Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-01 00:00:00

У березні 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, внаслідок ДТП. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.12.2015р. близько 08 год. 50 хв., водій [PERSON] , керуючи автомобілем «BMW 525», д.н. [NUMBER] , рухаючись по вул.Запорізьке шосе зі сторони ж/м Тополя-1 у бік пр. Гагаріна в м. Дніпропетровську, в районі буд. №30А, виїхав на зустрічну смугу та допустив зіткнення з автомобілем Hyundai Accent д.н. [NUMBER] , під керуванням позивача [PERSON] , який рухався у зустрічному напрямку. В результаті зіткнення автомобіль Hyundai Accent розвернуло та сталося зіткнення з автомобілем Opel Vectra д.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався в попутному напрямку з автомобілем Hyundai Accent. 24 лютого\~2016\~року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення № 199/1109/16-п за адміністративним матеріалом про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] , [INFO] , мешкає за адресою: [ADDRESS] , за ст. 124 КУпАП, його визнано винним у скоєнні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності. ДТП сталося зв?язку з порушенням водієм [PERSON] п.12.1 правил дорожного руху. Внаслідок ДТП, що відбулось за вини відповідача [PERSON] , належний позивачу автомобіль «Hyundai Accent», д.н. [NUMBER] отримав значні механічні пошкодження, а [PERSON] були спричинені тілесні ушкодження які потягли тимчасову втрату працездатності у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, садин лівого колінного суглобу та лівого передпліччя, крайовий перелом заднього відлілу вертулажної впадини зліва з задовільним стоянням відломка, лінійний перелом верхнього відлілу вертулажної впадини зліва з розповсюдженням на полость суставу. Цивільна-правова відповідальність [PERSON] згідно полісу обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності застрахована не була. Матеріальна та моральна шкоди позивачу не відшкодовані у добровільному порядку. Вартість матеріального збитку в результаті пошкодження автомобіля «Hyundai Accent», д.н. [NUMBER] , належного позивачу, складає 252103,88 грн. + 1600 грн. =\~253703,88 грн., що підтверджується висновком експертного дослідження. Розмір матеріальної шкоди завданої позивачу в наслідок ДТП складається з: 253703,88 грн. (вартість ремонту автомобіля та експертних досліджень) + 45587,35 грн. (втрачений заробіток) =\~299 291,20 грн. Крім того, внаслідок ДТП, що відбулось за вини [PERSON] , позивачу були завдані тілесні ушкодження в наслідок яких він тривалий час проходив лікування, та втратив працездатність. Шкода завдана [PERSON] у зв?язку з ушкодженням здоров?я в наслідок ДТП складається з наступних понесених ними матеріальних збитків: шкода, пов?язана з лікуванням (витрати, пов?язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров?я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів); шкода, пов?язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим, а саме: з 16.12.2015р. по 28.03.201бр. що потягло втрату заробітку за період непрацездатності шкода пов`язана з моральними стражданнями зв`язку з отриманими травмами. На момент завдання шкоди здоров?ю позивач працював на підприємстві ТОВ «ДАФМІ» на посаді начальника дільниці. Середня заробітня платня до ДТП в розрахунку за 3 останні календарних місяці роботи становить: (12 843,74 грн. + 14 362,45 грн. + 11 868,68 грн.)/12 = 13024,96 грн. Втрата працездатності за період з 16.12.2015р. по 28.03.2016р. становить 100%. Втрачений позивачем заробіток за період тимчасової втрати працездатності становить за грудень 2015р. (15 днів) = 12128,55 грн./30 днів * 15 =\~6512,48 грн. За січень 2016р. = 13024,96 грн. за лютий 2016р. = 13024,96 грн. за березень 2016р. = 13024,96 грн. Разом втрачений заробіток становить: 45587,35 грн. Крім того, позивачу також спричинена і моральна шкода яка полягає у душевних стражданнях. Спричинення позивачу моральної шкоди виразилося в тому, що ушкодження здоров`я викликало втрату працездатності, він тривалий час страждає від болю і хворобливих симптомів, не може нормально пересуватись, і рухатись, (пересувається тільки на костилях), постійно страждає від головокружіння і болю. Не може приділяти уваги своїм дітям і сім`ї. Вже тривалий час позивач не може їздити на автомобілі, використовувати його у власних цілях, адже від відшкодування завданої шкоди відповідач ухиляється, фактично в день ДТП позивач втратив свій автомобіль, оскільки грошей на його відновлення у нього немає. Моральну шкоду оцінює в 70\~000, 00 грн. Виходячи з викладеного, з урахуванням заяви про зміну предмета позову від 12 грудня 2017 року, позивач просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 249\~291, 20 грн., моральну шкоду у розмірі 70\~000 грн. Представником відповідача подані 12.12.2017 р. заперечення на позовну заяву, де зазначається, що огляд пошкодженого автомобіля Hyundai Accent д.