Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-06 00:00:00

Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Турбівської селищної ради Вінницького району Вінницької області в особі селищного голови Соць І. (далі по тексту позивач), в інтересах малолітньої дитини [PERSON] звернувся до суду із вищевказаним позовом до [PERSON] (далі відповідач), обґрунтовуючи підставність вимог тим, що [PERSON] є матір`ю дитини [PERSON] , [INFO] , запис про батька якої вчинено у відповідності до приписів ст.135 СК України, зі слів матері. З 12.10.2023 дитина [PERSON] перебуває на обліку дітей, які опинились в складних життєвих обставинах служби у справах дітей Турбівської селищної ради, у зв`язку із неналежним виконанням матір`ю батьківських обов`язків та 12.12.2023, відповідно до заяви матері, дитина влаштована на тимчасове перебування до КНП «Вінницький спеціалізований будинок дитини з ураженням центральної нервової системи та порушення психіки Вінницької обласної ради». Відповідно до інформації наданої закладом, мати дитини з моменту влаштування дитини лише двічі відвідала дитину шляхом короткочасних зустрічей, не проявляла будь-якої зацікавленості щодо її життя, здоров`я, розвитку дитини, умов її перебування, не надає матеріальної допомоги на утримання доньки, фактично самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, що свідчить про ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків щодо дитини, у зв`язку із чим до неї має бути застосовано крайні заходи у спосіб позбавлення батьківських прав стосовно її малолітньої дитини [PERSON] [INFO] , а також вирішити питання про присудження аліментів із відповідача на користь дитини у розмірі 1/4 частки від усіх доходів відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач, у відповідності до ст. ст.\~174,\~178 ЦПК України, не скористалась своїм процесуальним правом та не направила до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. Також відповідач не надала зустрічного позову в межах визначеного судом строку. Ухвалою суду від 19.07.2024 було залишено позовну заяву без руху, оскільки вона не відповідала вимогам ст. 175 ЦПК України. У зв`язку з усуненням недоліків, ухвалою суду\~від 30.07.2024\~було відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, у справі призначено підготовче судове засідання. Представник позивача подала до суду заяву, у якій просили про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримала, зіславшись на викладені обставини у позові, просила суд його задовольнити у повному обсязі. Відповідач подала до суду заяву про визнання позовних вимог, не заперечувала щодо задоволення позову. Згідно з ч. 3\~ст. 200 ЦПК України\~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За приписами ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на те, що учасники цивільного процесу скористались своїми правами на розгляд справи у їх відсутність, що передбачені ст..211 ЦПК України, суд не вбачає правових підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, при цьому не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши усі зібрані у справі докази, встановив, що згідно із свідоцтвом про народження серія [NUMBER] (а.с.6), [PERSON] народилась [INFO] . Відповідно до Витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначення відомостей про батька встановлено (а.с.10,11), матір`ю [PERSON] зазначено - [PERSON] , запис про батька дитини [PERSON] вчинено на підставі ст.135 СК України. Судом встановлено, що дитина [PERSON] перебуває в КНП «Вінницький спеціалізований будинок дитини з ураженням центральної нервової системи та порушення психіки Вінницької обласної ради». Відповідно до листа КНП «Вінницький спеціалізований будинок дитини з ураженням центральної нервової системи та порушення психіки Вінницької обласної ради» від 20.06.2024 № 01-473 (а.с. 16) слідує, що за час перебування дитини в закладі, мати дівчинки [PERSON] , доньку відвідувала лише двічі: 17.01.2024 та 10.06.2024, короткострокові побачення 5-10 хвилин, не приносила нічого, ніяк не проявляла до доньки будь-якої зацікавленості, не цікавилась розвитком дівчинки, її станом здоров`я та вподобаннями. За час перебування дитини в закладі жодної матеріальної допомоги мати не надавала. Відповідно до Висновку оцінки потреб сім`ї, що проводилось із 11.03.2024 по 15.03.2024 начальником служби у справах дітей Турбівської селищної ради О. Чуприною (а.с.17,18), вбачається, що [PERSON] має низький рівень батьківського потенціалу, що викликано відсутністю власного позитивного досвіду сімейних стосунків. [PERSON] частково розуміє потреби дитини у вихованні, розвитку та догляду. Негативна соціальна історія [PERSON] вона зловживає алкоголем, залишала дітей без нагляду, відсутні навички щодо ведення домашнього господарства та догляду за дітьми. Незадовільне матеріальне забезпеченням родини. Недооблаштоване житло сім`ї. Вказані фактори сприяли тимчасовому влаштуванню дитини в КПП «Вінницький обласний будинок дитини ВОР». Згідно з Актами обстеження умов проживання від 03.07.2024 (а.с.13), від 20.07.2024 (а.с.14), слідує, що будинок в якому проживала дитина [PERSON] , в [ADDRESS] , не створені умови для виховання та розвитку дітей, незадовільні санітарно гігієнічні умови, в будинку брудно, посуд на підлозі, постільна білизна брудна, відсутні продукти харчування та їх запаси. Судом встановлено, що службою у справах дітей з [PERSON] проводились профілактичні бесіди стосовно роз`яснення норм чинного законодавства щодо належного виконання батьківських обов`язків задля належного виховання та розвитку дитини, прав батьків щодо виховання дитини, прав батьків по захисту дитини, здійснення батьківських прав, підстави позбавлення батьківських прав, проінформовано наслідки їх невиконання. Зі змісту листа начальника служби у справах дітей Староушицької селищної ради від 05.07.2024 (а.с.15) встановлено, що [PERSON] рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 25.09.2023 у справі №136/1220/23 було позбавлено її батьківських прав по відношенню до дитини хлопчика [PERSON] , [INFO] . Питання про позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно дитини [PERSON] , [INFO] , було предметом вирішення на виконавчому комітеті Турбівської селищної ради 28.06.2024, за наслідками якого було складено висновок (а.с.5), відповідно до якого визнано за доцільне позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав стосовно її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7\~Сімейного кодексу\~України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної\~Ради України\~від 27\~лютого 1991\~року №\~789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150\~СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155\~СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Частиною першою статті 164 СК України\~передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він поміж іншого ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно зі статтею 166\~СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Разом з цим, права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява №10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»). Вирішуючи спір, належним чином дослідивши та давши оцінку зібраним у справі доказам, суд дійшов висновку, що наявні усі правові підстав, передбачені частиною першою статті 164 СК України\~для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки мати самоусунулась від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини, жодних об`єктивних причин, які позбавляють її можливості виконувати батьківські обов`язки по відношенню до дитини не наведено, відповідач вказані обставини позову визнала. За таких обставин, суд вважає, що достатні усі правові підстави для застосування крайнього заходу впливу до відповідача шляхом позбавлення її батьківських прав, який відповідає інтересам дитини,\~отож позов підлягає до задоволення. Вирішуючи вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходить з такого. Відповідно до ч.2, 3 ст.166 С України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Статтею 180 ч.1 СК України\~передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За правилами\~ч.2,\~3\~ст.166\~СК України,\~особа,\~позбавлена батьківських\~прав,\~не звільняється\~від обов`язку\~щодо\~утримання\~дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен врахувати обставини визначені частиною 1\~статті 182 СК України. Відповідно до частини 2 ст.182 СК України, передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як було встановлено відповідач не надала жодних заперечень проти позову, не повідомила про наявність обставин, що мають істотне значення, які підлягають з`ясуванню при вирішенні питання щодо визначення розміру аліментів. За встановлених у ході судового розгляду обставин, обставин передбачених ст.182 СК України, суд дійшов висновку, що відповідач спроможна надавати утримання дитині у частці від заробітку (доходу), яка має складати 1/4 частку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення у повному обсязі. Відповідно до ст.180, 191 СК України аліменти за рішенням суду присуджуються від дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до\~Глави 8 ЦПК України.

Outcome: approved