Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-09 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. 1. 14 серпня 2024 року [PERSON] (далі позивач) звернулася до суду із позовом до [PERSON] (далі відповідач) про розірвання шлюбу. 2. Позов обґрунтований тим, що 06 липня 2018 року позивач із відповідачем уклали шлюб, який зареєстрований Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис № 938. У шлюбі [INFO] народився син - [PERSON] . За час спільного проживання сторони на жаль, не змогли зберегти міцну та дружню сім`ю, а ті суперечності, що виникли між ними привели до її розпаду. Позивач із відповідачем перестали підтримувати подружні стосунки, ведення домашнього господарства, проживають окремо, шлюб існує формально. Спроби налагодити сімейні відносини не принесли належного результату. З цих підстав примирення між ними неможливе, оскільки подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме їхнім інтересам, а тому просить позовні вимоги в цій частині позову задоволити, а шлюб розірвати. Окрім того, позивач вказує, що після припинення сімейних стосунків малолітня дитина залишилась проживати з нею та знаходиться на повному її утриманні. Відповідач ніякої допомоги дитині не надає, вихованням сина не піклується. Утримання дітей, надання їм матеріальної допомоги є природним обов`язком, що випливає зі змісту положень ст. 180 СК України, яке зобов`язує батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Всупереч таким вимогам закону, відповідач ухиляється від виконання свого обов`язку щодо утримання неповнолітньої дитини, матеріально не допомагає, участі у його вихованні не приймає та не виконує жоден із тих обов`язків, які покладені на нього законом як на батька дитини. На момент звернення до суду з цим позовом, між сторонами не досягнуто згоди з приводу способу виконання боржником свого обов`язку утримувати неповнолітню дитину. Враховуючи наведене, позивач просить позовні вимоги в цій частині позову задоволити та стягувати щомісячно з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. ІІ. Процесуальні дії у справі. 3. Ухвалою Шумського районного суду Тернопільської області від 16 серпня 2024 року було прийнято до розгляду позовну заяву в порядку спрощеного позовного провадження та призначено до судового розгляду по суті на 09 вересня 2024 року. 4. Ухвалою Шумського районного суду Тернопільської області від 09 вересня 2024 року судове засідання по справі відкладено на 10 жовтня 2024 року. 5. У судове засідання позивач [PERSON] та її представник, адвокат - Манчук С.Г. не з`явились, однак подали до суду заяви про слухання справи у їх відсутність із підтриманням позовних вимог. 6. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, зокрема шляхом оприлюднення повідомлення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Шумського районного суду, заперечень проти позову суду не представив. Тому суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів із винесенням заочного рішення. 7. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин. 8. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі із 06 липня 2018 року, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого 06 липня 2018 року Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис № 938. 9. Від спільного шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Шумським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 180. 10. Згідно довідки № 292 від 08.08.2024 р. виданої Шумською міською радою Тернопільської області слідує, що до складу сім`ї [PERSON] , 19.11.1992 р. зареєстрованих у [ADDRESS] входять: [PERSON] , [INFO] - син, [PERSON] , [INFO] - баба, [PERSON] , [INFO] - брат, [PERSON] , [INFO] - мама, [PERSON] , [INFO] - батько. ІV. Оцінка Суду. 11. Частина 1 статті 1 СК України визначає засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів. 12. Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання (частина 1 статті 2 СК України). 13. Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. 14. Згідно із частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. 15. Частинами третьою, четвертою статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. 16. Згідно з частинами другою, третьою статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. 17. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» рішення суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС. 18. У Постанові від 25 вересня 2019 року прийнятій у справі №755/14148/18 (провадження № 61-11325св19) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вказав, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу. 19. Статтею 112 Сімейного кодексу України визначено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. 20. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. 21. Позивач зазначає, що подальше спільне життя із відповідачем, як подружжя, суперечить її інтересам, що мають істотне значення. За вказаних обставин, суд приходить до переконання, що сім`я сторін фактично розпалася і шлюб носить формальний характер. Таким чином, судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є таким, що суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення, тому відповідно до вимог ст.112 Сімейного кодексу України, шлюб підлягає розірванню, а позовні вимоги позивача [PERSON] в частині розірвання шлюбу до задоволення. Щодо вимоги позивача про стягнення аліментів суд зазначає наступне. 22. Відповідно до ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 23. Згідно із ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. 24. Статтею 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 25. Згідно з ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. 26. Так, судом встановлено, що наявні підстави для стягнення з відповідача аліментів, оскільки малолітня дитина сторін проживає з позивачем. Разом із цим, при визначені розміру аліментів, суд також приймає до уваги ту обставину, що відповідачем не представлено жодних доказів щодо того, що за своїм матеріальним станом та станом здоров`я він не може надавати матеріальне утримання сина. Враховуючи відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України матеріальне становище дитини, яка росте, потребує постійного матеріального забезпечення, стан її здоров`я, матеріальне становище відповідача, стан його здоров`я, беручи до уваги, що існують підстави для визначення розміру аліментів відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України у частці від доходу відповідача, оскільки позивачем обрано саме такий спосіб стягнення аліментів, суд приходить до переконання, що позов [PERSON] про стягнення аліментів підлягає до задоволення шляхом стягнення з відповідача [PERSON] на її користь аліментів у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення ним повноліття, відповідно до ст. ст. 180, 181 Сімейного кодексу України. V. Розподіл судових витрат між сторонами. 27. У зв`язку із задоволенням позову, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути 1211 грн. 20 коп. понесеного судового збору за вимогу про розірвання шлюбу та в дохід держави 1211 грн. 20 коп. судового збору за вимогу про стягнення аліментів, від сплати якого позивач була звільнена при пред`явленні позову. З цих підстав, На підставі викладеного,

Outcome: approved