н. [NUMBER] проведений з порушеннями, зокрема, не викликано представника [PERSON] для проведення огляду; вартість відновлювального ремонту завищена експертом, оскільки візуально пошкоджена лише половина автомобіля, а сума ремонту складає 89% вартості автомобіля; пробіг автомобіля визначений невірно. Долучені листки непрацездатності не підтверджують, чи дійсно позивач отримав компенсацію за дні непрацездатності. Сума моральної шкоди, на думку представника відповідача, є завищеною. У відзиві на «уточнену» позовну заяву представником відповідача викладені аналогічні заперечення проти позовних вимог [PERSON] . Представник відповідача у відзиві просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] повністю. Представником відповідача подані заперечення та повторно відзив на позовну заяву, з аналогічними аргументами. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2016 року відкрито провадженні у справі (суддя Єлісєєва Т.Ю.). Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2016 року вжито заходів забезпечення позову та накладено арешт на квартиру [PERSON] . У зв`язку із звільненням судді [PERSON] справу передано судді Лукіновій К.С. (у відрядженні). Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2019 року справа прийнята у провадження судді Лукінової К.С., відкрито загальне провадження у справі. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 липня 2019 року призначено судову товарознавчу експертизу у справі. Внаслідок закінчення відрядження судді Лукінової К.С. справа передана судді Яковлєву Д.О. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2019 року справу прийнято в провадження судді Яковлєву Д.О. Рішенням Вищої ради правосуддя від 17.12.2019 суддю [PERSON] відсторонено на три місяці від здійснення правосуддя. Протоколом повторного автоматизованого розподілу справу передано судді Кондрашову І.А. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 квітня 2021 року, справа прийнята в провадження судді Кондрашова І.А. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2021 року призначено у справі судово товарознавчу експертизу. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2022 року поновлено провадження у справі. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2023 року закрито підготовче засідання, справа призначена до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду у розмірі 203\~703, 88 грн., компенсацію за втрату працездатності у розмірі 45\~587, 35 грн., моральну шкоду у розмірі 70\~000, 00 грн. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову. Пояснив, що висновок експерта складений з порушеннями, тому не може братися до уваги. Крім того, позивачу компенсовано втрату працездатності, оскільки він перебував на лікарняному, який оплачено. Підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні, оскільки не доведені належними і допустимими доказами. Просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] повністю. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 16.12.2015р. приблизно о 08 год. 50 хв. сталася ДТП в м. Дніпро, за участю автомобіля «BMW 525», д.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] та автомобіля Hyundai Accent д.н. [NUMBER] , під керуванням позивача [PERSON] . Так, водій [PERSON] , керуючи автомобілем «BMW 525», д.н. [NUMBER] , рухаючись по вул.Запорізьке шосе зі сторони ж/м Тополя-1 у бік пр. Гагаріна в м. Дніпропетровську, в районі буд. №30А, виїхав на зустрічну смугу та скоїв зіткнення з автомобілем Hyundai Accent д.н. [NUMBER] , під керуванням позивача [PERSON] , який рухався у зустрічному напрямку. В результаті зіткнення автомобіль Hyundai Accent розвернуло та сталося зіткнення з автомобілем Opel Vectra д.н. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який рухався в попутному напрямку з автомобілем Hyundai Accent. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодженні з матеріальними збитками. Позивачу [PERSON] також спричинені тілесні ушкодження. Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 лютого 2016 року, визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, [PERSON] , [INFO] за порушення п. 12.1. Правил дорожнього руху. Вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 04 жовтня 2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 268 КК України та призначено покарання у вигляді у вигляді обмеження волі строком на 2 року, без позбавлення права керування транспортними засобами. [PERSON] звільнено від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України. Цивільний позов [PERSON] до [PERSON] , залишено без розгляду. Відповідно до ч.