Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-23 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач [PERSON] через свого представника - адвоката Білика В.С. звернувся до Подільського районного суду м. Києва із вищевказаним позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 2807 виданий 05 лютого 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С., стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що 14 березня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Юхименко О.Л., на підставі виконавчого напису № 2807, виданий 05 лютого 2019 року приватним нотаріусом КМНОХарою Н.С., відкрито виконавче провадження № [NUMBER]. Позивач не погоджується з вищевказаним виконавчим написом, вважає його вчиненим з численними порушеннями вимог діючого законодавства, просить суд задовольнити позовні вимоги та вирішити питання розподілу судових витрат. Рух справи Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 03 червня 2024 року позовну заяву [PERSON] передано до Оболонського районного суду м. Києва для розгляду за підсудністю. 19 липня 2024 року позовна заява надійшла до Оболонського районного суду м. Києва. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 липня 2024 року справу передано на розгляд судді Шролик І.С. Ухвалою суду від 23 липня 2024 року відкрито провадження по справі та витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. належним чином засвідчені копії документів (нотаріальну справу). 20 серпня 2024 року від представника позивача - адвоката Білика В.С. надійшло клопотання про приєднання письмових доказів до матеріалів справи, належним чином посвідчених квитанцій про сплату послуг правової допомоги. Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи сповіщені у встановленому законом порядку. У матеріалах справи наявне клопотання представника позивача у якому просить суд проводити розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав. Судова повістка, копія позовної заяви з додатками та копія ухвали про відкриття провадження надсилалася відповідачу на адресу. При цьому згідно роздруківки трекінгу поштового повідомлення, відправлення віповідачем отримано. Треті особи у судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їхньої відсутності не надали. Судова кореспонденція направлена приватному нотаріусу Харі Н.С. повернулася з відміткою «адресат відсутній за вкзаною адресою». У зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. За таких обставин, враховуючи що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, з метою дотримання розумного строку розгляду справи, суд вважає можливим провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів, без участі належно сповіщених сторін та їх представників, та ухвалити заочне рішення у справі. Суд, дослідивши письмові докази по справі, які вважає належними, допустимими та достатніми в їх сукупності, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, виходячи з принципів законності, змагальності та диспозитивності, приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог. Фактичні обставини справи Судом встановлено, що 17 січня 2014 року між ПАТ «Альфа Банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 630083791. 14 листопада 2016 року між АТ «Альфа Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір факторингу № 4-АБ/КІ, за яким АТ «Альфа Банк» відступило право вимоги за кредитним договором № 630083791 ТОВ «Кредитні ініціативи». 05 лютого 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. вчинено виконавчий напис № 2807 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості за кредитним договором № 630083791 від 17 січня 2014 року в розмірі 18867,21 грн. На підставі зазначеного виконавчого напису, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Юхименко О.Л. 14 березня 2019 року відкрито виконавче провадження № [NUMBER]. В подальшому, ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19 липня 2021 року замінено стягувача у виконавчому провадженні № [NUMBER] з ТОВ «Кредитні ініціативи» на ТОВ «Вердикт Капітал». Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення. Статями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. За приписами ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Положеннями ст. 39 Закону України «Про нотаріат» визначено, що порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України. Стаття 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст. 87 Закону України «Про нотаріат»). Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», якою визначені умови вчинення виконавчих написів, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 50, 87, 88 Закону "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом учинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне в стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Згідно з постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду 29 січня 2019 року у справі № 910/13233/17, з якою погодилася Велика Палата Верховного Суду у постановах від 29 січня 2019 року та 20 червня 2018 року у справі № 826/20084/14 суди дійшли висновку, що вчинення виконавчого напису за кредитним договором є незаконним (таке право не передбачено законом), оскільки Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017 року (залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14), визнав незаконною та нечинною постанову КАТУ № 662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів - в тому числі за кредитними договорами. З огляду на викладене до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 в редакції від 29.11.2001 року, про що правильно зазначив господарський суд апеляційної інстанції у цій справі № 910/13233/17. Перелік № 1172, діючий на даний час в редакції від 29.11.2001 року, не містить вимог щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, а відтак виконавчий напис вчинено із грубим порушенням Порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Враховуючи вищевикладене суд вважає, що є достатні правові підстави вважати виконавчий напис № 2807 виданий 05 лютого 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості за кредитним договором № 630083791 від 17 січня 2014 року в розмірі 18867,21 грн. вчинений з порушенням вимог ст. 88 Закону України «Про нотаріат», у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно положень ч.ч. 1,2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Судом встановлено, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Враховуючи, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, суд приходить до висновку, що у відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з ТОВ «Кредитні ініціативи» на користь держави підлягають стягненню витрати з оплати судового збору. Поряд з цим, відповідно до ст. 133 ПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Також, позивач просить відшкодувати понесені ним витрати на правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу. Так, відповідно до вимог вказаної статті витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. До матеріалів справи долучена копія договору про надання правничої (правової) допомоги № 212 від 11 квітня 2024 року, укладеного між [PERSON] та адвокатом Біликом В.С., опис наданих послуг та квитанції про оплату гонорару за вказаним договором, згідно яких, сума винагороди адвоката за надані послуги становить 20000,00 грн. Під час розгляду справи стороною відповідача не було заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу. Пунктом 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Таким чином, у відповідності до ст. 141 КПК України, з відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи», на користь позивача [PERSON] підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн. Окрім того, з відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи» підлягають стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved