідчить виконавчий напис стягнення відбувається за період з 04.03.2021 по 26.11.2021. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 . Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до п. 3.4. Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Пунктом 3.2. Глави 16 Розділу ІІ Порядку передбачено вчинення нотаріальних дій, передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. В свою чергу п. 3.5. Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Відповідно ж до п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 №1172 , для одержання виконавчого напису додаються оригінал кредитного договору, засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Зазначений пункт Переліку було внесено до Постанови №1172 на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Разом з тим, Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині внесення п. 2 до Постанови №1172 щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин визнано незаконною та не чинною з дня її прийняття. Постанову залишено без змін згідно з ухвалою Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року. Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 23.12.2021, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави вважати, що вчинення виконавчого напису відбулось з недотриманням умов його вчинення щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічні правові висновки висловлені Верховним Судом в постанові від 15.04.2020 по справі № 158/2157/17. Таким чином, вчинення виконавчого напису, з огляду на положення ст. 87 Закону України «Про нотаріат» було неможливим. 02 липня 2019 року Велика Палата Верховного Суду за результатами розгляду справи N 916/3006/17 зробила наступний висновок - загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень статті 88 Закону України "Про нотаріат" безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою ЦК України. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Таким чином, різниця у правовій природі цих строків не має значення у цьому контексті. За загальним правилом статей 15-16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. За приписами ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. В свою чергу за положеннями ч. ч. 1-2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, суд приходить до висновку, що стороною позивача належним чином доведено обставини, з якими чинне законодавство України передбачає можливість визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а оскільки відповідачем не подано доказів на їх спростування, суд вважає заявлені вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Також позивач просить суд стягнути з відповідача безпідставно отримані кошти в розмірі 26 887 грн. 28 коп. Як свідчать матеріали справи, 17.01.2022 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Фесик Марією Олексіївною відкрито виконавче провадження №68202669. В межах виконавчого провадження №68202669 було стягнуто з [PERSON] на погашення заборгованості за виконавчим написом у розмірі 23 754 грн. 44 коп., що підтверджується Листом №9770 від 01.05.2024 приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Фесик М.О., що міститься в матеріалах справи. Главою 83 ЦК України визначаються загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави. Предметом регулювання цього інституту є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна, і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Отже, кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. Згідно з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 02.03.2016 року у справі №6-2491цс15, положення статті 1212 ЦК України, відповідно до якого особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала, застосовується також і до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.06.2018 у справі №910/9072/17 висловила позицію, що, згідно з п.3 ч.3 ст.1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу застосовуються також до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні. Однак, необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави. Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом (Касаційним господарським судом) в постановах від 02.08.2018 року у справі №910/15363/17 року, від 10.08.2018 у справі №910/22442/16. Враховуючи те, що правова підстава для стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованості відпала в зв`язку з визнанням виконавчого напису зареєстрованого в реєстрі за № 24124 від 23 грудня 2021 року таким, що не підлягає виконанню, суд дійшов висновку, що стягнення з позивача коштів у розмірі 23 754 грн. 44 коп. було безпідставним. На підставі викладеного, суд прийшов до висновку про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» на користь [PERSON] безпідставно набуті кошти в розмірі 23 754 грн. 44 коп. Крім того, [PERSON] просить стягнути з відповідача на її користь витрати виконавчого провадження в розмірі 3 132 грн. 84 коп. В той же час, суд вважає, що в задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача витрати виконавчого провадження в розмірі 3 132 грн. 84 коп., слід відмовити з огляду на наступне. Згідно зі ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження» основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору. Відповідно до положень ч.2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», постанови приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом. Стягнення за рахунок приватного виконавця грошових коштів, отриманих останнім як основна винагорода приватного виконавця не є безпідставно набутими, оскільки підставою набуття коштів є чинна постанова приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження. Доказів того, що позивачем будь-які дії чи бездіяльність приватного виконавця під час виконавчого провадження № 68202669 матеріали справи не містять. З огляду на це, відсутні правові підстави для застосування ст. 1212 ЦК України до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку з безпідставним, на думку позивача, стягненням винагороди приватного виконавця, які не можуть вважатися безпідставно набутими коштами у розумінні ст. 1212 ЦК України, а є витратами виконавчого провадження. Вказаного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05 лютого 2020 року у справі № 201/8493/18. Крім того, приватний виконавець проводив виконавчі дії в межах виконавчого провадження, зокрема і примусове стягнення з позивача коштів, до часу визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, тобто діяв в межах наданих Законом України «Про виконавче провадження» повноважень. Відтак, у даному випадку відсутні законні підстави для покладання на відповідача обов`язку з повернення коштів позивачеві, що були стягнуті в межах виконавчого провадження, а саме суми основної винагороди та витрат виконавчого провадження, оскільки такі кошти не були отримані відповідачем і підлягають стягнення у інший спосіб. Суд, ураховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та їх часткове задоволення. [PERSON] ставить вимогу щодо стягнення з відповідача на її користь витрат на правову допомогу в розмірі 13 000 грн. 00 грн. Разом з тим, на виконання вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України позивачем долучено докази на підтвердження розміру витрат на правову допомогу. За приписами ч. 8 ст. 141 ЦПК України Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи, як це вбачається з положень ч. 1 ст. 134 ЦПК України. При поданні позовної заяви позивач наводив попередній (орієнтовний) розрахунок позовних вимог, отже позивачем дотримано вимог ч. 1 ст. 134 ЦПК України. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України. Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Виходячи зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України). Разом з ти, відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду від 24 червня 2021 року у справі № 761/14537/15-ц та від 27 січня 2021 року у справі № 659/226/19. Суд зауважує, що клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу відповідачем в порядку частини п`ятої статті 137 ЦПК України надійшло до суду, в якому просить суд зменьшити її розмір до 2 000, 00 грн. є розумною і співмірною зі складністю справи. Як свідчать матеріали справи, 18 лютого 2024 року між позивачем [PERSON] та Адвокатським об`єднанням "Ординат Цимбалюк Скуба" укладено договір №18/02/24 про надання правової допомоги предметом якого є надання клієнту правничої допомоги у цивільній справі №761/12901/24. Як вбачається з попереднього розрахунку витрат позивачем на професійну правничу допомогу адвоката в справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих Олександр Олександрович, Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Фесик Марія Олексіївна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню становить 13 000 грн. 00 коп. Так до заяви долучено договір №18/02/24 від 18 лютого 2024 року, Додаток №1 до Договору №18/02/24 від 18.02.2024, Акт здачі-прийому наданих послуг, з детальним описом виконаних робіт та розрахункова квитанція №242 від 18.02.2024 для готівкових розрахунків, які свідчать про сплату позивачем представнику гонорару в розмірі 13 000 грн. 00 коп. Норми процесуального закону передбачають можливість стягнення не тільки судових витрат, які вже фактично понесені стороною, а й судових витрат, що мають бути сплачені у майбутньому за умови підтвердження розміру таких витрат належними доказами, про що неодноразово наголошував Верховний Суд, зокрема, в постановах від 19.02.2020 по справі №755/9215/15-ц та від 16.04.2020 по справі №727/4597/19. Зважаючи на викладене, беручи до уваги клопотання про зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає за можливе стягнення з відповідача на користь [PERSON] таких витрат у розмірі 13 000 грн. 00 грн. Беручи до уваги вищенаведене, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подачу позову до суду та заяви про забезпечення позову. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial