Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-08 00:00:00

У травні 2024 року представник позивача звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення кредитної заборгованості в розмірі 23652,19 грн та судових витрат, що складаються з судового збору та 9000 грн правової допомоги. Заявлені вимоги мотивував тим, що у жовтні 2021 року відповідачем був укладений кредитний договір з товариством з обмеженою відповідальністю «Бі Ел Джи Мікрофінанс» (далі за текстом Мікрофінанс), за умовами якого йому було надано кредит у розмірі 10000 грн на 60 днів зі сплатою процентів, який він зобов`язався повернути у розмірі та на умовах, встановлених договором, однак у строк їх не повернув. У 2022 році між товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі за текстом- Вердикт Капітал) та Мікрофінанс було укладено договір факторингу, за яким відбулося відступлення права вимоги, в тому числі за договором, що був укладений між Мікрофінанс та відповідачем. У 2023 році між товариством з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» (далі за текстом [PERSON] ) та [PERSON] було укладено договір факторингу і позивач набув статусу нового кредитора, отримавши право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками Вердикт Капітал, включно і до [PERSON] . Внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо повернення позичених коштів утворилася заборгованість, яку позивач просить стягнути в судовому порядку. Сторони, будучи належним чином повідомленими, в судове засідання не прибули, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, у зв`язку з чим розгляд справи проведено у їхній відсутності. Представник позивача при подачі позову просив розгляд справи проводити без його участі, не заперечив щодо винесення заочного рішення. Причини повторної неявки відповідача невідомі, своїм правом на подання до суду будь-яких заперечень щодо змісту і вимог позовної заяви або відзиву, він не скористався. Клопотань, які б свідчили про зацікавленість відповідача у розгляді справи, матеріали справи не містять. Дослідивши матеріали справи, суд приходить наступного висновку. Встановлено, що 01.10.2021 між [PERSON] та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи кредитодавця було укладено кредитний договір №2025786, згідно п.1.3 якого позичальнику було надано кредит в сумі 10000 грн на строк 60 днів, зі сплатою процентів (п.1.7) за кожний день користування кредитом у розмірі: з 1-го по 30-й день користування кредитом: 1,9900% та з 1-го по 60-й день користування кредитом: 2,5000%. Рекомендована дата повернення кредиту в повному обсязі та сплати процентів у сумі 23470 грн 31.10.2021. Вказаний договір, додаток №1 до нього, заявка на отримання кредитів і паспорт споживчого кредиту до договору містять вказівку на суму кредиту, строк його видачі, відсоткові ставки, орієнтовну загальну вартість кредиту, штрафи тощо та підписані електронним підписом «В-544647» [PERSON] 01.10.2021. Згідно п.2.1 кредитного договору кредит надається шляхом перерахування кредитних коштів на банківську картку позичальника в день укладення договору, але не пізніше 3 робочих днів з моменту його укладення. Як на підставу набуття позивачем статусу нового кредитора, переходу права вимоги за зазначеним договором кредиту, суду було надано договір відступлення прав вимоги №29/11-1 від 29.11.2021, укладений між [PERSON] та Мікрофінанс, згідно з умовами якого останнє передало належні Кредитору права грошової вимоги до боржників, зокрема і за кредитним договором укладеним з [PERSON] (акт прийому-передачі реєстру боржників за договором та реєстр боржників). 10.01.2023 між [PERSON] \~та \~ [PERSON] укладено договір відступлення прав вимоги №10-01/2023, за умовами якого останнє відступило шляхом продажу права грошової вимоги до боржників, зокрема і за кредитним договором укладеним з [PERSON] , а [PERSON] набув право вимоги та статус нового кредитора (акт прийому-передачі реєстру боржників за договором та реєстр боржників). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (ст.512 ЦК України). Відступлення права вимоги відбувається на підставі правочину, зокрема, внаслідок укладення договору купівлі-продажу чи міни; дарування; факторингу. Останнім є операція з переуступки першим кредитором прав вимоги боргу третьої особи другому кредитору з попередньою або наступною компенсацією вартості такого боргу першому кредиторові. На обґрунтування\~позовних вимог\~щодо наявності\~заборгованості по\~договору №2025786\~від 01.10.2021 позивачем надано: заявку на отримання кредитів та встановлення ділових відносин з Мікрофінанс; паспорт споживчого кредиту; додаток №1 до кредитного договору №2025786 від 01.10.2021; розрахунки заборгованості станом на 27.01.2022 та 10.01.2023. З останніх слідує, що сума заборгованості за кредитом №2025786 становить 23652,19 грн й складається із: заборгованості за кредитом (тілом кредиту) у розмірі 10000 грн; заборгованості за відсотками у розмірі 13470 грн; нараховані 3% річних 22,19 грн та витрати від інфляції у розмірі 160 грн. Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі (ч.1 ст.205 ЦК України). Згідно ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ст.ст.1048, 1054 ЦК України). Закону України «Про електронну комерцію» (далі по тексту Закон) визначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Порядок його укладення визначено ст. 1 Закону. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ст.12 ЦПК України), який забезпечує повноту\~дослідження обставин\~справи.\~Цей принцип\~передбачає покладання\~тягаря доказування\~на сторони.\~Одночасно цей\~принцип не\~передбачає обов`язку\~суду вважати\~доведеною та\~встановленою обставину,\~про яку\~сторона стверджує.\~Така обставина\~підлягає доказуванню\~таким чином,\~аби задовольнити,\~як правило,\~стандарт переваги\~більш вагомих\~доказів,\~тобто коли\~висновок про\~існування стверджуваної\~обставини з\~урахуванням поданих\~доказів видається\~більш вірогідним\~ніж протилежний. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, які розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ч.2 ст.83 ЦПК України, позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ст.95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Дослідивши матеріали\~справи,\~суд дійшов\~висновку,\~що позивачем\~не надано\~належних доказів\~на підтвердження\~дотримання сторонами\~вимог ст.11\~Закону під\~час укладання\~договору \~№2025786\~від 01.10.2021 між [PERSON] та [PERSON] . Зокрема, суду не представлено доказів ознайомлення відповідача з текстом наданого позивачем договору та його згоди з викладеними в ньому умовами. У матеріалах справи відсутні докази підписання договору електронним цифровим підписом. Інформація про підписання відповідачем договору за допомогою одноразового ідентифікатора створена заінтересованими особами. Будь-яких беззаперечних доказів використання [PERSON] такого засобу підписання договору не надано. Позивачем також не надано належних доказів на підтвердження факту отримання відповідачем коштів від первинного кредитора за вищезазначеним договором. Згідно ст.1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ це документ, який містить відомості про господарську операцію. Необхідність дослідження саме первинних документів у справах щодо стягнення кредитної заборгованості визнана у постанові Верховного Суду України від 30.01.2018 у справі №161/16891/15-ц. Правова позиція щодо первинних документів відображена в постанові Верховного Суду України від 14.06.2018 по справі №364/737/17, де зазначено, що розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані у позовній заяві. Таким чином, позивач звертаючись з даним позовом до суду, повинен був отримати від первинного кредиторів платіжні документи, які підтверджують розмір заборгованості по кредитному договору. Документ про перерахування коштів FONDI від 01.10.2021 №449010646 про здійснення успішного переказу на картку [NUMBER] на суму 10000 грн, призначення: видача кредиту за договором 2025786 від 01.10.2021 є неналежним доказом господарської операції, оскільки не може достовірно свідчити про її виконання. Окрім того, наданий документ заповнено з порушенням Інструкції про безготівкові розрахунки в національній валюті користувачів платіжних послуг, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 29.07.2022 №163, а саме: відсутня позначка банку про виконання, інформація про банк та рахунок отримувача внесена некоректно. Відповідно до ч.1 ст.517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Створені Мікрофінансом та позивачем документи, які містять інформацію про розмір заборгованості [PERSON] не є належними доказами фактичного отримання грошей відповідачем або здійснення розрахункових операції в його інтересах. Враховуючи відсутність належних доказів отримання відповідачем коштів, суд позбавлений можливості перевірити розмір нарахованої суми боргу. Резюмуючи викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факт виникнення заборгованості відповідача та її розмір, що є підставою для відмови в задоволенні позову. У зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати позивача не підлягають відшкодуванню.

Outcome: dismissed