Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-29 00:00:00

[PERSON] в інтересах якої діє представник, адвокат Бобрушко Л.Ю. звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позовної заяви позивачка вказує, що з відповідачем по справі вона перебувала у шлюбі, який 02 червня 2021 року було розірвано. Зазначає, що від даного шлюбу з відповідачем по справі мають сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею та перебуває на її повному утриманні. Відповідач допомоги на утримання сини не надає, хоч спроможний сплачувати аліменти, оскільки працює в Чехії, на будівництві, інших утриманців не має та стягнень по виконавчим документам не проводиться. У зв`язку з наведеним, просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] народженняв розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 24.06.2024 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою, розгляд справи постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судове засідання. 21.08.2024 року представником відповідача, адвокатом Кісілевич Олегом Михайловичем подано до суду відзив на позовну заяву про стягнення аліментів. У поданому відзиві представник відповідача зазначає, що позовні вимоги позивачки про стягнення на її користь 1/3 частки з усіх видів доходів (заробітку) але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення ним повноліття на утримання дитини є безпідставними та необґрунтованими та не підтверджені жодними належними засобами доказування. Представник відповідача вказує, що дійсно у шлюбі з позивачкою з відповідачем у них народився син [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 02.06.2021 року шлюб було розірвано. Зазначає, що позивачка не зверталася до відповідача, перед зверненням до суду, про розмір витрат на утримання дитини (сина) та способу такої оплати. Позивачем не надані докази відмови добровільно сплачувати такі витрати, що свідчить про передчасність звернення до суду за захистом прав і свобод, які не порушені. Вказує, що жодними доказами, позивачем не підтверджується матеріальне становище відповідача та спроможність сплачувати аліменти. Разом з тим представник відповідача зазначає, що відповідач офіційно не працевлаштований та отримує нерегулярний мінливий дохід, орієнтовно 3000-4000 гривень в місяць (тимчасові різноробочі підробітки) в Чехії, а отже стягнення 1/3 частки всіх доходів на одну дитину покладе на нього непомірний тягар у фінансовому плані. У зв`язку з наведеним, представник відповідача просить позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задовольнити частково. Стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання їх сина у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивачка, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася. Представник позивачки адвокат Бобрушко Л.Ю. в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату час та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення за штрих кодовим ідентифікатором за №0600942865730, в судове засідання не з`явився та про причини неявки, суду не повідомив. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подавав. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, що надані позивачкою до позовної заяви, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з положеннями ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку, як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 2 ст. 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 15.05.2010 року, який рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 02.06.2021 року було розірвано (а.с.7). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого виконкомом Тернівської сільської ради Тячівського району, Закарпатської області, України за актовим записом №28. Батьками в свідоцтві про народження дитини значаться сторони (а.с.10). Син, перебуває на\~утриманні і\~вихованні у\~позивачки,\~про що свідчить довідка №3157 від 17.12.2020 року видана виконкомом Тернівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області, характеристика видана директором Тернівського ОЗЗСО Палінкаш О.М. та акт обстеження матеріально-побутових умов життя [PERSON] складений депутатом Нересницької сільської ради Палінкаш О. та ствердженим сільським головою [PERSON] (а.с.8,9). Виходячи з наведеного, позивачці належить право вимоги за пред`явленим до відповідача позовом, про стягнення аліментів на утримання дітей. Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Під час судового розгляду встановлено, що відповідач не проживає разом з дитиною. Належну матеріальну допомогу на її утримання не надає, однак, виходячи з того, що він у свідоцтві про народження зазначений батьком, він зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дитини на користь позивачки, з якою проживають дитина. Вирішуючи спір та визначаючи розмір та порядок стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить з наступного. Згідно із ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини можуть бути присуджені у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 - 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3 - 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Як зазначено у ч.ч. 1, 2 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Стосовно заперечень викладених представником відповідача у відзиві на позовну заяву, у якому частково визнається позов, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. З диспозиції наведеної норми закону вбачається, що право визначення способу стягнення аліментів належить позивачу. Відтак зміна способу стягнення аліментів в межах розгляду данного спору, за відсутності заяв позивачки або ж її представника не відповідало б принципу диспозитивності цивільного судочинства. Так, згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В судовому засіданні встановлено, що позивачка має на утриманні вказану вище неповнолітню дитину, батьками якої згідно із свідоцтв про народження, є саме сторони, відповідач маючи дохід розмір якого наводиться ним у відзиві на позовну заяву, добровільно коштів на утримання дитини не надає, хоча має обов`язок по її утриманню. Сторони перебували у шлюбі та після його розірвання, позивачка проживає спільно із дитиною. При цьому суд зазначає, що в силу положень ч. ст. 82 ЦПК України, обставини щодо наявності у відповідача доходу, розмір якого становить біля 3000 - 4000 грн. в місяць, доказуванню не підлягають, оскільки такі обставини визнаються відповідачем, про що він зазначеє у відзиві на позовну заяву. Однак доказів щодо наявність у власності відповідача нерухомості чи іншого цінного майна, що могло бути взято судом до уваги при вирішенні розглядуваного спору, позивачем суду не надано. З огляду на те, що відповідач є особою працездатного віку, працює та має дохід, відсутність доказів наявності протипоказань щодо працевлаштування, майна, наявності у нього інших утриманців, суд, вирішуючи спір, виходить з того, що [PERSON] має можливість сплачувати аліменти на утримання вказаної вище неповнолітньої дитини, яку за законом зобов`язаний належним чином забезпечувати і утримувати. При цьому суд виходить з непорушності конституційного права неповнолітніх дітей на утримання батьками до досягнення ними повноліття; обов`язок батьків утримувати свою дитину не припиняється із припиненням когось з подружжя, як батьків дитини спільного проживання з дитиною. За таких обставин суд вважає можливим позов задовольнити частково та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Доказів того, що відповідач [PERSON] має можливість сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частки від\~усіх видів\~його заробітку\~(доходу), щомісячно на утримання дитини позивачка та її представник суду не надали, а відтак, суд вважає, що у решті позовних вимог слід відмовити. При цьому у ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що встановлений Законом України «Про Державний бюджет на 2024 рік» для дітей віком до 6 років з 1 січня 2024 становить 2563 гривні та для дітей віком з 6 до 18 років, становить 3196 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини слід допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Оскільки позивачка за даною категорією справ звільнена від сплати судового збору за Законом, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 1211,20 грн. за вимогою про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. З урахуванням наведеного,

Outcome: partial