Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-30 00:00:00

09.04.2024 року позивач ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернулися до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначив, що 01.08.2019 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір №010/1046/82/91880428, відповідно до умов якого було відкрито картковий рахунок, з кредитним лімітом в розмірі 13400 грн, строк кредиту 48 місяців, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 45 % річних. 20.09.2019 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Вердикт Капітал» уклали договір про відступлення права вимоги №114/2-19-F, згідно з яким відбулося відступлення прав вимог за рядом кредитних договорів. 10.01.2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржників за кредитними договорами ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до договору відступлення право вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, у тому числі за кредитним договором №010/1046/82/91880428 від 01.08.2019 року, що укладений між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] . Скориставшись кредитними коштами, взятих на себе зобов`язань із своєчасного їх повернення відповідач не виконав, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 42865,54 грн та судові витрати по справі. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22.04.2024 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання. 13.05.2024 року через канцелярію суду представник відповідача подав відзив на позовну заяву в якому в задоволенні позову просив відмовити посилаючись на те, що позивачем не надано первинних бухгалтерських документів, що підтверджують факти перерахування відповідачу коштів за кредитним договором, не надано документів, підтверджуючих повідомлення боржника про переуступку боргу первинним кредитором ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» наступному кредитору ТОВ «Вердикт Капітал», згідно договору відступлення права вимоги № 114/2-19-F від 20.09.2019 року, не надано доказів направлення боржнику повідомлень про наявність заборгованості перед наступним кредитором ТОВ «Вердикт Капітал», згідно договору відступлення права вимоги № 114/2-19-F від 20.09.2019 року та направлення йому копій даних документів у 2019 році, не надано документів, підтверджуючих повідомлення боржника про переуступку боргу вторинним кредитором ТОВ «Вердикт Капітал» наступному кредитору ТОВ «Коллект центр», не надано доказів направлення боржнику повідомлень про наявність заборгованості перед наступним кредитором (позивачем), згідно договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року та направлення йому копій даних документів, не обґрунтовано позивачем наявність у відповідача заборгованості за вказаним договором кредиту у розмірі, зазначеному у розрахунках, не доведено наявності права на стягнення заявленого розміру боргу саме ТОВ «Коллект центр». Також, відповідачем не визнається зазначений позивачем розмір витрат на правову допомогу, оскільки він є завищеним та не спів мірним з обсягом справи. 13.05.2024 року, через канцелярію суду представник відповідача подав заяву в якій він заперечує проти розгляду справи у спрощеному позовному провадженні та просить розглядати справу за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09.04.29024 року здійснено перехід від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором. Ухвалою Фастівського\~міськрайонного суду\~Київської області\~від 21.05.29024\~року витребувано від Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект центр» інформацію по кредитному договору № 010/1046/82/91880428 від 01.08.2019 року. 30.05.2024 року через підсистему «Електронний суд» представник позивача надіслала пояснення в яких позовні вимоги просила задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що Банк належним чином виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, наддавши Позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами Кредитного договору, що підтверджується відповідними доказами, які додані до позовної заяви. Банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Що стосується нарахування відсотків, то вони нараховані у відповідності до умов договору на рівні 45,00% та не змінювались. На противагу наданим позивачем доказам, які підтверджують обставини, якими позивач обґрунтовує обставину наявності боргу, відповідачем не долучено жодного належного, допустимого, достовірного та достатнього доказу на підтвердження тих обставин, на які він покликається, як на підставу відсутності боргу. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовні заяві та просила їх задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги не визнав та в їх задоволенні просив відмовити зазначивши при цьому, що дійсно між ПАТ «Райффайзен банк Аваль» та відповідачем було укладено кредитний договір за умовами якого відповідач отримав кредитні кошти користувався ними. Разом з тим, відповідач не мав можливості сплатити кошти, оскільки банк відмовився їх отримувати. Між тим, як на підставу для відмови в задоволенні позову представник зазначив, що відповідач не отримував від первісного кредитора про відступлення прав вимоги за кредитним договором іншій банківській установі. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. При розгляді справи, судом встановлено, що 01.08.2019 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір №010/1046/82/91880428, відповідно до умов якого було відкрито картковий рахунок № [NUMBER] , з кредитним лімітом в розмірі 13400 грн (п. 1.4.1 Договору). Строк кредиту 48 місяців (п. 1.5 Договору). Відповідно до п. 1.6 Договору, процентна ставка фіксована та становить 45 % річних. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1\~ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. 20.09.2019 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір відступлення права вимоги № 114/2-19-F, за умовами якого АТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, зокрема, за кредитним договором № 010/1046/82/91880428 від 01.08.2019 року. Відповідно до п.п. 2.1, 2.3 укладеного договору первісний кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні первісному кредитору права вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрах Боржників (портфель заборгованості). Перелік кредитних договорів, боржників, розрахунок сум заборгованості боржника на дату підписання договору зазначені в Додатку 1 до договору (попередній реєстр боржників), що є його невід`ємною частиною. Внаслідок передачі (відступлення) портфеля заборгованості за цим договором, новий кредитор заміняє первісного кредитора у кредитних договорах, що входять до портфеля заборгованості і відповідно вказані у реєстрі боржників, та набуває прав грошових вимог первісного кредитора, включаючи право вимагати від боржників належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань за кредитними договорами. 10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» було укладено договір № 10-01/2023 про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги, в тому числі за кредитним договором № 010/1046/82/91880428 від 01.08.2019 року. Згідно зі п. 2.1 вказаного договору первісний кредитор відступає шляхом продажу новому кредитору належні первісному кредитору, а новий кредитор набуває у обсязі та на умовах, визначених цим договором, права вимоги первісного кредитора до боржників, зазначених у Додатках № 1 та № 3 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників. На виконання умов договору було укладений Акт прийому-передачі Реєстру боржників за договором № 10-01/2023 про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги від 10.01.2023 року, що підтверджує факт переходу прав вимог боргу до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР». Відповідно до Реєстру боржників до договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» отримав право грошової вимоги до відповідача за договором №010/1046/82/91880428 від 01.08.2019 року в розмірі 38706,14 грн. Згідно ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування. Таким чином, до ТОВ «Коллект Центр» перейшли всі права первісного кредитора у зобов`язаннях за кредитним договором №010/1046/82/91880428 від 01.08.2019 року. Як зазначив представник позивача, відповідачем були порушенні умови договору і за ним станом на 15.03.2024 року рахується заборгованість у розмірі 42865,54 грн, що складається з: заборгованість за тілом кредиту 16619,40 грн, заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги 22086,74 грн, заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 4159,40 грн. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства. Згідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст.611 ЦК України). Згідно ст. 1049, 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах встановлених договором. За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК\~\~України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України). При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій. Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом. Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами. Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі. За вимогами ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту та за процентами підлягають задоволенню, оскільки надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості. У свою чергу відповідачем не надано суду доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань та які б спростовували суму заборгованості перед позивачем. При цьому, суд, при розгляді вказаної справи бере до уваги, що відповідач отримав та користувалася вказаними коштами, що стверджується матеріалами справи та не заперечується представником відповідача, тобто використовував їх на власний розсуд, а тому суд вважає, що відповідач знав, що кошти взяті в борг та підлягають поверненню на умовах визначених позивачем, як і не спростовано наявності боргу та не наведено власного контр розрахунку, відтак поданий позивачем розрахунок суми боргу суд вважає правильним та таким, що достовірно підтверджує наявну заборгованість відповідача перед позивачем. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 3028,00 грн. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 13000 грн, суд приходить до наступного. Як встановлено, загальна сума витрат на професійну правничу допомогу, які позивач поніс складає 13000 гривень. Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. За ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі№751/3840/15-ц від 20.09.2018суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивач надав суду договір №02-01/2023 про надання правової допомоги від 02.01.2023, укладений між Адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС» та ТОВ «Коллект центр»; прайс-лист з переліком виду послуг та вартістю послуг; копію платіжної інструкції про сплату за надання правової допомоги згідно договору №02-01/2023 від 02.01.2023 у розмірі 51000 грн.; заявка на надання юридичної допомоги №1662 від 07.02.2024 вартістю 13000 грн. 00 коп.; витяг з акту №2 про надання юридичної допомоги від 13.02.2024, відповідно до якого 2 години витрачено на надання усної консультації з вивченням документів, що коштує 4000 грн, 3 години витрачено для складання позовної заяви для подачі до суду, що коштує 9000 грн. Суд зазначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі 904/4507/18. Суд зазначає, що втручання у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторонни можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10.01.2020, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18.02.2010, №37246/04). Перевіривши зміст наданих документів, суд зазначає, що заявлені до стягнення судові витрати на професійну правничу допомогу за вказані послуги вартістю 13000 грн є неспівмірними зі складністю цивільної справи та обсягом наданих адвокатом послуг позивачу, оскільки складання позовної заяви не потребувало аналізу великої кількості документів, а у справах даної категорії наявна усталена судова практика, адвокат не вивчав додаткові джерела права, законодавства, що регулює спір у справі, документи та доводи, якими протилежна сторона у справі обґрунтовує свої заперечення, тобто, надання правничої допомоги ТОВ «Коллект центр» адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС» в даній справі зводилося до складання позовної заяви. Враховуючи предмет позову, складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд вважає за можливе зменшити розмір витрат на правничу допомогу, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача до 3000 грн.

Outcome: partial