Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-24 00:00:00

До Котовського міськрайонного суду Одеської області надійшла заява [PERSON] , заінтересована особа [PERSON] про видачу обмежувального припису. Заява обґрунтована тим, що 20 лютого 2007 року заявниця та [PERSON] зареєстрували шлюб, який на підставі рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 02 квітня 2012 року (справа №1516/870/2012) було розірвано. З того часу стосунки між ними почали погіршуватися, зокрема, [PERSON] зазначила, що про агресивну поведінку чоловіка свідчить рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 10 червня 2015 року (справа №505/1599/15-ц), на підставі якого [PERSON] було виселено з житлового будинку, який на праві власності належить їхньому старшому синові [PERSON] , [INFO] . Крім того, на підтвердження того, що до неї та їхнього сина [PERSON] вчиняє домашнє насильство, заявниця зазначила, що 11 травня 2024 року він застосував грубу фізичну силу до них та вигнав з будинку. У зв`язку з такими діями [PERSON] змушена була неодноразово звертатися за захистом до Подільського РУП ГУНП в Одеській області, про що свідчить талон-повідомлення єдиного обліку № 3949 від 29 липня 2024 року та лист Подільського РУП ГУНП в Одеській області від 03 червня 2024 року № 66/7843. З метою забезпечення дієвого та ефективного захисту від повторного вчинення домашнього насильства щодо неї, заявниця змушена була звернутися до суду. В судовому засіданні заявниця заяву підтримала в повному обсязі, просила її задовольнити. Заінтересована особа в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в порядку визначеному ч. 11 ст.128 ЦПК України, а саме шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, доказів про поважність причин своєї неявки суду не надав. Відповідно до приписів ч.ч. 1, 2 ст. 305-5 ЦПК України, справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. З`ясувавши всі обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов такого висновку. Предметом звернення до суду є запобігання та протидія домашньому насильству (психологічного та фізичного), від якого, зі слів заявника, вона потерпає. Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі - Закон). Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Відповідно до п 2. ч. 1 ст. 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За п. 7 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 ч. 1 ст. 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з п 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України суд, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Суд під час вирішення такої заяви має надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів осіб, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження родичів у реалізації своїх прав. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суд має встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавалася особа, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що заінтересована особа є колишнім чоловіком заявниці, який проживає разом із нею та їхнім сином за однією адресою, в одному будинку, з якого його на підставі рішення суду було виселено. Як вбачається з долученої до заяви копії рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 10 червня 2015 року (справа №505/1599/15-ц, №2/505/842/2015) саме орган опіки та піклування звернувся до суду з позовом про виселення [PERSON] з будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] без надання йому іншого житла. Підставою звернення до суду було те, що [PERSON] веде антигромадський спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, не опікується житлом у якому проживає, утримує його в антисанітарному вигляді, не сплачує за комунальні послуги та на вимогу добровільно залишити будинок жодним чином не реагує. За змістом поданої заяви заявник посилається на те, що колишній чоловік вчиняє психологічне та фізичне насильство над нею, разом з тим, належних та обґрунтованих доказів таким твердженням вона не надала. Матеріали справи не містять доказів того, що існують ризики настання тяжких або особливо тяжких наслідків домашнього насильства. Сам факт звернення заявниці до органів поліції не є безумовною підставою для застосування судом до [PERSON] спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (постанова Верховного Суду від 16 листопада 2022 року, справа № 214/4179/21). З урахуванням викладеного, суд вважає, що обставини, викладені в заяві про видачу обмежувального припису не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису слід відмовити, що також узгоджується із правовими позиція викладеними у постановах Верховного Суду від 27 листопада 2019 року (справа №753/23624/18), від 21 листопада 2018 року у справі №756/2072/18 (провадження №61-19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі №756/11732/18 (провадження №61-49077св18). Відповідно до частини 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витирати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

Outcome: dismissed