Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-29 00:00:00

Рух справи. Позивач [PERSON] , 28.02.2024 року (вх.\~№ 4980) звернулась у Залізничний районний суд м. Львова із позовом до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , у якому просить суд: - припинити право власності [PERSON] на 3/8 частки квартири [ADDRESS] . - грошову суму у розмірі 1 173\~769 грн. 00 коп. внесену нею на депозитний рахунок суду, після набрання чинності судовим рішенням виплатити [PERSON] , як компенсацію вартості 3/8 частини квартири, що за адресою: [ADDRESS] . - визнати за [PERSON] право власності на 3/8 частки квартири [ADDRESS] . - судові витрати покласти на відповідача. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.02.2024 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Кирилюка А. І. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 01.03.2024 року зазначену позовну заяву було залишено без руху у зв`язку з її істотними недоліками. 11.03.2024 року (вх.\~№ 6114) від уповноваженого представника позивача [PERSON] адвоката Грабовець С. В. у справі надійшла письмова заява про усунення недоліків позовної заяви, у якій останній виконав умови ухвали суду. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 12.03.2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити у порядку загального позовного провадження. З метою виконання вимог ч. 1 ст. 189 ЦПК України розпочато підготовче провадження у справі. Протокольною ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 16.04.2023 року залучено [PERSON] у якості третьої особи. Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 16.04.2024 року зазначену позовну заяву було залишено без руху у зв`язку з її істотними недоліками. 19.04.2024 року (вх.\~№ 9872) від уповноваженого представника позивача [PERSON] адвоката Грабовець С. В. у справі надійшла письмова заява про усунення недоліків позовної заяви, у якій останній виконав умови ухвали суду. Ухвалою Залізничного\~районного суду\~м.\~Львова від\~22.04.2024\~року продовжено\~підготовче судове\~засідання. Ухвалою Залізничного\~районного суду\~м.\~Львова від\~22.05.2024\~року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. Рішенням Залізничного\~районного суду\~м.\~Львова від\~16.09.2024\~року у задоволенні позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на частку квартири відмовлено. Грошову суму у розмірі 1\~173\~769 (один мільйон сто сімдесят три тисячі сімсот шістдесят дев`ять) грн 00 коп. внесену [PERSON] на депозитний рахунок суду, як компенсацію вартості 3/8 частини квартири, що за адресою: [ADDRESS] повернуто [PERSON] . Суть заяв та їх доводи. 20.09.2024 року (вх.\~№ Еп-3938/24) на адресу Залізничного районного суду м. Львова надійшла письмова заява від відповідача [PERSON] про ухвалення додаткового рішення у справі № 462/1600/24 про стягнення з позивача [PERSON] на корить відповідача [PERSON] судових витрат у сумі 16\~619 грн 20 коп. Подану заяву обґрунтовує тим, що рішенням Залізничного\~районного суду\~м.\~Львова від\~16.09.2024\~року у задоволенні позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на частку квартири відмовлено, а тому вважає, що стягнення судових витрат є не лише компенсацією стороні понесених нею витрат у зв`язку з розглядом справи, але й має спонукати іншу сторону утриматися від подання безпідставних заяв, скарг, таким чином зменшити навантаження на суди та запобігти непередбаченим витратам з сімейного бюджету відповідача з відволіканням від звичайних занять. Окрім цього, 24.09.2024 року (вх.\~№ 21536) на адресу Залізничного районного суду м. Львова надійшла письмова заява від третьої особи [PERSON] про ухвалення додаткового рішення у справі № 462/1600/24 про стягнення з позивача [PERSON] на корить третьої особи [PERSON] судових витрат у сумі 6 719 грн 20 коп. Подану заяву обґрунтовує тим, що рішенням Залізничного\~районного суду\~м.\~Львова від\~16.09.2024\~року у задоволенні позовної заяви [PERSON] до [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на частку квартири відмовлено, а тому вважає, підставним стягнення з позивачки судових витрат, понесених сторонами під час розгляду справи є правомірною компенсацією за непередбачені витрати з сімейного бюджету, витрачений час та відрив від звичного життя. Та, можливо в подальшому буде спонукати не зловживати цивільним правом для подання неправомірних звернень використовуючи державну та судову систему за для власних потреб. Позиція сторін по справі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні вимоги заяви про ухвалення додаткового рішення підтримав у повному обсязі, просив суд задовольнити такі у повному обсязі. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні просила суд задовольнити у повному обсязі подану заяву про ухвалення додаткового рішення у даній справі. Представник третьої особи [PERSON] адвокат Колодій Л. В. у судовому засіданні вимоги заявлених заяв підтримала у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] адвокат Мукан Б. С. у судове засідання не з`явилась, про причини своєї неявки суду не повідомила. Позивач [PERSON] та її уповноважений представник адвокат Грабовець С. В. у судове засідання не з`явились, про причини своєї неявки суду не повідомили. Відповідно до ч. 4 ст. 270 ЦПК України неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Дослідивши доводи заяв та докази на підтвердження таких, заслухавши думку учасників процесу, перевіривши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Мотиви, з яких виходить суд при розгляді заяви та застосовані ним норми права. Пунктом 3 ч. 1 ст. 270 Цивільного процесуального кодексу України (далі\~ ЦПК\~України) визначено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, відшкодування витрат, понесених у зв`язку із реалізацією права на судовий захист або у разі подання до особи необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Згідно ч. 6 ст. 142 ЦПК України у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог ч. 9 ст. 141 цього Кодексу. Згідно ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. Таким чином, у разі відмови у позові відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у разі необґрунтованих дій позивача, таких як зловживання процесуальними правами, виникнення спору внаслідок неправильних дій сторони. Зловживання правами характеризуються умислом порушити порядок цивільного судочинства. Відповідно до ч. 2 ст. 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: - подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, з`явлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення; - подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями; - подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер; - необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою; - укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі. Під зловживанням процесуальними правами маємо розуміти особливу форму цивільного процесуального правопорушення, тобто умисні недобросовісні дії учасників цивільного процесу, що супроводжуються порушенням умов здійснення суб`єктивних процесуальних прав і здійснювані лише з видимістю реалізації таких прав, пов`язані з обманом відносно відомих обставин справи, в цілях обмеження можливості реалізації або порушення прав інших осіб, що беруть участь в справі, а також в цілях того, що перешкодило діяльності суду по правильному і своєчасному розгляду і вирішенню цивільної справи що породжує застосування заходів цивільного процесуального примусу. Відповідно до роз`яснень, які міститься у п. 38 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування\~судами законодавства\~про судові\~витрати у\~цивільних справах», у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. При цьому саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача. Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст. 55, 124 Конституції України, та безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову. Таким чином, за змістом ч. 5 ст. 142 ЦПК України для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу необхідно довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи, та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету обмеження прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14- 382цс19) зробила висновок, що «вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні». Також, суд приймає до уваги правову позицію викладену у постанові Верховного Суду від 28.07.2022 року у справі № 580/1902/21, де вказано наступне: «ураховуючи заявлення представником позивача у позовній заяві\~про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, тобто така заява подана до судових дебатів у справі, та дотримання п`ятиденного строку надання доказів на підтвердження таких витрат, є необґрунтованими доводи про порушення строку на подання доказів». У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду № 755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) від 19.02.2020 року зазначено наступне: «Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі\~ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід\~Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року «Лавентс проти\~Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Із запровадженням з 15.12.2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Відповідно до п. 1, 2, 4, 5, 6, 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Зі змісту ст. 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується\~Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. Підсумки. Аналізуючи ч. 3\~ст. 141 ЦПК України\~у якій зазначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Таким чином, надані відповідачем та третьою особою докази, суд не визнає достатніми, оскільки ці докази не містять у собі інформацію щодо достатньості обґрунтування стягнень які стосуються відшкодувань пов`язаних з розглядом даної справи. На підставі викладеного, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про недоведеність вимог у заявлених межах та про відсутність існування правових підстав для їх задоволення. За таких обставин, заяви про компенсацію судових витрат відповідача [PERSON] та третьої особи [PERSON] на відшкодування судових витрат підлягають частковому задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: partial