ч. 4, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, особою, яка несе цивільно-правову відповідальність за спричинену шкоду, є гр. [PERSON] , [INFO] . Внаслідок ДТП автомобіль позивача «Hyundai Accent», д.н. [NUMBER] отримав значні механічні пошкодження, а саме пошкодження передньої частини автомобіля, знищення (пошкодження) елементів кузова та підкапотної частини, спрацювання систем безпеки, порушення геометрії, пошкодження передньої ходової частини, системи охолодження, панелі приборів, обшивки та інше. Згідно висновку судового експерта [PERSON] №2991/03 від 25.03.2016 року вартість матеріального збитку, спричиненого ДТП, складає 252\~103, 88 грн. Згідно висновку судового експерта [PERSON] №3545 від 02.11.2023, вартість матеріального збитку з технічної точки зору, власнику автомобіля «Hyundai Accent», д.н. [NUMBER] , становить 253\~551, 82 грн. Суд приймає вказані експертні висновки, оскільки в матеріалах справи відсутні інші експертні дослідження, тому такі докази суд вважає належними і допустимими. Провести судову автотоварознавчу експертизу в ході розгляду справи не виявилось можливим, оскільки автомобіль на теперішній час відремонтований та відчужений, тому експерт не має змоги оцінити вартість пошкоджень на момент ДТП. Судом також встановлено, що цивільна-правова відповідальність [PERSON] не була застрахована. У добровільному порядку відповідач не відшкодував [PERSON] матеріальну шкоду. Статтею 10 ЦПК України\~визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до\~Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до частини першої\~статті 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до частини першої\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі\~статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Частиною першою\~статті 15 Цивільного кодексу України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до п. «а» ч. 41.1 ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Згідно ст.22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У частинах першій, другій\~статті 1166 ЦК України\~вказано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Відповідно до\~статті 1188 ЦК України\~шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Суд вважає, що в частині відшкодування матеріального збитку, щодо якого відсутнє страхове покриття та не компенсовано шкоду МТСБУ, відповідальність повинна нести саме особа, яка спричинила шкоду. Оскільки матеріалами справи підтверджено, що саме [PERSON] є винним у настанні ДТП, він керував автомобілем, який вважається джерелом підвищеної небезпеки, грубо порушив вимоги п. 12.1. ПДР, внаслідок чого втратив керування автомобілем та допустив виїзд на зустрічну смугу руху, та скоїв зіткнення з автомобілем [PERSON] , суд вважає можливим стягнути з відповідача вартість відновлювального ремонту автомобіля «Hyundai Accent», д.н. [NUMBER] . Розмір матеріальної шкоди завданої позивачу внаслідок ДТП складається з: 253703,88 грн. (вартість ремонту автомобіля та експертних досліджень), за мінусом шкоди, яка компенсована МТСБУ, та становить 203\~703 (двісті три тисячі сімсот три) гривні, 88 коп. Зазначена сума підлягає стягненню з відповідача як матеріальна шкода, спричинена пошкодженням транспортного засобу. Суд відхиляє аргументи представника відповідача про те, що висновок експерта складений з численними порушеннями та не може бути належним і допустимим доказом. Так, огляд автомобіля проводився судовим експертом [PERSON] . Зауважень з приводу огляду, сторони не подавали експерту. При цьому сам по собі факт відсутності представника відповідача на огляді, не свідчить про неправильність висновків експерта чи завищення вартості відновлювального ремонту, оскільки експерт є процесуально самостійним та користується спеціальними програмами для визначенні вартості. Відповідно до п. 5.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, оскільки пошкоджений автомобіль оглядався експертом за відсутності відповідача, суд зазначає, що згідно з п. 5.2 вказаної Методики у разі потреби виклик заінтересованих осіб для технічного огляду із зазначенням дати, місця та часу проведення огляду КТЗ (після їх узгодження з виконавцем дослідження) здійснюється замовником дослідження шляхом вручення відповідного виклику під розписку особі, що викликається, або телеграмою з повідомленням про її вручення адресату. Тобто виклик інших заінтересованих осіб для проведення огляду транспортного засобу, здійснюється не у обов`язковому порядку, а лише у разі потреби, обумовленою конкретною експертизою (з`ясування питань у іншого учасника ДТП, дослідження стану іншого транспортного засобу тощо). Суд виходить також з того, що експерт має спеціальні знання у галузі ринку автомобілів, їх вартості, вартості ремонту та складових елементів автомобіля чи запчастин, тому незгода відповідача з результатами експертизи зводиться лише до переоцінки висновків, яких дійшов експерт, і не може братися судом до уваги. Такі дані повинні спростовуватись іншим висновком експертизи, а не поясненнями представника сторони. Щодо визначення показань одометру, експерт керувався об`єктивними даними пробігу, які мав можливість встановити на момент огляду. Суд вважає, що оскільки пошкодження автомобіля були значними та удар при ДТП був великої сили, то було знищено сам механізм одометру чи щиток приладів, тому підключення АКБ до автомобіля не дало результату; автомобіль не заводився і був не на ходу. Тому експерт вказав пробіг 50\~000 км., і керувався цими даними. Суд переконаний, що це не могло вплинути на правильність висновку, оскільки пробіг автомобіля визначений вірно, в тому числі зі слів власника чи показань сервісної книжки, стану автомобіля та року його випуску. Договірні відносини з судовим експертом були оформлені належним чином, зокрема, підписано акт виконаних робіт, оформлена заявка та підписано відповідний договір. Інші доводи представника відповідача не приймаються, оскільки не спростовують висновків суду та не свідчать про неправильність висновку експерта. Водночас наявність навіть формальних недоліків у висновку, як то складення його не державною мовою, чи не зазначення як експерт встановив, що автомобіль не був пошкоджений раніше і т.д., не впливає на правильність висновків експерта щодо визначення саме вартості відновлювального ремонту чи розміру матеріального збитку. Таким чином, оскільки відповідачем було пошкоджено транспортний засіб позивача, і розмір матеріальних збитків доведено у встановленому порядку, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 203\~703 (двісті три тисячі сімсот три) гривні, 88 коп. Щодо вимог про компенсацію втраченого заробітку у розмірі 45587,35 грн., суд зазначає наступне. Так, позивач стверджує, що внаслідок ДТП та отриманої травми, він змушений був перебувати на лікуванні і відновленні, тому не міг працювати. На момент ДТП позивач працював на підприємстві ТОВ «ДАФМІ» на посаді начальника дільниці. Відповідно до довідки середня заробітня платня до ДТП в розрахунку за 3 останні календарних місяці роботи становить: (12 843,74 грн. + 14 362,45 грн. + 11 868,68 грн.)/12 = 13024,96 грн. Втрата працездатності за період з 16.12.2015р. по 28.03.2016р. становить 100%. Отже, позивач вважає, що його втрачений заробіток за період тимчасової втрати працездатності становить за грудень 2015р. (15 днів) = 12128,55 грн./30 днів х 15 =\~6512,48 грн. За січень 2016р. = 13024,96 грн. за лютий 2016р. = 13024,96 грн. за березень 2016р. = 13024,96 грн., разом втрачений заробіток становить 45587,35 грн. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями\~1166,\~1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю фізичній або юридичній особі, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Тобто відповідальність за завдану шкоду настає лише за наявності відповідних підстав: 1) шкоди; 2) протиправної поведінки заподіювача шкоди; 3) причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; 4) вини. Відповідно до частини другої\~статті 1187 ЦК України\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Шкода, завдана внаслідок ДТП - деліктне зобов`язання, в якому завдана шкода відшкодовується володільцем транспортного засобу безвідносно до наявності його вини у заподіянні такої шкоди. Положення ч.\~1 ст.\~1195 ЦК України пов`язують обов`язок здійснити відшкодування у разі втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, не встановлюючи при цьому часових меж стосовно початку обчислення розміру такого відшкодування. Отже, момент, із яким пов`язується виникнення в позивача права на відшкодування, це момент заподіяння шкоди. Оскільки між заподіянням шкоди та ДТП встановлено прямий причинно-наслідковий зв`язок, то момент ДТП є одночасно і моментом набуття позивачем права на відшкодування шкоди. У ч.\~1 ст.\~1197 ЦК України, зокрема, встановлено, що розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності загальної працездатності. Таким чином, для обрахунку суми відшкодування необхідно встановити ступінь втрати потерпілим професійної працездатності. Водночас у ст.\~1197 ЦК України зазначено, що розмір втраченого заробітку (доходу) визначається саме з урахуванням ступеня втрати професійної працездатності. Тобто закон не пов`язує виникнення відповідного права на відшкодування з моментом встановлення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках. Законодавство виокремлює різні правові режими відшкодування шкоди, завданої життю або здоров`ю фізичної особи. Статтями 1195-1208 ЦК України\~закріплено конструкцію спеціального делікту. В порядку, визначеному цими нормами, здійснюється відшкодування шкоди, завданої життю або здоров`ю фізичної особи, у всіх випадках, крім визначених спеціальними законами. У цій ситуації відшкодування шкоди покладається безпосередньо на її заподіювача за правилами деліктної відповідальності. Натомість особливості відшкодування шкоди, заподіяної життю або здоров`ю фізичної особи внаслідок нещасного випадку на виробництві та/або професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, встановлюються законодавством про загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Таке відшкодування відбувається на засадах соціального страхування та здійснюється уповноваженою законом публічною інституцією (Фондом соціального страхування України), яка не є заподіювачем шкоди. Судом встановлено, що дійсно, позивачем внаслідок ДТП було отримано травми, а саме закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, садини лівого колінного суглобу та лівого передпліччя, крайовий перелом заднього відлілу вертулажної впадини зліва з задовільним стоянням відломка, лінійний перелом верхнього відлілу вертулажної впадини зліва з розповсюдженням на полость суставу. Зазначені тілесні ушкодження були спочатку кваліфіковані як легкі, проте внаслідок тривалості перебування на лікуванні, ступінь тяжкості тілесних ушкоджень змінено на середньої тяжкості. Внаслідок травмування позивач перебував на лікарняному, що убачається з копій лікарняних листків, приєднаних до матеріалів справи. Отже, позивачу частково компенсовано Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, втрату середнього заробітку на час перебування на лікарняному. Суд вважає, що підстави для відшкодування шкоди, завданої іншим ушкодженням здоров`я, відсутні, оскільки позивачу не встановлювався ступінь втрати професійної працездатності, його не визнано інвалідом. В матеріалах справи відсутній висновок експерта, яким би було встановлено факт прямого причинно-наслідкового зв?язку між ДТП, отриманою позивачем травмою та зменшенням ступеня його професійної працездатності. Тому відповідач не повинен компенсувати [PERSON] втрачений заробіток, у зв`язку із його тимчасовою втратою працездатності. При цьому, незважаючи на отримання травми в результаті ДТП, позивач є застрахованою особою, тож втрата його працездатності компенсується у вигляді допомоги по тимчасовій непрацездатності, у відповідності до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування». Таким чином, суд доходить висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача сум втраченого заробітку у розмірі 45\~587, 35 грн., оскільки такі вимоги не доведені належними і допустимим доказами. З цих підстав, у задоволенні позовних вимог в частині стягнення втраченого заробітку, належить відмовити. Щодо моральної шкоди, суд зазначає таке. Відповідно до п. 3\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - «...Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб». Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків, у порушенні законних прав, які призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків та вимагають від особи додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. У постанові Верховного Суду України від 27 вересня 2017 року у справі № 369/5585/15- 1 зроблено висновок, що: «відповідно до частини другої\~статті 276 ЦК України, якщо дії, необхідні для негайного поновлення порушеного особистого немайнового права фізичної особи не вчиняються, суд може постановити рішення щодо поновлення порушеного права, а також відшкодування моральної шкоди, завданої його порушенням. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша\~статті 1167 ЦК України). Відмовляючи у задоволенні заявлених вимог з підстав недоведеності спричинення шкоди, суди фактично влади на позивача обов`язок довести наявність у нього душевних страждань з приводу і рушення його права на таємницю телефонного спілкування, що є неприпустимим з огляду на правову природу такого права, гарантії від порушень якого закріплені\~Конституцією\~таїни. У даному випадку суди мали б виходити з презумпції спричинення позивачу шкоди відповідачем та обов`язку саме відповідача спростувати таку презумпцію». Аналогічна правова позиція викладена й у постанові Верховного Суду від 05 вересня 218 року у справі № 552/4015/15-ц (провадження № 61-8981св18). Відповідно до вимог\~ст. 22 ЦК України\~особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ст.\~12,\~13,\~81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. На підтвердження своїх вимог про стягнення моральної шкоди позивач зазначив лише перелік обставин, які, на його думку, свідчать про заподіяння йому моральної шкоди, однак позивачем не надано будь-яких доказів у розумінні ст.\~79,\~81 ЦПК України\~на підтвердження факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру саме внаслідок неправомірних дій відповідача та з яких міркувань виходив позивач при визначенні розміру моральної шкоди. Необхідними елементами складу цивільного правопорушення, як підстави деліктної відповідальності є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою винної особи. Відсутність хоча б однієї складової виключає обов`язок по відшкодуванню шкоди. Для відшкодування моральної шкоди за правилами ст. 1166 та 1167\~ЦК України\~необхідно довести такі факти: неправомірність поведінки особи, наявність шкоди, наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, наявність вини завдавача шкоди. Таким чином лише наявність всіх вищезазначених умов є підставою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди. Суд приймає до уваги ті обставини, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5\~постанови № 4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Відповідно до вимог\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд вважає, що позивачу спричинена моральна шкода, яка полягає в наступному. Так, позивач пережив сильний емоційний стрес внаслідок ДТП. Його звичайний уклад життя зазнав змін. На місці події він травмувався, отримав фізичний біль, страх, переживання. Внаслідок отриманих травм, позивач був змушений проходити тривале лікування та реабілітацію. У цей час він втратив працездатність, тому не міг повноцінно працювати, міг втратити роботу, не міг забезпечувати сім`ю. Позивачу довелось витрачати кошти на лікування, відвідувати лікарів, витрачати на цей свій час, нерви та здоров`я. Додаткових страждань спричинило те, що в результаті ДТП його автомобіль було майже фізично знищено, оскільки транспортний засіб зазнав суттєвих пошкоджень. В результаті чого автомобіль тривалий час перебував в ремонті, «не на ходу», що спричинило незручності у зв`язку із відсутністю засобу для пересування. Позивачу увесь час необхідно було повертатись до цієї ситуації та вирішувати питання з ремонтом автомобіля, шукати грошові кошти, замовляти експертизи, звертатись до СТО, придбавати запчастини тощо. У свою чергу, додаткових страждань спричинило те, що особа, яка винна в ДТП, та несе відповідальність за шкоду, самоусунулась від добровільного відшкодування та взаємодії, почав затягувати розгляд справи у суді, висловлювати свою незгоду із встановленими обставинами, заявляв численні клопотання, які мали на меті лише затягнути розгляд спору та відтермінувати відшкодування збитків. Унаслідок такої недобросовісної поведінки відповідача, питання компенсації та відшкодування матеріального збитку за пошкодження автомобіля, не вирішено з 2016 року, тобто тривалий час ці правовідносини залишались невизначеними, що спричинило позивачу додаткові моральні страждання. Станом на листопад 2024 року матеріальна шкода не відшкодована, а отже з моменту ДТП сплинув час майже у 9 (дев`ять) років. З урахуванням викладеного, враховуючи тяжкість вимушених змін у житті позивача, необхідність докладати ним додаткових зусиль для організації свого життя після ДТП, характеру і тривалості моральних страждань, їх глибини, суд вважає справедливим і обґрунтованим розмір моральної шкоди у сумі 50\~000, 00 грн. Ця сума є достатньою для розумного задоволення потреб позивача, відповідає засадам розумності та справедливості. Таким чином, з відповідача на користь [PERSON] належить стягнути моральну шкоду у розмірі 50\~000, 00 грн., а відтак вказані вимоги підлягають задоволенню частково. Сума моральної у 70\~000, 00 грн. є завищеною та не відповідає обставинам справи, ступеню фізичних і душевних страждань [PERSON] . Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, стягнення з [PERSON] на користь позивача матеріальної шкоди у розмірі 203\~703 (двісті три тисячі сімсот три) гривні, 88 коп., моральної шкоди у розмірі 50\~000, 00 грн. В іншій частині позову слід відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід також стягнути судовий збір у розмірі 3\~386, 46 грн. На підставі вищезазначеного,

Outcome: partial