Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-01 00:00:00

В провадження Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшла заява представника заявника [PERSON] - адвоката Книгницької Лілії Анатоліївни, заінтересована особа [PERSON] про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] , [INFO] , на строк шість місяців з визначенням тимчасових обмежень прав останнього, а саме: заборонити перебувати в місці проживання (перебування) постраждалої особи [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , строком на шість місяців; заборонити наближатися на відстань 200 метрів до місця проживання (перебування), роботи, лікування, інших місць частого відвідування постраждалою особою [PERSON] , [INFO] , строком на шість місяців; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу [PERSON] , [INFO] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею, строком на шість місяців; заборонити вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою [PERSON] , [INFO] , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, строком на шість місяців. В обґрунтування заяви посилається на те, що з 08.09.2006 року [PERSON] з [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 07.07.2010 року. Вони проживають в одному будинку, оскільки [PERSON] там зареєстрований, який належить на праві власності матері [PERSON] . Останнім часом [PERSON] став агресивною людино, почав вживати алкогольні напої та в стані алкогольного сп`яніння влаштовував скандали, виражаючись нецензурною лайкою, погрожуючи фізичною розправою, застосовуючи фізичне насильство, а саме: ударів у різні частини тіла, штовханні, удушуванні. Вона заборонила кривднику з`являтись до її будинку, але останній, ігноруючи заборону, продовжує приходити до будинку, влаштовує сварки та чинить психологічне насильство. [PERSON] неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за ст.173-2 КУпАП, відносно нього були винесені тимчасові заборонні приписи, але адміністративні стягнення у вигляді штрафу та тимчасові заборонні приписи не чинять відносно останнього належного виховного характеру. Оскільки, домашнє насильство носить систематичний характер, що негативно впливає на її фізичне та психологічне здоров`я, викликає обґрунтовані побоювання за безпеку життя та здоров`я. З метою запобігання продовження чи повторного вчинення домашнього насильства відносно неї та настання тяжких наслідків, просить видати відносно [PERSON] , [INFO] обмежувальний припис. Ухвалою суду від 01.10.2024 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку окремого провадження. У судове засідання заявник та її представник не з`явились, надали суду письмову заяву, в якій просили заяву задовольнити. Заінтересована особа до суду не з`явився, причину неявки не повідомив, заяв та клопотань про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило, про розгляд справи повідомлений належним чином. Відповідно до ст. 350-5 ЦПК України неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду. Згідно з ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до такого висновку. За правилами ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 3 ст.\~294\~ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Згідно ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ч. 1ст. 82 ЦПК України). Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 2 ст. 82 ЦПК України). Судом встановлено, що 07.07.2010 рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Відповідно до копії свідоцтва про право власності 1/2 частки будинку за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] , [INFO] , а інша частина житлового будинку є спільною сумісною власністю, набутою подружжям за час шлюбу (а.с. 7). Постановою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.06.2024 року у справі № 211/2376/24 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ч. 1\~ст. 173-2\~КУпАП, порушення термінового заборонного припису стосовно кривдника та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 гривень (а.с. 10). Постановою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19.08.2024 року по справі № 211/5217/24 [PERSON] притягнено до відповідальності за ч. 2\~ст.\~173-2\~КУпАП з накладенням на останнього адміністративного стягнення у вигляді штрафу\~(а.с.11) Постановою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29.08.2024 року по справі № 211/5387/24 [PERSON] притягнено до відповідальності за ч. 2\~ст.\~173-2\~КУпАП за порушення заходів, встановлених терміновим заборонним приписом з накладенням на останнього адміністративного стягнення у вигляді штрафу\~(а.с.12) Постановою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.09.2024 року по справі № 211/5560/24 [PERSON] притягнено до відповідальності за ч. 2\~ст.\~173-2\~КУпАП з накладенням на останнього адміністративного стягнення у вигляді штрафу\~(а.с.13) Відносно [PERSON] було винесено термінові заборонні приписи серії АА №363590 від 21.08.2024 та серії АА №271055 від 22.08.2024 (а.с. 14-15). Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених\~Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Так, правовідносини, що склалися між учасниками справи регулюються спеціальним Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, а також міжнародно-правовими актами, під час вирішення такої категорії справ обов`язковому застосуванню підлягає судова практика Європейського суду з прав людини. Європейська Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950 року) є фундаментальною основою в галузі прав і свобод людини, її законних інтересів та потреб. Одна з ключових особливостей Конвенції полягає в тому, що вона не тільки встановлює права та свободи людини, але і передбачає право на індивідуальне звернення за захистом порушених прав на міжнародному рівні. Конвенція та протоколи до неї за юридичною природою є обов`язковим міжнародним правовим договором, який запровадив систему національного контролю за дотриманням прав людини на внутрішньодержавному рівні. 07 листопада 2011 року Україною було підписано Конвенцію Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами, на виконання якої 07 грудня 2017 року прийнято Закон «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких батьки (мати, батько) і дитина (діти). Відповідно до п. 3 ч. 1ст. 1 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», домашнє насильство - діяння (дія або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 1 цього Закону, психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Положеннями статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої статті 1\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Частиною 2 статті 26\~вказаного Закону передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків. Згідно з ч. 4 ст. 26 ЗаконуУкраїни «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п. 9 ч. 1 ст.\~1\~цього ж\~Закону вказано, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з п. 3 ч. 1ст. 350-4 ЦПК України, у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). У відповідності до ч. 1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. Таким чином, під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису необхідно встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61-19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18), від 02 вересня 2020 року у справі № 635/4854/19-ц (провадження № 61-3510св20). Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією із характеристик якого є повторюваність. За правилами статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі докази мають відповідати критеріям достатності, допустимості, належності і достовірності, визначених статтями 77-80 ЦПК України. Встановивши вказані обставини справи, на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, суд приходить до висновку про доведеність застосування до [PERSON] з боку [PERSON] психологічного та фізичного насильства, що негативно впливає на її фізичний та психологічний стан. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.09.2019 у справі № 756/3859/19\~зроблено висновок, що, враховуючи положення Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у\~КУпАП\~та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про задоволення заяви про видачу обмежувального припису. Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відповідно до ч. 3\~ст. 350-5 ЦПК України, слід віднести на рахунок держави.

Outcome: approved