Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-26 00:00:00

Позивач просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою [ADDRESS] . Стверджує, що її\~чоловік [PERSON] \~був головою\~колгоспного двору,\~помер [INFO] .. Після смерті її чоловіка вона спадщину прийняла, однак, спадкодавець за життя не оформив свідоцтво про право власності на будинковолодіння. З цієї підстави приватним нотаріусом було відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину. Позивач в підготовче судове засідання не з`явилась. Подала заяву, якою позовні вимоги підтримала та просила розглянути справу без її участі. Представник відповідача в підготовче судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій позов визнав та просив розглянути справу без його участі. [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просив позов задоволити та справу розглянути без його участі. Оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно із ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд встановив наступне. [PERSON] ,\~помер [INFO] ,\~що підтверджується\~свідоцтвом про\~смерть [NUMBER] \~від 11.05.2022\~р.. Позивач [PERSON] є його дружиною, та спадкоємцем за законом, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] від 10.08.1973 р., свідоцтвом про право на спадщину за законом від 30.06.2023 р., спадковою справою 153/2022 р. заведеною після смерті [PERSON] .. Згідно із\~технічним паспортом,\~виготовленим 15.03.2023\~р.,\~будинковолодіння по\~ [ADDRESS] ,\~складається з\~житлового будинку літ. «А-1» загальною площею 77,8 кв.м. літ., господарські будівлі та надвірні споруди: прибудова літ. - а, прибудова літ.- а1, літня кухня літ. - Б., сарай літ. - В, сарай літ. Г., погріб літ. г., гараж літ. - г1., сарай літ. Д., сарай літ. Ж. Позивач зверталась до нотаріуса за оформленням спадкових прав щодо вказаного будинковолодіння, однак, листом приватного нотаріуса від 14.08.2024 р. №127/02-14 їй було відмовлено у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа на спірне майно спадкодавця. Належність спірного\~майна до\~смерті спадкодавцю\~підтверджується матеріалами\~справи.\~Так,\~у відповідності\~до довідки\~Ярмолинецької селищної\~ради №213\~від 09.07.2024\~р.\~ [PERSON] ,\~який помер\~ [INFO] \~був власником\~житлового будинку\~по [ADDRESS] та разом з ним були зареєстровані дружина [PERSON] , та син [PERSON] .. Спірний житловий будинок був побудований до 01.07.2004 р.. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 р. і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 р. №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 р. № 7/5. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 р. "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01.07.2004 р. "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", зазначене не впливає на виникнення і зміст права власності. Факт належності спірного домоволодіння до типу колгоспного двору підтверджується свідоцтвом, яке видане на підставі рішення виконкому Ярмолинецької селищної ради №77 від 20.04.1989 р., оскільки, голова двору [PERSON] був членом колективного господарства. Відповідно до ст.563 ЦК УРСР (у редакції 1963 року) у випадку смерті члена колгоспного двору спадкування в майні двору не відкривається, а спадкується лише особисте майно членів колгоспного двору. За правилами ст. 120 ЦК УРСР (у редакції 1963 року, чинного на час виникнення спірних правовідносин) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Колгоспний двір був припинений 15.04.1991 р., коли був, відповідно до Постанови Верховної Ради Української PCP від 26.03.1991 р. введений в дію закон України «Про власність». Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності» - право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени колгоспного двору, які до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до частини 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. За правилами частин 1 та 2 ст. 124 ЦК УРСР при виході одного або кількох членів колгоспного двору з його складу виділ частки в натурі провадиться з таким розрахунком, щоб не позбавити двір необхідних для ведення його підсобного господарства будівель, худоби та сільськогосподарського реманенту. При неможливості виділити належну членові двору частку майна в натурі її вартість виплачується йому грішми. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 6 постанови від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності» до правовідносин, що виникли до прийняття 15.04.1991 року закону України «Про власність» застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Відповідно до ст. 1269 ЦК України - отримання свідоцтва про право на спадщину є правом, а не обов`язком спадкоємця. З урахування положень ч.1 ст. 15, ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання за ним права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України пункту 7 Постанови від 22.12.1995 р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності» - судам слід враховувати, що відповідно до статті 55 закону України «Про власність» громадянин не може бути позбавлений права власності на своє майно, крім випадків, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами України. Статті 4, 5, 30 ЦПК України вказує, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної до позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Докази належності спірного будинку будь-якій іншій особі суду не надані. Крім того, представник відповідача Ярмолинецької селищної ради листом від 16.09.2024 р. та третя особа [PERSON] заявою від 13.09.2024 р. позов визнали, а згідно із ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Таким чином, позов слід задовольнити. Згідно із ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на відповідача, а відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у зв`язку із визнанням позову до початку розгляду справи по суті слід повернути позивачу 50% сплаченого судового збору з державного бюджету.

Outcome: approved