Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-01 00:00:00

[PERSON] в інтересах позивача Херсонського державного аграрно-економічного університету звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про надання освітніх послуг. В обґрунтування позову позивач посилався на ту обставину, що наказом від 19.08.2021 на підставі наказу № 236-ст між університетом та відповідачем було укладено договір № 14129 про надання освітньої послуги, відповідно до якого Херсонський державний аграрно-економічний університет бере на себе зобов`язання за рахунок коштів відповідача (Замовника) [PERSON] здійснити його навчання в університеті до досягнення другого (магістерського) рівня вищої освіти за спеціальністю 192 "Будівництво та цивільна інженерія", що передбачено договором. Відповідно до п.14 договору, відповідач зобов`язаний вносити оплату за навчання щосеместрово. Університетом обов`язки щодо надання відповідачу освітньої виконувалися у повному обсязі. Проте, оплата за навчання відповідачем не здійснювалася. У результаті чого утворився борг в сумі 17875,00 грн. Відповідачу неодноразово повідомлялось у деканаті про наявність заборгованісті, яку він обіцяв її погасити. Наказом від 19.12.2022 № 222/ст відповідача було відраховано за невиконання індивідуального навчального плану. Відповідачем не оплачено за період навчання 17875,00 грн. Також представник позивача зазначив щодо суми інфляційного збільшення боргу та 3% річних станом на момент позову за період 19.12.2022 - 22.10.2023, розмір яких складає: інфляційне збільшення - 538,05 грн; 3% річних - 452,51 грн. Тому представник позивача просила стягнути з відповідача суму заборгованості, а також суму інфляційного збільшення у розмірі 538,05 грн, 3% річних, розмір якої становить 452,51 грн та судові витрати на користь позивача. У судове засідання представник позивача, ідповідач не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справу повідомлялися у встановленому законом порядку, причини неявки суд не повідомили, клопотань, відповідач відзиву, не надали. На підставі ч.1 ст.280 ЦПК України, суд, постановивши ухвалу про заочний розгляд справи, розглянув справу на підставі наявних у справі доказів. З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд дійшов наступного висновку. Згідно з витягом з наказу Херсонського державного аграрно-економічного університету від 19.08.2021 № 236-ст, [PERSON] зараховано з 01.09.2021 слухачем 1-го курсу заочної форми навчання за спеціальністю 192 «Будівництво та цивільна інженерія» за рахунок коштів фізичних та/або юридичних осіб. 19.08.2021 між Херсонським державним аграрно-економічним університетом (далі виконавець) та [PERSON] (далі - замовник, одержувач) укладено Договір про надання освітніх послуг між вищим навчальним закладом та фізичною особою, відповідно до якого, виконавець бере на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити надання одержувачу освітньої послуги, а саме вищої освіти за заочною формою навчання, ступінь вищої освіти магістр за спеціальністю 192 «Будівництво та цивільна інженерія», обсяг освітньої (освітньо-професійної/освітньо-наукової) програми - 90 кредитів ЄКТС. Відповідно до п. 7 вказаного договору, замовник зобов`язаний: 1) своєчасно вносити плату за освітню послугу в розмірах та в порядку, встановлених договором. У разі відрахування Одержувача, Замовник зобов`язаний сплатити вартість фактично отриману Одержувачем послугу; 2) здійснювати оплату за навчання із розрахунку плати за навчальний рік або за повний цикл навчання своєчасно відповідно вимог п.13 цього договору та щорічно сплачувати суму інфляції. Згідно з п. 13 вказаного договору, загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання, без урахування коефіцієнту індексу інфляції, становить 26 000 грн, в тому числі: 2021/2022 н.р. - І семестр- 9750,00 грн; 2022/2023 н.р. - ІІ семестр - 9750,00 грн; III семестр 6500,00 грн. Відповідно до копії витягу з наказу в.о. ректора Херсонського державного аграрно-економічного університету від 19.12.2022 № 222/ст, [PERSON] відраховано з числа студентів ІІ курсу (спеціальність 192 «Будівництво та цивільна інженерія», ступінь вищої освіти «магістр», за кошти фізичних осіб) за невиконання індивідуального навчального плану з 19.12.2022. Згідно з розрахунком ХДАЕУ від 20.10.2023 №1008/02-22/01, зазначені суми нарахування оплати за наданні освітні послуги згідно з договором від 19.08.2021 № 14129 [PERSON] здобувача вищої освіти зі спеціальності 192 «Будівництво та цивільна інженерія» факультету архітектури та будівництва, де зазначено, що за І семестр 2021-2022 н.р. [NUMBER] було нараховано суму до сплати відповідачем 9750,00 грн, яку було останнім сплачено. За ІІ та ІІІ семестри навчання ХДАЕУ нараховано суми у розмірах 10725,00 грн та 7150,00 грн, які [PERSON] не сплатив, у зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 17875,00 грн. Також ХДАЕУ направляв відповідачу претенцію щодо наявності заборгованості у розмірі 17875,00 грн та її сплати в місячний строк, що підтверджується копією претензії №442 від 28.06.203 №592/02-22/01. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. В силу положень ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно дост. 63 Закону України "Про вищу освіту" (в редакції, яка була чинною станом на час укладення сторонами договору про надання освітніх послуг) особи, які навчаються у закладах вищої освіти, зобов`язані: 1) дотримуватися вимог законодавства, статуту та правил внутрішнього розпорядку закладу вищої освіти; 2) виконувати вимоги з охорони праці, техніки безпеки, виробничої санітарії, протипожежної безпеки, передбачені відповідними правилами та інструкціями; 3) виконувати вимоги освітньої (наукової) програми (індивідуального навчального плану (за наявності), дотримуючись академічної доброчесності, та досягати визначених для відповідного рівня вищої освіти результатів навчання. Частиною 1 ст. 73 вищевказаного Закону України передбачено, що заклад вищої освіти відповідно до законодавства та статуту може надавати фізичним та юридичним особам платні послуги за умови забезпечення надання належного рівня освітніх послуг як основного статутного виду діяльності. Згідно з абзацами 1, 2 ч. 6 та першим абзацом ч. 7 ст. 73 вищевказаного Закону, розмір плати за весь строк навчання для здобуття відповідного ступеня вищої освіти, підвищення кваліфікації, а також порядок оплати освітньої послуги (разово, щороку, щосеместрово, щомісяця) встановлюються у договорі (контракті), що укладається між закладом вищої освіти та фізичною (юридичною) особою, яка замовляє платну освітню послугу для себе або для іншої особи, беручи на себе фінансові зобов`язання щодо її оплати. Типовий договір між закладом вищої освіти та фізичною (юридичною) особою, яка замовляє платну освітню послугу, на розрахунковий строк виконання освітньої програми затверджується центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки. Розмір плати за весь строк навчання для здобуття відповідного ступеня вищої освіти, підвищення кваліфікації встановлюється закладами вищої освіти в національній валюті. Разом з тим, відповідачу нараховано інфляційні збитки у сумі 538,05 грн. та 3% річних в сумі 452,51 грн, в період з 19.12.2022 по 22.10.2023. Щодо інфляційних витрат та 3 % річних, згідно з частиною другою статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на не договірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом статті 625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01.10.2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. Зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін у цій справі як грошових зобов`язань, оскільки на підставі договору між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України до прострочення відповідача. Основою для розрахунків 3 % річних та інфляційних втрат є сума заборгованості по оплаті за навчання, яка не виплачена позивачу станом на час розгляду цієї справи. Як встановлено судом, станом на день звернення до суду відповідач [PERSON] добровільно не погасив вищевказану заборгованість за договором про надання освітніх послуг. Отже, з урахуванням обставин, встановлених судом у сукупності з доказами, наданими на їх підтвердження, суд приходить до висновку, що оскільки відповідача було відраховано з числа студентів університету, він зобов`язаний був погасити заборгованість за договором про надання освітніх послуг від 19.08.2021, яка утворилась під час його навчання у ХДАЕУ, але в добровільному порядку ці витрати не відшкодував. Суд вважає, що доводи, викладені позивачем в обґрунтування позовних вимог, знайшли своє підтвердження, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають, а тому, суд вважає, що існують законні підстави для стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованості за договором про надання освітніх послуг в сумі 17875,00 грн та інфляційні збитки у сумі 538,05 грн, 3% річних в сумі 452,51 грн, що разом складає 18865,56 грн. Щодо позовної вимоги про стягнення суми судових витрат, суд виходив з того, що ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з платіжної інструкції №1681 від 20.10.2023, позивачем при подачі позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 2684,00 грн (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні 00 копійок). Оскільки позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі, суд стягує з відповідача суму судових витрат у вказаному розмірі.

Outcome: approved