Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-30 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 11.05.2024 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про що в книзі реєстрації шлюбів було складено відповідний актовий запис №576, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Спільних дітей від шлюбу не мають. Починаючи з початку 20.06.2024 року вона залишила сім`ю, з цього часу вони проживають окремо один від одного. Її рішення про залишення відповідача виникло у зв`язку з тим, що вона зрозуміла, що у неї та відповідача різні погляди та цінності пов`язані з побудовою їх сім`ї, внаслідок чого її почуття до нього охолонули, що в кінцевому результаті призвело до припинення спілкування та підтримування подружніх відносин. Причинами, що призвели до такого кроку слугували періодичне вживання відповідачем алкогольних напоїв в результаті чого він влаштовував сварки, під час яких її ображав, здійснював на неї психологічний тиск, проявляв ознаки безпідставних ревнощів до її рідних та близьких людей. Такі дії відповідача почали впливати на її психо-емоційний стан, що почало негативно відображатися на виконуванні нею роботі та безпосередньо в побуті. Це дає їй підстави стверджувати, що вони стали один для одного зовсім чужими людьми, намірів врятувати сім`ю не мають. Сімейні стосунки налагодити не вбачається можливим, сім`я розпалась остаточно. Її рішення про розірвання шлюбу прийнято остаточно та виважено. Примирення не можливе. Вважає, що подальше спільне життя з відповідачем і збереження шлюбу буде суперечити її інтересам. Таким чином, шлюб носить лише формальний характер. Спору щодо поділу майна між ними не має. На підставі викладеного просила шлюб між ними розірвати. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 вересня 2024 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, в прохальній частині позову просила розгляд справи провести без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, проти розірвання шлюбу не заперечував. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11 травня 2024 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) зроблено відповідний актовий запис №576 від 11 травня 2024 видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] . Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно з ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що фактично шлюбні відносини між сторонами припинені. За цей час сторони не дійшли згоди щодо примирення. Спору про поділ майна подружжя між сторонами немає. Як вбачається з наведених сторонами обставин, сторони не мають наміру відновити сімейні стосунки, у зв`язку із чим суд вважає, що подальше сімейне життя та збереження сім`ї неможливі, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право залишити його після розірвання шлюбу. Враховуючи, що позивач не висловила своєї позиції з приводу зміни прізвища після розірвання шлюбу, суд дане питання не вирішує. Вирішуючи питання в частині розподілу судових витрат між сторонами, суд виходить з наступного. Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До останніх, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. (ч.8 ст. 141 ЦПК України). Згідно ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правову допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. До позовної заяви позивач додав копію договору про надання правової допомоги від 16.08.2024 року, акт прийняття наданих (виконаних) послуг (робіт) від 19.08.2024 року, згідно з якими [PERSON] за складання позовної заяви про розірвання шлюбу сплатила виконавцю 2000,00 грн. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Враховуючи вищевикладене, складність справи, тривалість затраченого представником позивача часу на складання процесуальних заяв, документів, пропорційність витрат до предмету спору та обсягу фактично наданих послуг і результатів розгляду справи, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 141 ЦПК України, суд вважає, за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн. та з огляду на ст. 142 ЦПК України 50 відсотків сплаченого судового збору повернути з державного бюджету, 50 відсотків сплаченого збору стягнути з відповідача.

Outcome: approved