Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-23 00:00:00

29 січня 2024 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив: зобов`язати [PERSON] та [PERSON] , власників спільної часткової власності 1/6 частини квартири, усунути перешкоди у користуванні належними позивачу на праві приватної власності 4/6 частинами квартири [ADDRESS] шляхом зобов`язання солідарно звільнити житлове приміщення та надати право доступу до житла та вселитися; стягнути з відповідачів моральну шкоду в розмірі 21 000,00 грн. солідарно; судові витрати та витрати на професійну правову допомогу покласти на відповідачів солідарно. В обґрунтування позову вказує на те, що 21 грудня 2022 року позивач [PERSON] став власником 4/6 частки квартири на підставі Договору дарування від 21 грудня 2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Петрушенською І.Р., зареєстрованого в реєстрі за № 69169, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 65861901 від 21 грудня 2022 року. Однак, позивач не може користуватись своєю часткою у вищезазначеній квартирі. Один з часткових власників іншої половини квартири, а саме [PERSON] , який постійно проживає у квартирі останніх півроку, категорично не допускає позивача до його частки квартири без жодних пояснень, влаштовує сварки, чинить перешкоди у допуску до житла. Позивач останні три місяці змушений винаймати житло та платити гроші за його користування. З даного питання позивач неодноразово звертався до поліції з заявою, але розслідування проведене не було, особу, яка чинить позивачу перешкоди у користуванні житлом, поліцією не встановлено. Таким чином, відповідачі своїми протиправними діями порушують право позивача на вільне користування приватною власністю, завдають матеріальні та моральні збитки, які позивач оцінює у 21 000,00 грн. моральної шкоди, як моральні страждання через приниження та протиправність, а також те, що змушений винаймати житло, яке коштує 7 000,00 грн. на місяць. У добровільному порядку відповідачі не бажають вирішувати це питання. Таким чином, єдиною можливістю відновити порушене конституційне право позивача на вільне користування своєю власністю є покладення на відповідачів обов`язку усунути перешкоди в користуванні майном та примушення їх звільнити займане приміщення. На підставі вищевикладеного позивач звернувся до суду з даним позовом. 19\~березня 2024\~року від\~відповідачів [PERSON] \~та [PERSON] \~до суду\~надійшов відзив\~на позовну\~заяву,\~в якому\~зазначено,\~що відповідачі\~позовні вимоги\~не визнають\~з огляду\~на наступне.\~Квартира [ADDRESS] була\~надана дружині\~відповідача [PERSON] \~та матері\~відповідача [PERSON] \~-\~ [PERSON] завдяки\~її довготривалій\~праці на\~Південному машинобудівному\~заводі.\~У [PERSON] \~також був\~син -\~ [PERSON] ,\~який вчиняв\~протиправні дії\~у відношенні\~матері та\~був неодноразово\~судимий за\~незаконний обіг\~наркотиків.\~ [PERSON] \~був зареєстрований\~разом з\~ [PERSON] \~у спірній\~квартирі,\~тому прийняв\~участь у\~безоплатній приватизації\~спірного житла.\~Отже,\~спірна квартира\~належала [PERSON] \~та [PERSON] \~на підставі\~свідоцтва про\~право власності\~на житло,\~виданого 16\~грудня 2009\~року КЖЕКП\~«Південне» м.\~Дніпропетровська,\~по 1/2\~частині кожному.\~Спірна квартира\~є однокімнатною,\~житловою площею\~18,4\~кв.м., загальною площею 42,2 кв.м. 14 вересня 2014 року [PERSON] померла. 1/6 частина спірної квартири належить відповідачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 18 вересня 2020 року Третьою дніпровською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 4-655. 1/6 частина спірної квартири належить відповідачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 03 серпня 2023 року Третьою дніпровською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 4-372. 4/6 часток спірної квартири належали [PERSON] . Згідно з довідкою від 13 березня 2024 року, у спірній квартирі зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , однак фактично у вказаній квартирі проживає лише відповідач [PERSON] , у цій квартирі він зареєстрований та проживає вже 16 років, з 03 квітня 2008 року, а не останні пів року, як зазначив позивач у позовній заяві. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] пропонували [PERSON] викупити його частку у праві власності на спірну квартиру, оскільки останній не мешкає у квартирі більш 18 років і спірна квартира [PERSON] для проживання не потрібна. Всі обов`язки, що випливають із утримання житлового приміщення, виконують лише відповідачі, самостійно забезпечують належне утримання приміщення та його збереження, вносять плату за комунальні послуги. Однак, [PERSON] продав свою 4/6 частку позивачу [PERSON] , оформивши правочин договором дарування від 21 грудня 2022 року. Тим самим відповідачі були позбавлені права на переважне право купівлі 4/6 частки у праві спільної часткової власності, що суперечить вимогам ст. 362 ЦК України. Посилаючись на ч. 3 ст. 358 ЦК України зазначили, що позивач [PERSON] мав би звернутись до суду з позовом до відповідачів про стягнення відповідної матеріальної компенсації, а не про вселення туди, куди вселитись і проживати неможливо. Вважають, що позовні вимоги [PERSON] про зобов`язання відповідачів солідарно звільнити житлове приміщення не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України. Відповідачі не чинять перепон у користуванні позивачу житлом, бажають сплатити відповідну матеріальну компенсацію за частку позивача. Вселення позивача призведе до неможливості проживання: вони чужі люди, квартира однокімнатна. Позивач не має бажання вирішити спір в позасудовому порядку. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідачів моральної шкоди у розмірі 21\~000,00 грн., то в цій частині відповідачі позовні вимоги також не визнають, оскільки неправомірних дій у відношенні позивача вони не вчиняли та моральну шкоду не завдавали. Навпаки, наполягають на тому, що саме позивач неправомірними діями заволодів частиною спірної квартири і намагається вселитись у житло, яке непридатне для проживання трьох сторонніх осіб, що завдає відповідачам моральну шкоду. Згідно з матеріалами справи, з приводу вселення у спірну квартиру позивач до відповідачів не звертався. У зв`язку з викладеним просили відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог. 08 квітня 2024 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено наступне. Позивач набув право власності на 4/6 частин квартири [ADDRESS] законно, на підставі договору дарування, дійсність якого ніким не оспорювалася. Той факт, що відповідач [PERSON] зареєстрований у спірній квартирі, а позивач ні, згідно зі статтею 317 ЦК України жодним чином не впливає на права власника 4/6 частин цієї квартири. Просив усунути перешкоди [PERSON] у користуванні 4/6 частинами квартири [ADDRESS] шляхом вселення позивача до вказаної квартири. В судовому засіданні позивач та його представник - [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві та відповіді на відзив. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, проти позову заперечував та просив суд відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Додатково пояснив, що він є власником 1/6 частини квартири [ADDRESS] . Інша 1/6 частина даної квартири належить на праві власності його падчерці - [PERSON] , а 4/6 частини квартири належали [PERSON] , який є сином його померлої дружини [PERSON] . У вказаній квартирі вже тривалий час проживає лише він. [PERSON] у цій квартирі лише був зареєстрований, однак там не проживав, квартирою взагалі не цікавився. [PERSON] у квартирі також не проживає. У 2023 році прийшов позивач [PERSON] та повідомив, що він є новим власником 4/6 частин цієї квартири, які раніше належали [PERSON] . Він дійсно не пускав [PERSON] у квартиру, оскільки він його не знає та договір дарування, на підставі якого позивач став новим власником 4/6 частин квартири, викликає у нього сумніви, можливо договір є підробленим. Вважає також, що проживання в однокімнатній квартирі двох незнайомих людей є неможливим, у квартирі знаходяться його особисті речі, які він не може залишати без нагляду під час перебування там незнайомої людини. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, у відзиві на позовну заяву позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити позивачу у задоволенні позову. Допитаний в судовому засіданні 11 липня 2024 року в якості свідка [PERSON] суду повідомив, що він разом з позивачем [PERSON] за їх попередньою домовленістю ходили до квартири, яка належить [PERSON] . Там відбулось його спілкування з відповідачем [PERSON] . Він казав [PERSON] , що [PERSON] є власником більшої частини квартири, але [PERSON] не захотів з ним говорити та не пускав його до квартири, виганяв його та позивача, а також висловлювався нецензурною лайкою. Суд, вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідка, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1\~ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що 21 грудня 2022 року [PERSON] подарував [PERSON] належні йому 4/6 частини квартири [ADDRESS] , загальною площею 42,2 кв.м., житловою площею 18,4 кв.м., що підтверджується договором дарування 4/6 частин квартири від 21 грудня 2022 року, посвідченим приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Петрушенською І.Р., зареєстрованим в реєстрі за № 616 (а.с. 9-10). З вказаного договору також вбачається, що 4/6 частин вищевказаної квартири належали [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 16 грудня 2009 року КЖЕП «Південне» м. Дніпропетровська згідно з розпорядженням № 236-09 та зареєстрованого КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» 29 січня 2010 року та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 10 листопада Третьою дніпровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 4-557. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 352667730 від 01 листопада 2023 року (а.с. 6-8) вбачається, що на теперішній час квартира [ADDRESS] , на праві спільної часткової власності належить: 4/6 частини квартири позивачу [PERSON] на підставі договору дарування від 21 грудня 2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Петрушенською І.Р., зареєстрованого в реєстрі за № 616; 1/6 частина квартири відповідачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 серпня 2023 року, виданого державним нотаріусом Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Крупською Л.В., зареєстрованого в реєстрі за № 4-372 (а.с. 54); 1/6 частина квартири відповідачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18 вересня 2020 року, виданого державним нотаріусом Третьої дніпровської державної нотаріальної контори Крупською Л.В., зареєстрованого в реєстрі за № 4-655. У довідці № 6359 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 13 березня 2024 року, яка видана Центром надання адміністративних послуг м. Дніпра, зазначено, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] зареєстрований з 03 квітня 2008 року, [PERSON] зареєстрований з 03 квітня 2000 року (а.с.53). При цьому, з пояснень сторін судом встановлено, що фактично у квартирі [ADDRESS] на теперішній час проживає лише один зі співвласників даної квартири відповідач [PERSON] . 22 серпня 2023 року [PERSON] звертався до Відділення поліції № 6 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області з заявою, в якій зазначив про те, що [PERSON] та [PERSON] перешкоджають йому в реалізації його права власності, доступі, користуванні та проживанні у належних йому 4/6 частинах квартири [ADDRESS] (а.с. 122). У відповідь на вищевказану заяву [PERSON] Відділенням поліції № 6 Дніпровського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області було надано відповідь № 43.6/2016 кс від 07 вересня 2023 року, в якій зазначено, що в даному випадку вбачаються цивільно-правові відносини, які вирішуються в судовому порядку, у зв`язку з чим рекомендовано для вирішення вказаного питання звернутися до суду з позовною заявою в порядку цивільного судочинства (а.с. 123). У зв`язку з цим, у січні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому наполягав на тому, що [PERSON] та [PERSON] чинять йому перешкоди у доступі до квартири [ADDRESS] та у користуванні цією квартирою. Так, за приписами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.\~ Гарантуючи захист\~права власності,\~закон надає\~власнику право\~вимагати усунення\~будь-яких\~порушень його\~прав,\~хоч би\~ці порушення\~і не\~були поєднані\~з позбавленням\~володіння. У відповідності до статті 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно зі статтею 319 ЦК України власник володіє,\~користується,\~розпоряджається своїм\~майном на\~власний розсуд. Власник\~має право\~вчиняти щодо\~свого майна\~будь-які\~дії,\~які не\~суперечать закону. При\~здійсненні своїх\~прав та\~виконанні обов`язків\~власник зобов`язаний\~додержуватися моральних\~засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. З пояснень сторін та показань допитаного під час розгляду справи свідка [PERSON] судом встановлено, що позивач [PERSON] дійсно не може вселитись і користуватись належними йому на праві приватної власності 4/6 частинами квартири [ADDRESS] , оскільки відповідач [PERSON] чинить йому перешкоди у вселенні у квартиру. Відповідач [PERSON] не пускає позивача у квартиру, зайняв та використовує всю квартиру в цілому. Намагання позивача вселитись та користуватися належною йому частиною квартири є безуспішними. Відповідач [PERSON] у поданому до суду відзиві на позовну заяву хоча і зазначав, що не чинить позивачу перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS] , однак фактично під час розгляду справи визнавав, що дійсно не пускає [PERSON] у квартиру, доступу до житла не надає та вважає їх спільне проживання у квартирі неможливим. Таким чином, суд вважає доведеним факт вчинення відповідачем [PERSON] перешкод позивачу у вселенні та користуванні належними останньому на праві власності 4/6 частинами квартири [ADDRESS] . Права власника квартири визначені у статті 383 ЦК України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб, розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливо лише з підстав, передбачених законом. У статті 41 Конституції України закріплено, що кожен має\~право володіти,\~користуватися і\~розпоряджатися своєю\~власністю. Право приватної власності здобувається в порядку, визначеному законом. У статті 150 Житлового кодексу України також закріплено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Отже, з огляду на наведене суд вважає, що відповідачем [PERSON] було порушено право позивача [PERSON] на користування належною позивачу на праві приватної власності частиною квартири [ADDRESS] , яке підлягає судовому захисту та яке слід відновити шляхом зобов`язання відповідача [PERSON] усунути позивачу перешкоди в користуванні належними йому на праві власності 4/6 частинами квартири та вселення у належну йому частину квартири, оскільки саме такий спосіб захисту сприятиме відновленню порушених прав позивача та характеру тих правовідносин, які склалися між сторонами. При цьому, суд також вважає за необхідне зазначити, що той факт, що спірна квартира є однокімнатною та сторони між собою є чужими людьми, жодним чином не свідчить про те, що спільне проживання позивача та відповідача у даній квартирі є неможливим, у зв`язку з чим суд не приймає до уваги та відхиляє такі твердження відповідача [PERSON] . Щодо посилань відповідача [PERSON] на те, що договір дарування, на підставі якого позивач став новим власником 4/6 частин квартири, викликає у нього сумніви та можливо є підробленим, то такі посилання суд оцінює критично та до уваги не приймає, оскільки на підтвердження вказаних обставин стороною відповідача не надано суду жодних доказів, такі твердження є виключно припущеннями відповідача, а згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Вимоги [PERSON] в частині зобов`язання відповідачів солідарно звільнити житлове приміщення є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, оскільки відповідачі, як і позивач, є співвласниками квартири [ADDRESS] та, як і позивач, мають право володіти,\~користуватися і\~розпоряджатися своєю\~власністю. Враховуючи все вищенаведене, слід зобов`язати [PERSON] усунути [PERSON] перешкоди в користуванні належними йому на праві власності 4/6 частинами квартири [ADDRESS] та надати право доступу до житла шляхом вселення у вказану квартиру, а отже позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають частковому задоволенню. Щодо позовних вимог, пред`явлених до відповідача [PERSON] , то суд вважає за необхідне зазначити, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що відповідач [PERSON] будь-яким чином перешкоджає позивачу [PERSON] у користуванні належними останньому на праві власності 4/6 частинами квартири [ADDRESS] та вселенню у дану квартиру. В свою чергу відповідач [PERSON] у відзиві на позовну заяву заперечувала факт вчинення з її боку перешкод позивачу у користуванні спірною квартирою. Більш того, як встановлено з пояснень сторін, відповідач [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не проживає. Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Подання позивачем доказів на підтвердження обставин справи є обов`язковим, оскільки в цій частині між сторонами виникає спір про право та такі докази мають значення для ухвалення рішення по справі. За таких обставин, суд вважає, що позивачем не доведено факту вчинення відповідачем [PERSON] перешкод позивачу [PERSON] у користуванні належними останньому на праві власності 4/6 частинами спірної квартири. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, які пред`явлені до [PERSON] , задоволенню не підлягають у зв`язку з недоведеністю позивачем факту порушення відповідачем [PERSON] його права на користування належною позивачу на праві приватної власності частиною квартири. Вирішуючи позовні вимоги [PERSON] про стягнення зі [PERSON] та [PERSON] моральної шкоди у розмірі 21\~000,00 грн. суд виходить з наступного. Відповідно до\~статті 23 ЦК України,\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема\~у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 2 статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;\~ 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. Як вже було зазначено вище, відповідачем [PERSON] дійсно було порушено право позивача [PERSON] на користування належною позивачу на праві приватної власності частиною квартири [ADDRESS] . У зв`язку з чиненням відповідачем [PERSON] перешкод у користуванні спірною квартирою позивач також був вимушений винаймати інше житло та нести у зв`язку з цим додаткові витрати, що підтверджується договором найму житлового приміщення та майна в ньому від 02 серпня 2023 року, укладеним між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 14). За таких обставин суд вважає, що позивач як власник 4/6 частин квартири [ADDRESS] має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди, яка виразилася у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з вчиненням відносно нього протиправної поведінки з боку [PERSON] , а саме у зв`язку з чиненням позивачу перешкод у користуванні власністю. Визначаючи розмір заподіяної позивачу моральної шкоди суд враховує те, що у зв`язку з чиненням відповідачем [PERSON] перешкод у користуванні спірною квартирою позивач був вимушений докласти додаткових зусиль для організації свого життя, у зв`язку з цим змінився звичний уклад його життя, він зазнав вимушених змін, докладав зусилля для пошуку житла для проживання, вимушений винаймати житло та у зв`язку з цим нести додаткові витрати, зазнав негативних емоцій та стресу, які знаходяться в причинному зв`язку з протиправними діями [PERSON] . Враховуючи встановлені обставини, виходячи з засад розумності, справедливості та об`єктивності суд вважає, що розмір завданої позивачу моральної шкоди пред`явлений до стягнення є завищеним та не доведеним, а тому позовні вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню зі стягненням з відповідача [PERSON] 1\~000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. При цьому, позовні вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди, які пред`явлені до [PERSON] , задоволенню не підлягають, оскільки, як вже було зазначено вище, під час розгляду справи стороною позивача не було доведено факту порушення прав позивача відповідачем [PERSON] та, відповідно, не доведено, що відповідач [PERSON] вчиняла відносно позивача протиправну поведінку та чинила позивачу перешкоди у користуванні власністю. Оцінюючи наданий стороною позивача в якості доказу відеозапис, який міститься на флеш-накопичувачі (а.с. 140), суд вважає за необхідне зазначити, що на зазначеному відеозаписі відсутні докази чинення відповідачами позивачу перешкод у користуванні житловим приміщенням, на даному відеозаписі зафіксований лише факт спілкування відповідача [PERSON] з [PERSON] , який був допитаний під час розгляду даної справи в якості свідка. Оцінюючи у\~сукупності усі\~інші аргументи\~сторін,\~наведені ними\~в обґрунтування\~своїх вимог\~або заперечень,\~суд до\~уваги їх\~не бере,\~оскільки вони не відносяться до предмета спору та є явно необґрунтованими. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до\~висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Крім того, відповідно до\~ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] повинно бути стягнуто судовий збір у розмірі 2\~422,40 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial