Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до Фрунзенського районного суду м. Харкова із заявою, в якій просила суд встановити юридичний факт перебування [PERSON] , [INFO] , на утриманні [PERSON] , [INFO] , з травня 2023 року по квітень 2024 року. В обґрунтування заяви посилалася на те, що її онук [PERSON] , [INFO] , який безвісно зник 06.04.2024 року під час виконання бойового завдання поблизу населеного пункту Часів Яр, Бахмутського району, Донецької області. З жовтня 2001 року заявниця мешкала разом з онуком за адресою: [ADDRESS] . За рішенням виконавчого комітету Фрунзенської районної ради м. Харкова від 18.12.2001 №259/37 [PERSON] , [INFO] , призначена опікуном онука [PERSON] [INFO] , оскільки мати [PERSON] - [PERSON] померла, а батько - [PERSON] , 1966 року народження, за рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 05 листопада 2007 року (справа №2-819/07) був позбавлений батьківських прав відносно сина. Заявниця наголосила, що останні десять років вона тяжко хворіє. Стверджує, що постійно отримувала допомогу від свого онука, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів для існування, онук оплачував її лікування, комунальні послуги, купляв продукти, одяг, ліки, тощо. Метою встановлення юридично значимого факту є набуття статусу особи, яка перебуває на утриманні військовослужбовця та отримання виплат згідно із законом. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05.07.2024 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами окремого провадження. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10.09.2024 року задоволено клопотання представника заявниці про допит свідків. В судовому засіданні представник заявниці підтримала заяву в повному обсязі та просила суд її задовольнити. Заінтересована особа Міністерство оборони України в особі [INFO] правом на участь в судовому засіданні не скористалася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним. 16.09.2024 року до суду надійшли додаткові пояснення, в яких представник заінтересованої особи [PERSON] зазначив, до [INFO] не володіє інформацією з питань, викладених в заяві та просив розглянути справу без участі представника [INFO] . З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представника заявника, допитавши свідків, суд встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06.06.1995 року, виданого Палацом новонароджених «Орджонікідзевський», [INFO] народився [PERSON] , батьками якого вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). [INFO] мати [PERSON] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 05.10.2001 року, виданим Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського обласного управління юстиції (а.с. 8). Згідно зі свідоцтвом про зміну імені серії [NUMBER] від 28.01.2011 року, виданим Фрунзенським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, [PERSON] змінив прізвище на [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис № 03 від 28.01.2011 року (а.с. 7). Рішенням виконавчого комітету Фрунзенської районної ради м. Харкова від 18.12.2001 №259/37 [PERSON] , [INFO] , призначена опікуном онука [PERSON] , [INFO] , оскільки мати [PERSON] - [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтво про смерть [NUMBER] від 05 жовтня 2001 року, батько - [PERSON] , 1966 року народження, за рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 05 листопада 2007 року (справа №2-819/07) був позбавлений батьківських прав відносно сина (а.с. 9). Судом встановлено, що з жовтня 2001 року, [PERSON] мешкала разом з онуком за адресою: [ADDRESS] . З матеріалів справи вбачається, що 20.06.2023 [PERSON] перебував на посаді бойового медика [INFO] військової частини [NUMBER] , що підтверджується довідкою Військової частини [NUMBER] Міністерства оборони України від 31.07.2023 року № 1643/3588 (а.с. 12). 10 квітня 2024 року від [INFO] на адресу [PERSON] надійшло сповіщення № 273 про те, що її онук [PERSON] безвісно зник 06.04.2024 року під час виконання бойового завдання поблизу населеного пункту Часів Яр, Бахмутського району, Донецької області (а.с. 13). Відповідно до висновку лікарсько-консультативної комісії КНП «Міська поліклініка №3 ХМР № 3464 від 12.05.2023 року [PERSON] , [INFO] , діагностовано: ХНМК ІХС атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічну хворобу II ст., цукровий діабет II типу, рак тіла матки Т1аNоМо стан після комбінованого лікування III кл.група . За висновком комісії [PERSON] потребує постійного стороннього догляду (а.с. 11). Метою встановлення юридично значимого факту є набуття заявницею статусу особи, яка перебуває на утриманні військовослужбовця та отримання виплат згідно із законом. За клопотанням представника заявниці в судовому засіданні допитані свідки. Так, свідок [PERSON] , який є другом [PERSON] з 2014 року, пояснив суду, що заявниця є бабусею [PERSON] , яка фактично його виховувала з дитинства, оскільки його мати померла, коли він був ще дитиною, а батько відразу після смерті матері покинув його. Свідок наголосив, що [PERSON] постійно проживав зі своєю бабусею. Крім того пояснив, що йому відомо, що [PERSON] тяжко хворіє, є інвалідом, погано пересувається та за нею потрібний постійний догляд, який здійснював виключно [PERSON] до його призову у лави ЗСУ. [PERSON] працював, купував бабусі ліки, продукти харчування, оплачував лікування у лікарнях та постійно доглядав за нею. Навіть після того, як він був мобілізований і до моменту його безвісного зникнення, він постійно перераховував грошові кошти на картковий рахунок бабусі та утримував її. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є матір`ю близького друга [PERSON] та знає останнього з 2017 року. Заявниця [PERSON] є бабусею [PERSON] , проте фактично виховувала його з дитинства, оскільки його мати померла. За твердженням свідка [PERSON] постійно доглядав з бабусею, оскільки вона є тяжко хворою людиною, він постійно цікавився у свідка які ліки вона приймає та у яких лікарів перебуває на обліку, отримував поради щодо лікування та догляду за бабусею. Свідкові відомо, що [PERSON] навіть після мобілізації постійно перераховував кошти на утримання бабусі, іноді на картку свідка і просив, щоб вона купувала їй продукти харчування. Свідкові достеменно відомо, що вони проживали удвох в квартирі, інших осіб, хто міг би здійснювати догляд за [PERSON] немає. Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам з урахуванням фактичних та правових підстав поданої заяви, суд виходить з наступного. Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року). Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи (частина третя статті 124 Конституції України). Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України). Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина сьома статті 19 ЦПК України). Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, зокрема перебування фізичної особи на утриманні. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21 (провадження № 11-150апп23) зазначено, що: «справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Аналіз наведених норм свідчить про те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства. Отже, Велика Палата Верховного Суду вважала за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30 січня 2020 року у справі № 287/167/18-ц (провадження № 14-505цс19), у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі № 290/289/22-ц (провадження № 61-13369св22), вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судовому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України». Відповідно Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон) або є заручниками, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі, коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення). Відповідно до частини третьої статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців» грошове забезпечення виплачується таким членам сімей військовослужбовців: дружині (чоловіку), а в разі її (його) відсутності - повнолітнім дітям, які проживають разом з нею (ним), або законним представникам (опікунам, піклувальникам) чи усиновлювачам неповнолітніх дітей (осіб з інвалідністю з дитинства - незалежно від їх віку), а також особам, які перебувають на утриманні військовослужбовців, або батькам військовослужбовців рівними частками, якщо військовослужбовці не перебувають у шлюбі і не мають дітей. Виплата грошового забезпечення цим членам сімей здійснюється до повного з`ясування обставин захоплення військовослужбовців у полон або заручниками, інтернування військовослужбовців або їх звільнення, або визнання їх у встановленому законом порядку безвісно відсутніми чи померлими. У всіх випадках виплата грошового забезпечення здійснюється не більше ніж до дня виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини. Таким чином, метою встановлення юридично значимого факту є набуття статусу особи, яка перебуває на утриманні військовослужбовця та отримання виплат згідно із законом. З огляду на викладене, оцінивши надані заявницею докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи сторін, суд дійшов висновку про те, що [PERSON] , [INFO] , з травня 2023 року по квітень 2024 року перебувала на утриманні свого онука [PERSON] , [INFO] . Таким чином, заява [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved