Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-03 00:00:00

У лютому 2024 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», в особі представника Завадської О.В., звернулося до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09.07.2010 Печерський районний суд м. Києва постановив рішення по справі № 2-4523/2010, яким вирішено стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] користь ПАТ «Кредитпромбанк» 46415,02 грн (6091,21 доларів США за курсом НБУ станом на 13.07.2009 відповідно до вимог заявлених у позовній заяві ПАТ «Кредитпромбанк») заборгованості за кредитним договором, 494 грн судових витрат. 17.05.2019 укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 1405/К між ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та ПАТ «Дельта Банк». Відповідно до умов даного договору відбулось відступлення права вимоги за кредитним договорами, в тому числі і за договором № 49.24/109/06-А від 21.03.2006. Вищезазначеному договору передував договір купівлі-продажу прав вимоги від 20.05.2013 укладений між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк». Відповідно до умов даного договору відбулось відступлення права вимоги за кредитним договорами, в тому числі і за договором № 49.24/109/06-А від 21.03.2006. Станом на дату укладенні договору про відступлення прав вимоги 17.05.2019 рішення Печерського районного суду м. Києва від 09.07.2010 та на дату подачі даного позову є невиконане. Зазначає, що сума збитків з урахуванням 3% річних за несвоєчасне виконання кредитних зобов`язань станом на дату подання позову становить 548,19 доларів США за період з 21.12.2020 по 20.12.2023. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідачів 3% річних у сумі 548,19 доларів США та суму сплаченого судового збору у розмірі 2147,20 грн. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 12.02.2024 відкрито провадження по справі та постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін. Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. У відповідності до ч.8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ст.ст. 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст. 178 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, 09.07.2010 Печерський районний суд м. Києва постановив рішення по справі № 2-4523/2010, яким вирішено стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] користь ПАТ «Кредитпромбанк» 46415,02 грн (6091,21 доларів США за курсом НБУ станом на 13.07.2009 відповідно до вимог заявлених у позовній заяві ПАТ «Кредитпромбанк») заборгованості за кредитним договором, 494 грн судових витрат. Положенням ч. 4 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 20.05.2013 укладений між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк». Відповідно до умов даного договору відбулось відступлення права вимоги за кредитним договорами, в тому числі і за договором № 49.24/109/06-А від 21.03.2006. 17.05.2019 укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 1405/К між ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» та ПАТ «Дельта Банк». Відповідно до умов даного договору відбулось відступлення права вимоги за кредитним договорами, в тому числі і за договором № 49.24/109/06-А від 21.03.2006. Додатком до договору є реєстр кредитних договорів. Сума заборгованості зазначена та, яка мала місце станом на дату укладення договору. Зазначена сума заборгованості не змінилась за період з 20.05.2013 по 20.12.2023, оскільки відповідачі не здійснювали погашення заборгованості. Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ч. 1 ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з доданим розрахунком 3% річних нараховані позивачем за період з 21.12.2020 до 20.12.2023 (період прострочення грошового зобов`язання становить 1095 днів) = 548,19 (штрафні санкції). Разом з цим, відповідачами не спростовано наданий позивачем розрахунок. Разом з тим, відповідно до п.18 "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). З 24.02.2022 і по теперішній час в Україні діє воєнний стан. У зв`язку з цим, нарахування позивачем інфляційних втрат та 3% річних у період дії воєнного стану, тобто з 24.02.2022 та по 20.12.2023, є безпідставним, тому цій частині їх стягнення до задоволення не підлягає. В іншій частині, а саме за період з 21.12.2021 по 23.02.2022, вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних за порушення грошового зобов`язання є законними та підлягають задоволенню. Зокрема, розмір 3% річних за вказаний період прострочення (430 днів) становить 215,27 доларів США із розрахунку: 6091,21 х 3% х 430 : 365 : 100. Отже, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають 3% річних в сумі 215,27 доларів США (офіційний курс НБУ станом на 04.10.2024 становить 41,22 грн), тобто 8873,43 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України). Згідно з ст. 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним вимогам. Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2147,20 грн та заявлено позовні вимоги про стягнення 20414,60 грн. Судом задоволено позовні вимоги на суму 20414,60 грн, що становить 43,46 % від ціни позову, отже з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 933,30 грн, що складає 43,46% від 2147,20 грн.

Outcome: partial