Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-30 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог У липні 2024 року Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЕТАЛОН» (далі ПрАТ «СК «ЕТАЛОН» звернулося до Березівського районного суду Одеської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування. Позовна заява мотивована тим, що постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07.03.2024 року у справі № 705/6892/23 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 124, частиною 5 статті 126 КУпАП. Під час розгляду зазначеної справи судом встановлено, що [PERSON] 09.12.2023 року о 23 год. 45 хв. на а/д М-05 Київ-Одеса 170 км + 450 м, керуючи автомобілем марки «DAF FT CF 85.410», реєстраційний номер [NUMBER] з напівпричепом «SCHWERINER», реєстраційний номер [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного інтервалу та скоїв зіткнення з транспортним засобом марки «DAF», реєстраційний номер [NUMBER] , з напівпричепом марки «BENALU», реєстраційний номер [NUMBER] , який стояв на узбіччі, та відбійником. Також, водій автомобіля «DAF», реєстраційний номер [NUMBER] , з причепом марки «SCHMITZ», реєстраційний номер [NUMBER] , уникаючи лобового зіткнення, здійснив наїзд на відбійник та з?їхав на узбіччя, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди механічні пошкодження отримали транспортні засоби та 57 м відбійника та завдано матеріально шкоди, чим порушив вимоги пункту 13.3 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена статтею 124 КУпАП. Позивач посилається на те, що [PERSON] 09.12.2023 року керував автомобілем марки «DAF FT CF 85.410», реєстраційний номер [NUMBER] з напівпричепом «SCHWERINER», реєстраційний номер [NUMBER] , не маючи посвідчення водія відповідної категорії «СЕ». Вказує, що між Товариством з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «БЕСТ ЛІЗИНГ» та ПрАТ «Страхова компанія «ЕТАЛОН» укладено договір обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а саме транспортного засобу марки «DAF FT CF 85.410», реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] , під час скоєння дорожньо-транспортної пригоди 09.12.2023року, що підтверджується полісом № 212526824 від 17.12.2022 (строк дії полісу з 17.12.2022 року до 16.12.2023 року). Власник транспортного засобу марки «DAF», реєстраційний номер [NUMBER] , [PERSON] , яким керував водій [PERSON] , 19.12.2023 року звернувся до страховика ПрАТ «Страхова компанія «ЕТАЛОН» із заявою про страхове відшкодування. Згідно з страховим актом ПрАТ «Страхова компанія «ЕТАЛОН» № 3855/01/50/2023/1 від 15.04.2024 року сума виплаченого страхового відшкодування [PERSON] склала 156 800 (сто п?ятдесят шість тисяч вісімсот) гривень 00 копійок, що підтверджується платіжними інструкціями (безготівковий переказ в національній валюті): № 1534 від 17.04.2024 року; № 1477 від 15.04.2024 мроку; № 1901 від 27.05.2024 року; № 1584 від 23.04.2024 року; № 1960 від 04.06.2024 року; № 1931 від 28.05.2024 року. Вважає, що має право подат регресний позов до [PERSON] на підставі пункту б) підпункту 38.1.1 статті 38 Закону України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» з вимогою сплати виплаченого страхового відшкодування у сум 156 800 (сто п?ятдесят шість тисяч вісімсот) гривень 00 копійок. Ураховуючи наведене, ПрАТ «СК «ЕТАЛОН» просить суд: -стягнути з [PERSON] на його користь у порядку регресу страхового відшкодування у сум 156 800 (сто п?ятдесят шість тисяч вісімсот) гривень 00 копійок; -вирішити питання щодо розподілу судових витрат; -стягнути з [PERSON] на його користь витрати на оплату професійної правничої допомоги у сумі 20\~000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок. Процесуальні дії суду Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 липня 2024 року справа передана для розгляду судді Рябчун А. В. Відповідно до вимог частини 6 статті 187 ЦПК України судом 19 липня 2024 року було скеровано запит на ім`я голови Березівської міської ради щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача [PERSON] . З отриманої судом 26 липня 2024 року відповіді вбачається, що місцем реєстрації останнього є: [ADDRESS] . Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 29 липня 2024 року позовну заяву ПрАТ «СК «ЕТАЛОН» прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 16 серпня 2024 року. Відповідно до довідкового листа від 16 серпня 2024 року сторони у справі на судове засідання не з`явилися. Слухання справи відкладено на 05 вересня 2024 року. Відповідно до довідкового листа від 05 вересня 2024 року сторони у справі на судове засідання не з`явилися. Слухання справи відкладено на 01 жовтня 2024 року. Відзив на позовну заяву відповідач [PERSON] не подав. Фактичні обставини справи, встановлені судом 16 грудня 2022 року між ТОВ «БЕСТ ЛІЗИНГ» та ПрАТ «Страхова компанія «ЕТАЛОН» укладено договір обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а саме