Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-30 00:00:00

У липні 2023 року позивачка звернулася до Центрального районного суду м. Миколаєва із зазначеним позовом до [PERSON] , в якому просила визнати за нею право власності на 1/2 частину автомобіля Черрі, 2020 р.в., н/з [NUMBER] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що в період шлюбу сторонами придбано автомобіль марки Черрі, 2020 р.в., н/з [NUMBER] , який зареєстровано на ім`я відповідача на підставі свідоцтва про реєстрацію. транспортного засобу [NUMBER] , виданого ТСЦ 4841 01 серпня 2020 року.Також позивач посилається на те , що нею помилково сплачений судовий збір у розмірі 3 000 грн , та просить повернути їй суму переплаченого судового збору. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 17.07.2023 року справу прийнято до свого провадження суддею Шолох Л.М. та вирішено здійснювати його у спрощеному позовному провадженні. Ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Шолох Л.М. від 23.11.2023 року відведено суддю [PERSON] від розгляду даної справи. На підставі розпорядження в.о.керівника апарату Центрального районного суду м. Миколаєва Баландіної В.Є. № 342 від 23.11.2023 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи. Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.11.2023 року визначено суддю Гуденко О.А. Ухвалою судді Гуденко О.А. від 28 листопада 2023 року прийнято до провадження справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Прозивачем в межах підготовчого провадження подана уточнена позовна заява до [PERSON] третя особа - Управління СБУ у Миколаївській області , в якій вона просить визнати за нею право власності на 1/2 частину автомобіля Черрі, 2020 р.в., н/з [NUMBER] , та звільнити із-під арешу 1/2 частину цього автомобіля; визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , яка зареєстрована на ім`я відповідача, та звільнити з-під арешу 1/2 частину цієї квартири. Ухвалою суду від 12 червня 2024 року в задоволенні клопотання позивача [PERSON] про прийняття уточненої позовної заяви про поділ майна подружжя у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя - відмовлено. Повернуто [PERSON] уточнену позовну заяву до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя . 22 червня 2024 року до суду надійшла заява від позивачки про залишення додаткових (уточнених) позовних вимог без розгляду. Таким чином , фактично позивач підтримує свої первісні позовні вимоги, з якими звернулася до суду з позовом, а саме визнати за нею право власності на 1/2 частину автомобіля Черрі, 2020 р.в., н/з [NUMBER] . Ухвалою суду від 25 червня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на Позивач у судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутність, підтримала позовні вимоги, просила про їх задоволення. Відповідач у судове засідання багаторазово не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, через уповноважену особу ДУ "Кам`янська ВК № 101", в якій наразі відбуває покарання, надав суду заяву, в якій визнає зазначене майно сіпльним сумісним майном подружжя. Враховуючи відсутність підстав, передбачених ст.\~223\~ЦПК України для відкладення розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в судове засідання не з`явились. Суд, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення стосовно них, об`єктивно оцінивши докази за принципами ст. 89ЦПК України у сукупності з нормами чинного законодавства України, дійшов наступних висновків. Відповідно до ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не проводиться. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст.\~2\~ЦПК ). Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст.\~10\~ЦПК ). Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. 08.11.2019 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб. 15.08.2022 року Заводським районним судом м.Миколаєва шлюб було розірвано. За період шлюбу сторонами придбано автомобіль марки Черрі, 2020 р.в., н/з [NUMBER] , який зареєстровано на ім`я [PERSON] на підставі свідоцтва про реєстрацію. транспортного засобу [NUMBER] , виданого ТСЦ 4841 01 серпня 2020 року. Відповідно до вироку Центрального районного суду м. Миколаєва від 08.12.2023 року у справі № 490/1910/23 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 436-2, ч. 3 ст. 436-2 КК України та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено [PERSON] остаточне покарання у виді 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Вирішено питання стосовно речових доказів та розподілу процесуальних витрат у кримінальному провадженні, в тому числі речовий доказ автомобіль марки CHERY, моделі TIGGO 2 2020 р.в., н/з [NUMBER] , свідоцтво про реєстрацію ТЗ та ключі від транспортного засобу - повернуто власнику після набрання вироком законної сили. Згідно з ч. 1ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1ст.69 СК Українивстановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно дост.71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. У відповідності до ч.1 ст.70 СК Україниу разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Аналогічна позиція міститься у Постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 29.05.2019 по справі № 522/19610/15-ц. За змістом частини третьої статті 368 ЦК Українимайно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України №1-8/2012 (№ 17-рп/2012), яким встановлено, зокрема, що основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 Кодексу). Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 Кодексу). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 Кодексу, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленимистаттями 69-72 СК Українитаст. 372 ЦК України. Зі змісту п.п. 23, 24постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Аналіз вищенаведених норм закону та надані суду докази свідчать про те, що спірне майно - автомобіль марки Черрі, 2020 р.в., н/з [NUMBER] , який зареєстровано на ім`я відповідача на підставі свідоцтва про реєстрацію. транспортного засобу [NUMBER] , виданого ТСЦ 4841 01 серпня 2020 року , є спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] , оскільки придбано ними під час шлюбу та ведення спільного господарства, за їх спільні кошти, тому належить кожному з них у рівних частках, тобто по 1/2 частині кожному. Доказів протилежного відповідачем суду не надано. За такого, суд приходить до висновку про задоволення вимог позову в повному обсязі. Відповідно дост. 141 ЦПК України, судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову до суду, підлягає стягненню з відповідача . На підставі викладеного,

Outcome: approved