Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-06 00:00:00

І. Стислий виклад позицій сторін: позивачка [PERSON] , в інтересах якої діє її представниця адвокатка Креховецька Н.М., звернулась до суду із позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить: - розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 14.05.2021 Долинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано Франківськ), актовий запис №77; - після розірвання шлюбу прізвище їй не змінювати; - визнати їх спільним сумісним майном квартиру в цілому, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - розділити спільне майно, що складається із квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - виділити та визнати право власності за нею на 1/2 частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - виділити та визнати право власності за відповідачем на 1/2 частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - право спільної сумісної власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] припинити; - стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона із відповідачем перебуває у шлюбі, який вони зареєстрували 14.05.2021. Спільних дітей від даного шлюбу у них немає. Зазначає, що спільне життя у них не склалось, через те, що вони не розуміють один одного, у них різні погляди на життя, між ними виникають суперечки та сварки, що приносить їй душевні страждання. Шлюбні відносини між ними припинені. І хоча нею неодноразово вживались заходи для примирення, однак такі результату не дали, а тому формальне збереження шлюбу суперечить її інтересам. Окрім цього, вказує, що за час шлюбу, вони 22.11.2022 придбали квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Угоди про добровільний поділ майна між ними не досягнуто. Посилаючись на норми СК України та ЦК України, просить поділити майно до складу якого входить зазначена вище квартира, що є об`єктом права їх спільної сумісної власності, як подружжя. У судовому засіданні представниця позивачки [PERSON] адвокатка Креховецька Н.М. позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, не заперечила щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, хоча про місце, дату і час такого повідомлявся у встановленому законом порядку. ІІ. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 13.05.2024 відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче судове засідання за участю сторін. 04 липня 2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Судові засідання призначені 01.07.2024, 03.07.2024, 27.08.2024 були відкладені у зв`язку із відсутністю електроенергії в приміщенні суду. Відповідач [PERSON] відзиву, будь-яких заяв та клопотань щодо процесуальних питань, жодних доказів на спростування обґрунтувань позивачки суду не надав, хоча був повідомлений про розгляд даної справи у встановленому законом порядку. Враховуючи, що відповідач [PERSON] , хоча і був повідомленим про місце, дату і час розгляду справи у встановленому законом порядку, в судове засідання повторно не з`явився, причин неявки не повідомив, відзиву на позов не подавав, сторона позивачки не заперечила проти заочного розгляду справи, а тому протокольною формою ухвали від 07.10.2024 постановлено провести заочний розгляд даної справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 14.05.2021 (а.с. 11). У зв`язку із реєстрацією шлюбу, позивачка змінила своє прізвище із « [PERSON] » на « [PERSON] ». Відповідно до копії договору купівлі продажу квартири від 22.11.2022 серії НСВ №849817, посвідченого приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу Івано Франківської області Губою І.В. (а.с. 12-13, зворотні сторони), відповідач [PERSON] , [INFO] купив квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно із копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №315795960, сформованого 22.11.2022 (а.с. 14), квартира, загальною площею 88,8 кв.м., житловою площею 54,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності (1/1 частка) відповідачу [PERSON] . Відповідно до звіту про оцінку майна від 11.04.2024 (а.с. 19-26), ринкова вартість вищевказаної квартири становить 995\~000 грн. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наміром позивачки припинити шлюбні відносини з відповідачем, які вони не можуть вирішити у позасудовому порядку та у зв`язку з набуттям сторонами під час перебування у шлюбі спільного майна і неможливістю поділу спільного сумісного майна в позасудовому порядку. ІV. Оцінка суду: заслухавши пояснення представниці позивачки, дослідивши письмові докази в їх сукупності, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Щодо позовних вимог в частині розірвання шлюбу, суд зазначає таке. Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу № 7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 1 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України). Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як визначено ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно із ч. 1 ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки судом встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося, вони припинили шлюбні відносини, позивачка не бажає зберегти сім`ю, відповідач з цього приводу заперечень чи будь-яких інших заяв та клопотань не заявляв, тому відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Виходячи з вищенаведеного, суд вважає за необхідне позов в частині розірвання шлюбу задовольнити, шлюб між сторонами розірвати, після розірвання шлюбу прізвище позивачці не змінювати. Щодо позовних вимог в частині поділу майна, суд зазначає таке. Як передбачено ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.\~Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини, які є рівними. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя, може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя. Саме такі висновки містяться у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, від 29 січня 2021 року у справі № 161/14048/19, які у порядку ч. 4 ст. 263 ЦПК України\~враховуються судом при застосуванні норм права. За ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. \~Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. \~Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. \~Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Окрім цього, згідно із ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Також, за ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. \~При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. \~Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. \~Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. \~Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Відповідно до ст. 70 СК України,\~у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. \~При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. \~За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. За змістом ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Так, судом встановлено, що спірна квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] була придбана 22.11.2022, тобто під час перебування сторін у шлюбі. В матеріалах справи відсутні докази про домовленість між сторонами про порядок поділу майна. За змістом ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція висловлена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Судом враховано, що набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована. У разі коли презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними. Враховуючи досліджені у судовому засіданні письмові докази, виходячи із заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України, суд вважає, що позов є обґрунтованим, оскільки придбана в період шлюбу вказана вище квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, належних доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя сторонами не надано, а тому, суд дійшов висновку про поділ між сторонами набутого під час шлюбу майна, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, по 1/2 частці спірної квартири. Щодо позовних вимог про визнання спільним сумісним майном та припинення права спільної сумісної власності сторін на спірну квартиру, то такі не підлягають задоволенню, з огляду на таке. Як зазначалось вище, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя, а тому не потребує доказування. Окрім цього, задоволення вимоги про поділ спірної квартири, як спільної сумісної власності шляхом визнання за сторонами права власності по 1/2 частці даної квартири, саме собою свідчить про припинення правового режиму спільної сумісної власності на такий об`єкт, тому немає підстав для зазначення в резолютивній частині рішення про припинення такого режиму щодо квартири. Вказане узгоджується із позицією викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.01.2024, справа №\~523/14489/15-ц, провадження № 14-22цс20. V. Розподіл судових витрат: питання судових витрат суд вирішує за правилами ст. 141 ЦПК України, при цьому враховує, що позивачка при пред`явленні даного позову до суду була звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», як особа з інвалідністю ІІ групи, що підтверджується копією довідки до акта огляду медико соціальної експертної комісії серії 12 ААГ №206673 (а.с. 8), а тому з відповідача [PERSON] на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 10\~295,20 грн (1\~211,20 грн за позовну вимогу про розірвання шлюбу + 9\~084 грн за позовну вимогу про поділ майна). Щодо понесених судових витрат стороною позивачки, то згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Беручи до уваги, що представниця позивачки заявила про те, що докази про розмір понесених її довірителькою витрат на професійну правничу допомогу буде надано протягом п`яти днів після ухвалення рішення, суд на підставі п. 5 ч. 7 ст. 265 ЦПК України, вважає за необхідне у резолютивній частині вказати про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат. На підставі викладеного, ст. 24, 56, 60, 61, 63, 69, 70, 71, 104, 105, 110, 112, 113, 114 СК України,

Outcome: partial