транспортного засобу марки «DAF FT CF 85.410», реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] , під час скоєння дорожньо-транспортної пригоди 09.12.2023року, що підтверджується полісом № 212526824 від 17.12.2022 (строк дії полісу з 17.12.2022 року до 16.12.2023 року). Постановою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07.03.2024 року у справі № 705/6892/23 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених статтями 124, частиною 5 статті 126 КУпАП та накладеного на нього адміністративне стягнення у розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 40\~800 (сорок тисяч вісімсот) гривень 00 копійок, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк п`ять років без оплатного вилучення транспортного засобу. Стягнуто з [PERSON] на користь держави судовий збір. Під час розгляду зазначеної справи судом встановлено, що [PERSON] 09.12.2023 року о 23 год. 45 хв. на а/д М-05 Київ-Одеса 170 км + 450 м, керуючи автомобілем марки «DAF FT CF 85.410», реєстраційний номер [NUMBER] з напівпричепом «SCHWERINER», реєстраційний номер [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного інтервалу та скоїв зіткнення з транспортним засобом марки «DAF», реєстраційний номер [NUMBER] , з напівпричепом марки «BENALU», реєстраційний номер [NUMBER] , який стояв на узбіччі, та відбійником. Також, водій автомобіля «DAF», реєстраційний номер [NUMBER] , з причепом марки «SCHMITZ», реєстраційний номер [NUMBER] , уникаючи лобового зіткнення, здійснив наїзд на відбійник та з?їхав на узбіччя, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди механічні пошкодження отримали транспортні засоби та 57 м відбійника та завдано матеріально шкоди, чим порушив вимоги пункту 13.3 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена статтею 124 КУпАП. Постанова Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07.03.2024 року у справі № 705/6892/23 залишена без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 19 квітня 2024 року. 19 грудня 2023 року [PERSON] звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «ЕТАЛОН» із заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідно до звіту № 11-D/14/84 про визначення ватрості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, вартість матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу «DAF», реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок дорожньо-транспортної пригоди станом на 09 грудня 2023 року складає 364\~925,06 грн. Відповідно до страхового акту № 3855/01/50/2023/1 від 16 грудня 2022 року сума страхового відшкодування до виплати становить 156 800,00 грн. Відповідно до платіжної інструкції № 1534 від 17.04.2024 року ПрАТ «Страхова компанія «ЕТАЛОН» виплатило [PERSON] 20\~000,00 грн. Відповідно до платіжної інструкції № 1477 від 15.04.2024 року ПрАТ «Страхова компанія «ЕТАЛОН» виплатило [PERSON] 16 800,00 грн. Відповідно до платіжної інструкції № 1901 від 27.05.2024 року ПрАТ «Страхова компанія «ЕТАЛОН» виплатило [PERSON] 30 000,00 грн. Відповідно до\~платіжної інструкції\~№ 1584\~від 23.04.2024\~року ПрАТ\~«Страхова компанія\~«ЕТАЛОН» виплатило [PERSON] 10 000,00 грн. Відповідно до платіжної інструкції № 1960 від 04.06.2024 року ПрАТ «Страхова компанія «ЕТАЛОН» виплатило [PERSON] 40 000,00 грн. Відповідно до платіжної інструкції № 1931 від 28.05.2024 року ПрАТ «Страхова компанія «ЕТАЛОН» виплатило [PERSON] 40 000,00 грн. 19 липня 2024 року ПрАТ «Страхова компанія «ЕТАЛОН» надіслало [PERSON] претензію-вимогу на суму 16\~197, 78 грн. Участь сторін у розгляді справи В судове засідання 16 серпня 2024 року, 05 вересня 2024 року, 01 жовтня 2024 року позивач та його представник не з`явилися. 28 серпня 2024 року від представника позивача адвоката Потабенко С. Ю. надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримують, проти ухвалення заочного рішення не заперечують. В судове засідання 16 серпня 2024 року, 05 вересня 2024 року, 01 жовтня 2024 року відповідач не прибув, причин неприбуття суду не повідомив, заяв про відкладення судового засідання не подав. Про розгляд справи були належно повідомлений, у тому числі шляхом публікації оголошення про виклик до суду на сайті судової влади. Суд враховує, що судова повістка була направлена відповідачу на зазначену в позовній заяві адресу місця реєстрації останнього, проте, конверт повернувся із відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою», а відповідач про зміну адреси суд не повідомляв, то суд вважає, що судова повістка відповідачу вручена. Згідно із частиною 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Частиною 1 статті 223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до частини 4 статті 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Оцінка суду Статтями 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно із частиною 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно зі статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до статті 4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» суб`єктами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України, потерпілі. Згідно пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховики зобов`язані укладати договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (внутрішній договір страхування, міжнародний договір страхування, міжнародний договір «Зелена картка») відповідно до цього Закону та чинного законодавства України. Судом встановлено,\~що цивільно-правова\~відповідальність власника\~автомобіля марки «DAF FT CF 85.410», реєстраційний номер [NUMBER] , яким керував [PERSON] , застрахована у ПрАТ «СК «ЕТАЛОН» на підставі договору обов?язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного 16 грудня 2022 року між ТОВ «БЕСТ ЛІЗИНГ» та ПрАТ «СК «ЕТАЛОН». Вина [PERSON] у вчинені ДТП є встановленою та не підлягає доведенню. Як визначено\~у пункті\~22.1\~статті 22\~Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. 19 грудня 2023 року [PERSON] , який є власником автомобіля «DAF», реєстраційний номер [NUMBER] , звернувся до ПрАТ «Страхова компанія «ЕТАЛОН» із заявою про виплату страхового відшкодування. Згідно зі\~статтею 29\~Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Так, відповідно до страхового акту № 3855/01/50/2023/1 від 16 грудня 2022 року сума страхового відшкодування автомобіля «DAF», реєстраційний номер [NUMBER] , становить 156 800,00 грн. При цьому встановлено, що ПрАТ «СК «ЕТАЛОН» виплатило [PERSON] 156 800,00 грн. Статтею 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, зокрема, якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії. Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоду (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим, правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Отже, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України). Суд дійшов висновку, що у безпосередньому причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди перебуває наявність винних дій (бездіяльності) відповідача, що проявляються у порушенні Правил дорожнього руху, зокрема, пункту 2.1 А, пункту 13.3 Правил дорожнього руху, внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода та завдано майнової шкоди власнику автомобіля «DAF», реєстраційний номер [NUMBER] . З огляду на зазначене, наявні підстави для відшкодування шкоди в порядку регресу, оскільки позивачем надано суду докази, які підтверджують порушення відповідачем правил дорожнього руху та наявність причинного зв`язку між цими порушеннями та наслідками у вигляді дорожньо-транспортної пригоди. При цьому факт настання страхового випадку зафіксований правоохоронними органами, відповідач як особа, винна в дорожньо-транспортній пригоді, притягнутий до адміністративної відповідальності, страховик сплатив страхове відшкодування, отже, наявні підстави для задоволення позовних вимог. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Як визначено у частинах 1, 2 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За таких обставин, суд вважає що позовні вимоги ПрАТ «СК «ЕТАЛОН» до [PERSON] про стягнення в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Розподіл судових витрат між сторонами Згідно із статтею 133 ЦПК судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать і витрати на професійну правничу допомогу. За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Ураховуючи зазначене, з відповідача [PERSON] на користь ПрАТ «СК «ЕТАЛОН» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 3\~028,00 грн, сплачений відповідно до платіжної інструкції № 998 від 02 липня 2024 року. Також позивачем ПрАТ «СК «ЕТАЛОН» заявлено клопотання про стягнення на його користь з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 20\~000 грн. До вказаного клопотання позивачем долучено копію договору про надання професійної правничої допомоги від 15 листопада 2023 року, який укладено між ПрАТ «СК «ЕТАЛОН» та адвокатським об`єднанням «Аспект», копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю на ім`я [PERSON] . При вирішенні питання що стягнення правничої допомоги суд виходить з наступного. Згідно з частинами 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до частин 1-5 статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до частин 3, 4 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи (стаття 133 ЦПК України). Відповідно до статті 137 ЦПК України зазначені витрати несуть сторони, крім випадків, надання правничої допомоги за рахунок держави. Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід / Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (пункт 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia) прописано, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Чинне цивільне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. З аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19). Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved