Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-06 00:00:00

У жовтні 2021 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , у якому просила суд визнати земельну ділянку площею 0,2039 га, кадастровий номер 3221282801:01:036:0102, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS] , спільною сумісною власністю подружжя (сторін) та визнати за нею і відповідачем [PERSON] , за кожним із них, право власності на частку даної земельної ділянки. В обґрунтування позову зазначала, що з 14 серпня 2007 року вона перебувала у шлюбі із відповідачем [PERSON] , від цього шлюбу вони мають трьох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 серпня 2021 року у справі №\~361/4399/21 шлюб між сторонами розірвано. За час шлюбу сторонами на підставі рішення Зазимської сільської ради Броварського району Київської області від 11 січня 2011 року №\~97-4-6 набуто у власність земельну ділянку площею 0,2039 га, кадастровий номер 3221282801:01:036:0102, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Право власності на земельну ділянку набуте на ім`я [PERSON] , про що 18 травня 2011 року відповідачу видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №\~292239. Після розірвання шлюбу відповідач [PERSON] заявив, що вказана земельна ділянка належить виключно йому, з чим вона не згодна. Згідно із ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 5 ст. 61 СК України у редакції Закону України від 11 січня 2011 року №\~2913-IV, який набрав чинності 08 лютого 2011 року, земельна ділянка набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації, вважалася об`єктом права спільної сумісної власності. Вказана земельна ділянка набута відповідачем [PERSON] у власність шляхом приватизації у період дії зазначеного вище Закону, вона вважається спільним сумісним майном подружжя, тому кожному із них належить по частки спірної земельної ділянки. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали, просили суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у суді позовні вимоги [PERSON] визнав. За змістом ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У ч. 1 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. З`ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 14 серпня 2007 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований виконком Зазимської сільської ради Броварського району Київської області, актовий запис №\~18. Від шлюбу сторони мають трьох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . 16 серпня 2021 року рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області, ухваленим у цивільній справі №\~361/4399/21, що набрало законної сили, шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Зазимської сільської ради Броварського району Київської області від 11 січня 2011 року №\~97-4-6 відповідачу [PERSON] за рахунок земель запасу передано безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,2039 га, сіножаті для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у [ADDRESS] та доручено ТОВ\~Альянсюстиція виготовити державний акт про право власності на цю земельну ділянку. Із державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №\~292239 вбачається, що [PERSON] на підставі рішення Зазимської сільської ради №\~97 4 сесії 6 скликання від 11 січня 2011 року на праві власності належить земельна ділянка площею 0,2039\~га, що розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 3221282801:01:036:0102. 18 травня 2011 року цей державний акт зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №\~32212000801003157. За змістом ст. 125 ЗК України (у редакції на момент набуття відповідачем права власності на спірну земельну ділянку) право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. У ч. ч. 1, 6, 9, 10 ст. 7 СК України встановлено, що сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Згідно із ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. У ст. 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За змістом ч. 1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 368 ЦК України). Згідно із ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Пленум Верховного Суду України у п. п. 23, 24 постанови №\~11 від 21 грудня 2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя роз`яснив, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Законом України Про внесення зміни до статті 61 СК України щодо об`єктів права спільної сумісної власності подружжя від 11 січня 2011 року №\~2913-VI статтю 61 СК України було доповнено частиною п`ятою такого змісту: Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Вказана норма набула чинності з 08 лютого 2011 року, однак була виключена на підставі Закону України Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка від 17 травня 2012 року №\~4766-VI, який набрав чинності 13 червня 2012 року. Цим же Законом ч. 1 ст. 57 СК України доповнено п. 5, згідно із яким особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Верховний Суд у постанові від 12 серпня 2020 року у справі №\~626/4/17 зазначив, що із урахуванням вказаних змін до СК України правовий режим приватизованої земельної ділянки змінювався. При цьому тільки в період часу з 08 лютого 2011 року до 12 червня 2012 року включно земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, в тому числі приватизації, визнавалась спільною сумісною власністю подружжя; до 08 лютого 2011 року та після 12 червня 2012 року така земельна ділянка належала до особистої приватної власності чоловіка або дружини, яка використала своє право на безоплатне отримання частини земельного фонду. Судом встановлено, що станом на 18 травня 2011 року на момент набуття відповідачем [PERSON] у період шлюбу з позивачем [PERSON] у власність спірної земельної ділянки, діяла норма ч. 5 ст. 61 СК України, у редакції, яка передбачала, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, є, зокрема, земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що земельна ділянка площею 0,2039 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 3221282801:01:036:0102, що розташована за адресою: [ADDRESS] , є спільною сумісною власністю подружжя та вона підлягає поділу між сторонами у даній справі. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 69, ч. 1 ст. 70 СК України, ч. 2 ст. 372 ЦК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи наведене, визнання позову відповідачем, рівність часток дружини та чоловіка у спільному майні подружжя, суд дійшов висновку, що спірна земельна ділянка площею 0,2039 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 3221282801:01:036:0102, що розташована за адресою: [ADDRESS] , як спільне майно подружжя підлягає поділу між сторонами у рівних частках, тому за позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] , за кожним із них, необхідно визнати право власності на частку спірної земельної ділянки. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України із відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 2263 грн. 29 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved