Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-06 00:00:00

І. Зміст позовних вимог. У жовтні 2023 року представник позивача звернулася до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ДП «Український інститут інтелектуальної власності» про визанння незаконним та скасувати наказ ДП «Український інститут інтелектуальної власності» № 311-п від 08.09.2023р. про звільнення [PERSON] з посади директора департаменту права та методології інтелектуальної власності; поновити на займаній посаді з 08.09.2023р. ; стягнути з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, починаючи з 08.09.2023р. по день ухвалення рішення у справі та стягнути судові витрати у даній справі. В обгрунтування позовних вимог посилалася на те, що позивач працювала у ДП «Український інтелектуальної власності» з 01.10.2003 року. Розпорядженням КМУ № 1267-р від 13.10.2020 року визначено, що ДП «Український інститут інтелектуальної власності» виконує функції Національного органу інтелектуальної власності. У зв?язку з цим до статуту відповідача були внесені відповідні зміни. Зокрема, позивач була переведена на посаду директора департаменту права та методології інтелектуальної власності на підставі наказу № 197-п від 29.06.2021р.. Розпорядженням КМУ № 943-р від 28.10.2022 року визначено, що державна організація «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» виконує функції Національного органу інтелектуальної власності. Зазначене розпорядження № 1267-р від 13.10.2020 року визнано таким, що втратило чинність. 01.03.2023 року Мінекономіки погоджує нову організаційну структуру та штатний розпис ДП «УІІВ» відповідно до п. 1.1. та 8.4. його Статуту. Наказом по ДП «УІІВ» № 52-Н/2023 від 04.04.2023 року були введені в дію з 01.07.2023 року організаційна структура та штатний розпис», а також були визнанні такими, що втратили чинність накази відповідача № 33-Н/2021 від 23.03.2021р. та № 110-з від 11.08.2022р. про затвердження та введення в дію штатного розписку з 01.07.2023р. Наказом по ДП «УІІВ» № 54-Н/2023 від 11.04.2023 року створено комісію із визначення працівників, яких заборонено звільняти з ініціативи роботодавця та працівників з переважним правом на залишення на роботі. Наказом по ДІ «УПВ» № 68-Н/2023 від 28.04.2023 року внесені зміни до п. 1. наказу № 52-Н/2023 від 04.04.2023 року, а саме змінено дату введення в дію нового штатного розпису та організаційної структури з 01.07.2023 року на 01.08.2023 року. Наказом по ДП «УІІ» № 188-п від 12.05.2023 року у зв?язку з введенням в дію нового штатного розпису підприємства з 01.08.2023 року скорочувалися ряд посад, зокрема посада, яку обіймала позивач ( п. 1.1.109) та ухвалювалося підготувати та вручити письмове попередження про майбутнє звільнення 31.07.2023 року, зокрема, позивачу (п. 2.3.107) з одночасним врученням попередження про майбутнє звільнення і запропонувати працівникам, зокрема позивачу, іншу роботу в УІІВ. У разі відмови від переведення або відсутності вільних посад, підготувати документи для звільнення відповідних працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України. 12.07.2023 року Мінекономіки ще раз погоджує нову організаційну структуру та штатний розпис ДП «УІІВ» відповідно до п. 1.1. та 8.4. його Статуту. Наказом по ДП «УІІВ» № 105-Н/2023 від 14.07.2023 року внесені зміни до наказу № 52-Н/2023 від 04.04.2023 року, а саме: 1) змінено дату введення в дію нового (від 12.07.2023 року) штатного розпису та організаційної структури з 01.08.2023 року на 11.09.2023 року; 2) внесені зміни до п. 2 наказу в частині визнання такими, що втратили чинність з 11.09.2023 року накази відповідача № 33-Н/2021 від 23.03.2021 року та № 110-з від 11.08.2022 року про затвердження та введення в дію штатного розпису. Наказом до ДП «УІІВ» № 239-п від 17.07.2023р. був викладений у новій редакції наказ відповідача № 188-п від 12.05.2023р., а саме були змінені назви та кількість посад та відділів, які скорочуються. 18.05.2023р. вказавши про введення нового штатного розпису та організаційної структури підприємства з 01.08.2023р. та запропонувавши вакантні посади на підприємстві в кількості 23 одиниці. На зазначене попередження позивач своєю заявою від 11.07.2023р. повідомила відповідача, що згодна обійняти посади: менеджер з персоналу, радник генерального директора, начальник відділу господарського та експлуатаційного забезпечення. 24.07.2023р. вказавши про зміну дати скорочення посади позивача з 31.07.2023р. на 08.09.2023р. та запропонувавши роботу за вакантними посадами, що будуть введені з 11.09.2023р. в кількості 42 одиниці. Додатково 24.08.2023р. відповідач повідомив позивача про наявність ще додатково 5 вакантних посад (чотири посади адміністраторів відділу адміністративно-господарського забезпечення та посада провідного експерта відділу статистичних досліджень та аналітичної роботи). На зазначене попередження позивач своєю заявою від 22.08.2023р. повідомила відповідача про згоду обійняти посаду начальника юридичної служби. 18.08.2023р. відповідач звернулася до первинної профспілкової організації працівників сфери інтелектуальної власності з поданням на звільнення позивача. 31.08.2023р. профспілковий комітет відмовив у звільненні позивача. 06-07.09.2023р. було проведено засідання комісії щодо визначення працівників, яких заборонено звільняти з ініціативи роботодавця та працівників із переважним правом на залишення на роботі, за результатами якого, зокрема, вирішено визначити на посаду начальника юридичної служби, на яку претендувала позивач, [PERSON] . Фактично двічі відбулося скорочення штату та чисельності працівників, внаслідок чого не дотриманий двомісячний строк для попередження працівника про звільнення (позивач могла бути звільнена не раніше 17 вересня 2023р.) відповідач не виконав покладеного на нього обов `язку по працевлаштуванню позивача, що проявилося у тому, що позивачу не були запропоновані всі вільні вакансії протягом попередження-звільнення (за посадами, що зберігаються та новими посадами за новим штатним розписом), а також було застосовано дискримінаційний підхід під час відбору працівників для зайняття вакантної посади начальника юридичної служби підприємства, що проявилося у приховуванні від працівників посадових та кваліфікаційних вимог по цій посаді, неможливості завчасно з ними ознайомитися та обійняти інші вакантні посади, участь членів комісії у процедурі відбору; окрім того відповідач звільнив позивача - члена виборчого органу профспілки не дивлячись на вмотивовану та з правової точки зору обгрунтовану відмову профспілки ДП «УІІВ». Наказом № 311-п від 08.09.2023р. позивач звільнена з роботи з підстав п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату працівників. Позивач вважає звільнення незаконним, що зумовлює скасування зазначеного наказу, поновлення її на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Просить позов задовольнити. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 11.10.2023р. вказаний позов залишено без руху. 30.10.2023р. ухвалою суду відкрито провадження у вказаній справі з повідомленням (викликом) сторін. ІІІ. Позиції учасників судового провадження. Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити з підстав викладених у позові. Представник відповідача заперечувала проти задоволення позову та просила відмовити у його задоволенні. Надала відзив на позовну заяву в якому вказала, що звільнення позивача відбулося внаслідок змін в організації виробництва і праці, ліквідації структурних підрозділів, скорочення чисельності та штату працівників. Так, 28.10.2022 Кабінетом Міністрів України прийнято Розпорядження № 943-р «Деякі питання Національного органу інтелектуальної власності», яким Кабінет Міністрів України з 08.11.2022 припинив повноваження державного підприємства «Український інститут інтелектуальної власності» як Національного органу інтелектуальної власності, визначивши, що державна організація «Український національний офіс інтелектуальної власності та інновацій» з 08.11.2022 виконуватиме функції Національного органу інтелектуальної власності (роздруківка Розпорядження додається). Тобто, з 08.11.2022 виконання більшої частини функцій та завдань УІІВ відпала, що призвело до значного скорочення об`єму робіт. У зв`язку з цим, Міністерством економіки України як Уповноваженим органом управління, наказом від 11.11.2022 № 4534 затверджено нову редакцію Статуту підприємства, з якого прибрано низку повноважень у сфері інтелектуальної власності, які підприємство виконувало відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо створення національного органу інтелектуальної власності» №703-ІХ від 16.06.2020 . 12.07.2023 Мінекономіки погоджує нову організаційну структуру і штатний розпис УІІВ розроблені з урахуванням пропозицій профспілки, які вводяться в дію з 11.09.2023 (копія наказу УІІВ від 14.07.2023 № 105-Н/2023 додається). У зв`язку із зміною дати введення нової організаційної структури УІІВ з 11.09.2023 року, підлягали скороченню зокрема і посада директора департаменту права та методології інтелектуальної власності, яку обіймала позивач, і підлягав ліквідації сам департамент права та методології інтелектуальної власності, яку очолювала позивач. Тобто, новий штатний розпис УІІВ погоджений Міністерством економіки України 12.07.2023, який вводився в дію 11.09.2023, передбачав штатну чисельність - 81 штатну одиницю. Розпис УІІВ передбачав - 602 штатні одиниці. У зв`язку з чим, передбачалося скорочення штатної чисельності працівників на 521 штатну одиницю та подальше звільнення у зв`язку із скороченням штатної чисельності працівників. Листом УІІВ від 18.05.2023 № Вн-97/2023 [PERSON] попереджено про звільнення з 31.07.2023 (тобто більше ніж за два місяці) на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці підприємства та введенням з 01.08.2023 нової організаційної структури і штатного розпису. Таким чином, відповідачем дотримано двомісячний строк попередження про вивільнення працівників та запропоновано всі наявні вакантні посади на підприємстві. Одночасно запропоновано іншу роботу на підприємстві, згідно з Додатком 1 допопередження, який містить перелік усіх наявних вакансій на підприємстві У попередженні підприємством зазначено, що надати свою згоду на зайняття будь-якої вакантної посади потрібно шляхом подання відповідної заяви до відділу кадрів не пізніше трьох робочих днів з дня отримання цього попередження. У разі відсутності такої заяви у триденний строк, роботодавець вважатиме вказаний факт відмовою від усіх запропонованих вакантних посад. Позивач ознайомилась із попередженням про звільнення 24.05.2023, що засвідчено її власноручним підписом. Тільки 11.07.2023 (через півтора місяці) з дня ознайомлення з попередженням про звільнення) [PERSON] подала заяву-згоду на зайняття 3-х вакантних посад із 23-х запропонованих, а саме: менеджера з персоналу, радника Генерального директора, начальника відділу господарського та експлуатаційного забезпечення (копія додається). Зазначене свідчить про ігнорування [PERSON] вимог підприємства щодо подачі такої заяви протягом трьох робочих днів з дня отримання нею попередження (24.05.2023 року). Листом УІІВ від 24.07.2023 № Вн-218/2023 [PERSON] попереджено про зміну дати звільнення, а саме: не з 31.07.2023, а з 08.09.2023, у зв`язку із погодженням Мінекономіки нової організаційної структури та штатного розпису, які вводяться в дію з 11.09.2023. Одночасно, їй запропоновано іншу роботу на підприємстві, згідно з Додатком 1 до попередження, який містить перелік усіх наявних вакансій на підприємстві (копія додається).У попередженні підприємством зазначено, що надати свою згоду на зайняття будь-якої вакантної посади потрібно шляхом подання відповідної заяви до відділу кадрів не пізніше трьої робочих днів з дня отримання цього попередження. У разі відсутності такої заяви у триденний строк, роботодавець вважатиме вказаний факт відмовою від усіх запропонованих вакантних посад. Позивач ознайомилась із попередженням про зміну дати звільнення 26.07.2023, що засвідчено її власноручним підписом. Знову ж таки, лише 22.08.2023 [PERSON] подала заяву-згоду на зайняття лише одної вакантної посади із 42-х запропонованих вакансій, а саме: керівника юридичної служби підприємства (копія додається). Тобто, [PERSON] повторно проігнорувала вимогу підприємства щодо подачі такої заяви-згоди на зайняття вакантних посад протягом трьох робочих днів з дня отримання нею попередження (26.07.2023 року), подавши таку заяву аж 22.08.2023 року - майже через місяць. Твердження позивача про те, що їй не було запропоновано всі вільні вакансії протягом попередження про звільнення не відповідають дійсності. Також вказує, після затвердження Мінекономіки 12.07.2023 нової організаційної структури і штатного розпису УІІВ, який вводиться в дію з 11.09.2023, юридичним відділом УІІВ 04.08.2023 розроблені кваліфікаційні вимоги до вакантних посад та посад за строковим трудовим договором, затверджені В.о. Генерального директора [PERSON] для використання в роботі Комісії (копія витягу із службової записки додається). З врахуванням зазначеного, 11.08.2023 Комісією досліджувались заяви працівників на зайняття вакантних посад та посад за строковим трудовим договором, що будуть введені з 11.09.2023, що надійшли до відділу кадрів станом на 09.08.2023.Як вбачається з протоколу Комісії від 11.08.2023 № 9, на посаду керівника юридичної служби претендували три особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Станом на дату засідання комісії, жодної заяви від [PERSON] не надходило. Оскільки [PERSON] за результатами роботи Комісії, була визначена єдиною, хто відповідав кваліфікаційним вимогам до посади, 24.08.2023 за № Вих-1681/2023 відповідачем направлено подання до Міністерства економіки України про погодження [PERSON] на посаду начальника юридичної служби УІІВ. Просить відмовити у задоволенні позову. ІV. Фактичні обставини встановлені судом та норми права,які підлягають застосуванню та мотиви суду,щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] з 01.10.2003р. прийнята на роботу у ДП «Український інститут промислової власності». Відповідно до наказу ДСІВ України від 06.04.2015р. № 51-н ДП "Український інститут промислової власності" з 06.04.2015р. перейменовано в ДП "Український інститут інтелектуальної власності". Наказом від 04.04.2023р. № 52-Н/2023 введено в дію з 01.07.2023р. організаційну структуру та штатний розпис УІІВ, погоджені Мінекономіки 01.03.2023р. Визнано такими, що втратили чинність 01.07.2023р. накази Укрпатенту від 23.03.2021 № 33-Н/2021 «Про введення в дію організаційної структури та надання пропозицій щодо штатного розпису» та від 11.08. 2022 № 110-з «Про затвердження та введення в дію штатного розпису»/т.1, а.с.48/. Наказом від 11.04.2023р. № 54-Н/2023 створено комісію із визначення працівників, яких заборонено звільняти з ініціативи роботодавця та працівників з переважним правом на залишення на роботі. »/т.1, а.с.54/. Наказом від 28.04.2023р. № 68-Н/2023 внесено зміни до п.1 наказу № 52-Н/2023 від 04.04.2023р., а саме змінено дату введення в дію нового штатного розпису та організаційної структури з 01.07.2023р. на 01.08.2023р. »/т.1, а.с.57/. Відповідно до наказу від 12.05.2023р. № 188-п у зв`язку з введенням в дію нового штатного розпису УІІВ з 01.08.2023 скорочено ряд посад, зокрема посаду директора департаменту права та методології інтелектуальної власності. Також ухвалювалось рішення про підготовку та вручення письмового попередження про майбутнє звільнення 31.07.2023 у відповідності до вимог чинного законодавства України зокрема, позивачу [PERSON] та одночасно , з врученням попередження про майбутнє звільнення, запропонувати працівнику іншу роботу в УІІВ. У разі відмови від переведення або відсутності вільних посад, підготувати документи для звільнення відповідних працівників за ч. п. 1 ст. 40 КЗпП України/ т.1, а.с.59-95/. Наказом від 11.07.2023р. № 105-Н/2023 внесено зміни до п.1 наказу № 52-Н/2023 від 04.04.2023р. «Про введення в дію організаційної структури та штатного розпису», виклавши у такій редакції: введено в дію з 11.09.2023 організаційну структуру та штатний розпис УІІВ, погоджені Мінекономіки 12.07.2023; визнано такими, що втратили чинність 11.09.2023 накази Укрпатенту від 23.03.2021 № 33-Н/2021 «Про введення в дію організаційної структури та надання пропозицій щодо штатного розпису» та від 11.08.2022 № 110-з «Про затвердження та введення в дію штатного розпису» / т.1, а.с. 96-98/. Наказом ДП «УІІВ» № 239-п від 17.07.2023р. внесено зміни до наказу від 12.05.2023р № 188-п "Про ліквідацію структурних підрозділів, скорочення штату та чисельність працівників", а саме викладено в новій редакції. У зв `язку з введенням в дію нового штатного розпису УІІВ, з 11.09.2023, скоротити ряд посад. Крім того, доручено начальнику відділу кадрів [PERSON] у термін до 31.07.2023 підготувати та вручити письмове попередження про зміну дати майбутнього звільнення з 08.09.2023, працівникам, яким було вручено попередження про майбутнє звільнення з 31.07.2023р., зокрема директора департаменту права та методології інтелектуальної власності [PERSON] /т.1, а.с.103-136/. 18.05.2023р. позивачу вручено попередження про звільнення в якому попереджено про скорочення посади директора департаменту права та методології інтелектуальної власності. Запропоновано іншу роботу на підприємстві за вакантними посадами, що будуть введені з 01.08.2023р. зазначені у додатку до цього попередження. У разі згоди на зайняття будь-якої вакантної посади, просили надати відповідну заяву до відділу кадрів в строк не пізніше трьох робочих днів з дня отримання попередження. У разі відсутності такої заяви, роботодавець вважатиме вказаний факт відмовою від усіх запропонованих вакантних посад/т.1, а.с.139-141/.. Позивач 11.07.2023р. на ім`я в.о. генерального директора ДП «Український інститут інтелектуальної власності» подала заяву в якій вказала, що отримавши повідомлення від 18.05.2023 № ВН -97/2023 з додатками «Перелік наявних вакансій», претендує на посади: менеджер з персоналу; радник Генерального директора; начальник відділення господарського та експлуатаційного забезпечення./т.1, а.с.137/. 24.07.2023р. позивачу вручено попередження про зміну дати звільнення. В якому попереджено про скорочення посади директора департаменту права та методології інтелектуальної власності. Дата запланованого скорочення посади директора департаменту права та методології інтелектуальної власності та дата звільнення позивача на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, у з`язкуіз скороченням штату та чисельності працівників, змінена з 31.07.2023 на 08.09.2023р. У разі згоди на зайняття будь-якої вакантної посади, просили надати відповідну заяву до відділу кадрів в строк не пізніше трьох робочих днів з дня отримання попередження. У разі відсутності такої заяви, роботодавець вважатиме вказаний факт відмовою від усіх запропонованих вакантних посад./т.1 ст. 142-143/ 24.08.2023р. [PERSON] повідомлено про наявність ще чотирьох вакантних посад адміністраторів відділу адміністративного-господарського забезпечення з посадовим окладом 17 000,00 грн. та одна посада провідного експерта відділу статистичних досліджень та аналітичної роботи./т.1, а.с.148-149/. Позивач 22.08.2023р. на ім`я в.о. генерального директора ДП «Український інститут інтелектуальної власності» подала заяву в якій вказала, що отримавши повідомлення від 24.07.2023 № ВН -218/2023 надає згоду на зайняття вакантної посади начальника юридичної служби з 11.09.2023р. та просила направити необхідні документи до Міністерства економіки України для погодження її кандидатури на зайняття посади начальника юридичної служби/т.1, а.с.138/. 31.08.2023р. Первинна профспілкова організація працівників сфери інтелектуальної власності не погодилась зі звільненням [PERSON] у зв`язку зі скороченням штату працівників, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП та наголосило на необхідності дотримання адміністрацією УІІВ норм трудового законодавства/т.1,а.с. 192-194/. Відповідно до частини сьомої статті 43 КЗпП України та частини шостої статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору з працівником має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у такій згоді, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки. Розглядаючи трудовий спір з урахуванням положень частини сьомої статті 43 КЗпП України та статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», суд повинен з`ясувати, чи містить рішення профспілкового комітету власне правове обґрунтування такої відмови. І лише у разі відсутності у рішенні правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним у разі дотримання інших передбачених законодавством вимог для звільнення. Оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права, то суд зобов`язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості. Враховуючи, що у зазначених нормах зміст поняття обґрунтованості рішення профспілкового органу закон не розкриває, то така обґрунтованість повинна оцінюватись судом, виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (стаття 8 Конституції України, стаття 3 ЦК України, статті 2, 263 ЦПК України) та лексичного значення (тлумачення) самого слова «обґрунтований», яке означає «бути достатньо, добре аргументованим, підтвердженим науково, переконливими доказами, доведеним фактами». Отже, рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути достатньо, добре аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав. Лист Голови Профспілкового комітету УІІВ № 11 від 31.08.2023 не містить правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення позивача та не містить посилань на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав. Доводи у вказаному листі, що пропозиція вакантних посад носить формальний характер та не забезпечує реальної можливості працевлаштування є необгрунтованими. Єдиним аргументом є те, що позивач є членом профкому. Наказом від 08.09.2023р. № 311-п в.о. генерального директора [PERSON] [PERSON] - директора департаменту права та методології інтелектуальної власності звільнено з 08.09.2023р. у зв`язку зі скороченням штату працівників п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України/т. 1 а.с.11/. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою, отже, трудовий договір є основною, базовою формою виникнення трудових правовідносин. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Розірвання трудового договору за зазначеною підставою відбувається в разі реорганізації підприємства (через злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення), зміни його власника, ухвалення власником або уповноваженим ним органом рішення про скорочення чисельності або штату у зв`язку з перепрофілюванням, а також з інших причин, які супроводжуються змінами у складі працівників за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професією. Право власника або уповноваженого ним органу визначати чисельність працівників і штатний розпис закріплено у статті 64 ГК України, згідно з якою підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис. Згідно з частиною другою статті 65 ГК України власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства. Відповідно до правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 16 січня 2018 року у справі № 519/160/16-ц, провадження № 61-312св17, від 06 лютого 2018 року у справі № 696/985/15-ц, провадження № 61-1214св18, суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить виключно власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення. Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Відповідно до статті 49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне звільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Таким чином, однією з гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Частина друга статті 49-2 КЗпП України чітко зазначає, що роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику саме іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. Тобто, законодавець у положенні наведеної статті не вказує на розподіл роботи, яка має бути запропонована працівнику, на будь-які категорії, зокрема, на ті, які працівник може обіймати з огляду на його кваліфікацію. Судом встановлено, що позивачу 18.05.2023р. вручено попередження про звільнення з 31.07.2023 та запропоновано іншу роботу на підприємстві за вакантними посадами, тобто трохи більше ніж за два місяці до звільнення. Також встановлено, що позивачем в порушення вимог роботодавця щодо подання заяви до відділу кадрів в строк не пізніше трьох робочих днів з дня отримання попередження про зайняття вакантної посади , надано таку заяву лише 11.07.2024р. Також, [PERSON] попереджено про зміну дати звільнення, не з 31.07.2023, а з 08.09.2023, у зв`язку із погодженням Мінекономіки нової організаційної структури та штатного розпису, які вводяться в дію з 11.09.2023. Позивач вказує, що була позбавлена права зайняти посаду начальника юридичного відділу. З протоколу Комісії від 11.08.2023 № 9, на посаду керівника юридичної служби претендували: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Позивач заяви у визначений строк не надавала . Як вбачається з протоколу № 9 від 11.08.2023 Комісією досліджувались заяви працівників на зайняття вакантних посад та посад за строковим трудовим договором, що будуть введені з 11.09.2023, що надійшли до відділу кадрів станом на 09.08.2023/т.2, а.с. 157-161/. Встановлено, що переважне право на зайняття вказаної посади відповідно до ст. 42 КЗпП України мала [PERSON] . Протоколом Комісії № 10 від 29.08.2023 затверджено результати дослідження Комісією всіх заяв працівників, що надійшли до відділу кадрів станом на 29.08.2023, на зайняття вакантних посад та посад за строковим трудовим договором до цих посад та переважного право на залишення на роботі відповідно до ст. 42 КЗпПУ./т.2, а.с.162-165/. З п. 6 вказаного протоколу вбачається, що кваліфікаційні вимоги до посади начальника юридичної служби це повна вища освіта за спеціальністю правознавство, стаж роботи за фахом не менше 10 років та державної служби 5 років. Працівники, які написали заяву на зайняття посади : [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Переважне право на зайняття вказаної посади відповідно до ст. 42 КЗпП України мала [PERSON] - «6» голосів - за, «1» - проти ( [PERSON] ), «1» - утримався ( [PERSON] )/т.2 , а.с.164/. 24.08.2023 за № Вих-1681/2023відповідачем направлено подання до Міністерства економіки України про погодження [PERSON] на посаду начальника юридичної служби УІІВ/т. 2, а.с.166/ Відповідно до п. 8.4 Статуту УІІВ призначення на посаду начальника юридичної служби здійснюється наказом Генерального директора УІІВ за погодженням з Уповноваженим органом управлінням (Міністерством економіки України, Мінекономіки), з дотриманням вимог чинного законодавства про працю України. Відповідно п. 2 Порядку погодження юридичним департаментом кандидатури претендента на посаду керівника юридичної служби підприємств, установ і організацій, що належить до сфери управління Міністерства, затвердженого наказомМіністерства економічного розвитку і торгівлі України від 14.08.2013 № 968, подання щодо погодження юридичним департаментом кандидатури претендента на посаду керівника юридичної служби уноситься керівником відповідного підприємства до департаменту. Відповідно до ч. 1 ст.42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Як встановлено, оскільки один працівник відповідав кваліфікаційним вимогам, а саме [PERSON] , а тому саме її було призначено на посаду насальника юридичної служби. Тобто відбір було здійснено у відповідності до чинного законодавства України. Тобто, відбір кандидатів на посаду керівника юридичної служби здійснено без порушення норм трудового законодавства. Доказів про наявність ознак дискримінації позивача суду не надано. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням сукупності наданих доказів, судом не встановлено порушення роботодавцем положень ст.49-2 КЗпП України. Судом встановлено, що відповідачем дотримано двомісячний строк попередження про вивільнення працівників та запропоновано всі наявні вакантні посади на підприємстві, оскільки позивачу було відомо про введення в дію нового розпису підприємства та скорочення ряд посад. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову у скасуванні наказу від 08.09.2023р. та поновленні на займаній посаді з 08.09.2023р. , оскільки про наступне вивільне у зв`язку зі скороченням чисельності штату позивача було завчасно повідомлено та у спосіб визначений КЗпП України попереджено, тобто звільнення відбулося із дотриманням вимог трудового законодавства.. Крім того, оскільки стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, є похідними від позовних вимог про визнання наказу від 08.09.2023р. незаконним та поновлення на роботі, вказані позовні вимоги також не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed