Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-02 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилається на те, що між нею та громадянином Арабської Республіки Єгипет [PERSON] було укладено шлюб, який було зареєстровано в Арабській Республіці Єгипет, номер запису 2661, реєстраційний номер 1875. Від шлюбу у подружжя народилась дитина - [PERSON] [INFO] . Після народження дитини вони переїхали до України, де проживають по сьогоднішній день та враховуючи, що останнім місцем спільного проживання є Україна, тому користуючись своїм правом, бажає звернутись з позовом про розірвання шлюбу саме до суду в Україні. Чоловік [PERSON] отримав посвідку на постійне проживання в Україні. Спору між ними про місце проживання дитини немає. Зазначає, що на даний момент їх сім`я фактично розпалась, шлюбні відносини позивачка з чоловіком не підтримують, на разі шлюб має виключно формальний характер. Протягом останніх років стосунки з чоловіком поступово погіршувались, зникло почуття любові та взаємоповаги. Тривалий час, кожен із подружжя живе окремим життям та своїми інтересами. Підставою розірвання шлюбу вважає діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю, різні характери та погляди на життя, через що виникають непорозуміння та суперечності, підтримка нормальної моральної атмосфери в сім`ї стала неможливою. У зв`язку з наведеним, просить шлюб розірвати. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 серпня 2024 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу залишено без руху. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 06 вересня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, пояснила, що разом проживати з чоловіком припинили з липня 2024 року, а подружні відносини припинені близько трьох років тому. Причиною розпаду сім`ї є культурні відмінності, які впливають на їхні сімейні відносини. Між ними укладено договір про визначення місця проживання сина з чоловіком, вона має можливість бачити та виховувати сина. Строк для примирення просила не надавати, оскільки такий строк нічого не змінить. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав, пояснив, що дійсно з липня 2024 разом з дружиною не проживають. Припинили подружні відносини з жовтня 2021 року. Спочатку він приймав міри для збереження шлюбу, на даний час і він наполягає на розірванні шлюбу. Вислухавши сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що сторони знаходяться в шлюбі, який зареєстрований 17 травня 2016 року Центральним відділенням реєстрації актів цивільного стану в м.Смуха Арабської Республіки Єгипет, за номером запису 2661, реєстраційний номер 1875 та легалізований в Міністерстві закордонних справ Арабської Республіки Єгипет 17.05.2017 року за №22973 (а.с.11-15). Від спільного проживання у шлюбі сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження та його перекладом (а.с. 32-35). Причиною розірвання шлюбу сторін є протилежні погляди на шлюб та сім`ю, різні погляди на життя, через що виникають непорозуміння, шлюбні відносини між ними припинені. Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Частиною 1 ст.3 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч.1 ст.75 Закону України «Про міжнародне приватне право», підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися. Згідно із п.2 ч.1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право», суди розглядають будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача. Відповідно до п.2 ч.1 ст.77 Закону України «Про міжнародне приватне право», підсудність судам України є виключною у таких справах з іноземним елементом: якщо у справі, яка стосується правовідносин між дітьми та батьками, обидві сторони мають місце проживання в Україні. Згідно із ст.58 Закону України «Про міжнародне приватне право» шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України. Відповідно до ст.63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Згідно з ч.1 ст.60 Закону України «Про міжнародне приватне право» правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Частинами 3, 4 ст.56 СК України встановлено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Вимогами ч.2 ст.114 СК України передбачено, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, причини розпаду сім`ї, приходить до висновку про неможливість збереження шлюбу між сторонами, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, в зв`язку з чим шлюб належить розірвати. На підставі ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року, ст.ст. 58, 60, 63, 75-77 Закону України «Про міжнародне приватне право», ст.ст.1, 3, 56, 104-105, 110-115 СК України та

Outcome: approved