Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з заявою, в якій просить встановити юридичний факт належності [PERSON] , який помер [INFO] , правовстановлюючого документу Договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Лещинською О.І. від 14 вересня 1991 року за реєстровим № 2-2216, що посвідчує його право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] . А також встановити юридичний факт належності [PERSON] , який помер [INFO] , заповіту, посвідченого державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Лещинською О.І. від 24 березня 1998 року, реєстровий № 249, згідно якого [PERSON] на випадок своєї смерті належний йому на праві власності жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] та все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, заповів [PERSON] . Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] помер\~ [PERSON] ,\~який до\~дня смерті\~проживав за\~адресою:\~ [ADDRESS] . За життя, а саме: 24 березня 1998 року, [PERSON] склав заповіт, який було посвідчено приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Новіковою Н.В., реєстровий № 249, згідно якого на випадок своєї смерті належний йому на праві власності жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] та все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, заповів їй. Після його смерті залишилось спадкове майно у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , який належав спадкодавцю на підставі Договору дарування, посвідченого 14 вересня 1991 року державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Лещинською О.І., реєстровий № 2-2216. Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Вона являється єдиною\~спадкоємицею за\~заповітом після\~смерті [PERSON] ,\~а спадкоємців,\~які б\~мали право\~на обов`язкову\~частку у\~спадщині після\~смерті [PERSON] ,\~немає.\~ В\~передбачений ч.1\~ст.1270\~ЦК України\~шестимісячний строк\~з часу\~відкриття спадщини,\~а саме:\~01\~лютого 2017\~року,\~вона звернулась\~до Другої\~Нікопольської державної\~нотаріальної контори\~з заявою\~про прийняття\~спадщини за\~заповітом після\~смерті [PERSON] ,\~у зв`язку\~з чим\~було відкрито\~спадкову справу\~№ 44/2017.\~29\~квітня 2024\~року державний\~нотаріус Другої\~Нікопольської державної\~нотаріальної контори\~Дніпропетровської області\~Нікопольського районного\~нотаріального округу\~Дніпропетровської області\~ Балашова\~В.М.,\~вивчивши подані\~для оформлення\~спадщини документи,\~встановила,\~що існують\~розбіжності в\~написанні прізвища\~померлого [PERSON] ,\~а саме:\~в свідоцтві\~про смерть,\~серії [NUMBER] ,\~виданого Нікопольським\~міськрайонним відділом\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану Головного\~територіального управління\~юстиції у\~Дніпропетровській області\~від 16\~грудня 2016\~року,\~зазначено прізвище\~« [PERSON] »,\~а в\~заповіті,\~посвідченому приватним\~нотаріусом Нікопольського\~міського нотаріального\~округу Дніпропетровської\~області Новіковою\~Н.В.\~24\~березня 1998\~року за\~реєстровим №\~249,\~прізвище спадкодавця\~зазначено « [PERSON] ». Також, в правовстановлюючому документі на майно померлого, а саме: в Договорі дарування, посвідченому державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Лещинською О.І. 14 вересня 1991 року за реєстровим № 2-2216, прізвище спадкодавця зазначено « [PERSON] ». Тобто, через зазначені розбіжності в написанні прізвища спадкодавця [PERSON] в його заповіті та його правовстановлюючому документі на нерухоме майно (а саме: написання в прізвищі замість української букви «є» букви « [PERSON] »), державний нотаріус Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Балашова В.М. постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29 квітня 2024 року за вих. № 407/02-31 відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що залишалась після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Тому, враховуючи вищевикладене, змушена звернутись до суду з даною заявою, оскільки не може в повній мірі реалізувати свої спадкові права, а в іншому порядку встановлення цього факту законом не передбачено. В судове засідання заявниця не прибула, однак, надала до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити за своєї відсутності, вимоги підтримує та на задоволенні заяви наполягає (а.с.10). Заінтересована особа - Друга Нікопольська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області - в судове засідання не прибула, однак, надали до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити за їх відсутності (а.с.18). Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом. Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України», національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Згідно принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до\~ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 76\~ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.2\~ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ЦПК України, відповідно до\~ст.81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.89 ЦПК України,\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно п.6 ч.1\~ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.\~\~ Судом встановлено,\~що [INFO] помер\~ [PERSON] ,\~який до\~дня смерті\~проживав за\~адресою:\~ [ADDRESS] \~(а.с.4). За життя,\~а саме:\~24\~березня 1998\~року [PERSON] \~склав заповіт,\~який було\~посвідчено приватним\~нотаріусом Нікопольського\~міського нотаріального\~округу Новіковою\~Н.В.,\~реєстровий №\~249,\~згідно якого\~на випадок\~своєї смерті\~належний йому\~на праві\~власності жилий\~будинок з\~надвірними будівлями,\~що знаходиться\~в [ADDRESS] \~та все\~своє майно,\~де б\~воно не\~було та\~з чого\~б воно\~не складалося,\~заповів заявниці\~по справі\~(а.с.5).\~Як вбачається\~з матеріалів\~справи,\~в передбачений\~ч.1\~ст.1270\~ЦК України\~шестимісячний строк\~з часу\~відкриття спадщини,\~а саме:\~01\~лютого 2017\~року,\~ [PERSON] \~звернулась до\~Другої Нікопольської\~державної нотаріальної\~контори з\~заявою про\~прийняття спадщини\~за заповітом\~після смерті\~ [PERSON] ,\~у зв`язку\~з чим\~було відкрито\~спадкову справу\~№ 44/2017\~(а.с.8).\~Однак,\~29\~квітня 2024\~року державний\~нотаріус Другої\~Нікопольської державної\~нотаріальної контори\~Дніпропетровської області\~Нікопольського районного\~нотаріального округу\~Дніпропетровської області\~Балашова В.М.,\~вивчивши подані\~для оформлення\~спадщини документи,\~встановила,\~що існують\~розбіжності в\~написанні прізвища\~померлого [PERSON] ,\~а саме:\~в свідоцтві\~про смерть,\~серії [NUMBER] ,\~виданого Нікопольським\~міськрайонним відділом\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану Головного\~територіального управління\~юстиції у\~Дніпропетровській області\~від 16\~грудня 2016\~року зазначено\~прізвище « [PERSON] »,\~а в\~заповіті,\~посвідченому приватним\~нотаріусом Нікопольського\~міського нотаріального\~округу Дніпропетровської\~області Новіковою\~Н.В.\~24\~березня 1998\~року за\~реєстровим №\~249,\~прізвище спадкодавця\~зазначено « [PERSON] ». Також, в правовстановлюючому документі на майно померлого, а саме: в Договорі дарування, посвідченому державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Лещинською О.І. від 14 вересня 1991 року за реєстровим № 2-2216, прізвище спадкодавця зазначено « [PERSON] ». Тобто, через зазначені розбіжності в написанні прізвища спадкодавця [PERSON] в його заповіті та його правовстановлюючому документі на нерухоме майно (а саме: написання в прізвищі замість української букви «є» букви « [PERSON] »), державний нотаріус Другої Нікопольської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Нікопольського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Балашова В.М. постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29 квітня 2024 року за вих.№ 407/02-31 відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що залишилась після смерті [PERSON] , померлого [INFO] (а.с.9). Судом, при вивчені матеріалів справи, було виявлено той факт, що допущені в заповіті та договорі дарування помилки в написанні прізвища спадкодавця мають суто орфографічний та технічний характер, оскільки допущені або через неправильність перекладу з російської мови на українську, або через відсутність на той час в нотаріальних конторах друкарських машинок з українським алфавітом. А, враховуючи, що в російському алфавіті відсутня буква «є», друкарки в нотаріальних конторах та й в багатьох інших держаних установах замінювали її буквою російського алфавіту «е», тому, є очевидним, що « [PERSON] » та « [PERSON] » є написанням прізвища однієї й тієї ж самої особи. Тобто, враховуючи вищевикладені обставини, а також те, що розбіжності в написані дошлюбного прізвища спадкодавця є наявними, суд вважає, що вони є суттєвими, допущені описки є очевидними і вони перешкоджають заявниці у повному обсязі користуватися своїми майновими та немайновими правами і позбавляють заявницю скористатись своїм правом на спадкове майно. За таких обставин, заявлені вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved