Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-26 00:00:00

07.03.2024 ТОВ «Консалт Солюшенс» звернулось до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Позивач просить суд: - стягнути солідарно з відповідачів 392 318,34 грн. (інфляційних втрат та 3% річних за користування грошовими коштами). 01.04.2024 відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін. Відповідачі повідомлялися про розгляд справи відповідно до п. 4 ч.8 ст. 128 ЦПК України. На підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК України, за сукупністю підстав, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Позовна заява вмотивована тим, що рішенням суду від 25.04.2013 у справі № 1522/9696/12 стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ "Дельта Банк" заборгованість в розмірі 1 270 680,55 грн. за кредитним договором від 04.07.2007, який забезпечений договорами поруки від 04.07.2007. 24.09.2020 в судовому порядку замінено сторону виконавчого провадження (стягувача) з ПАТ «Дельта Банк» його правонаступником ТОВ «Консалт Солюшенс у виконавчому провадження. Станом на 07.03.2024 рішення суду не виконано. Позивач просить стягнути з відповідачів солідарно інфляційні втрати за період з 23.02.2019 по 23.02.2022 - 27 7852,65 грн. та 3% річних за період з 23.02.2019 по 23.02.2022 - 114 465,69 грн., разом 392 318,34 грн. Судом встановлено такі обставини справи. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25.04.2013 у справі №1522/9696/12 стягнуто 1 270 680,55 грн. солідарно з [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ "Дельта Банк" заборгованість за кредитним договором від 04.07.2007 №260/ФКВІП-07, який забезпечений договорами поруки від 04.07.2007 №260/ZФПОР-07-1 та № 260/ZФПОР-07-2. 21.07.2020 між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Консалт Солюшенс» укладено договір №2292/К про відступлення прав вимоги, зокрема, до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за кредитним договором №206/ФКВІП-07 від 04.07.2007 та за договорами поруки від 04.07.2007 № 260/ZФПОР-07-1 та № 260/ZФПОР-07-2. Ухвалою суду від 24.09.2020 (справа №522/9696/12) замінено сторону стягувача ПАТ «Дельта Банк» його правонаступником ТОВ «Консалт Солюшенс» у справі № 1522/9696/12. У зв`язку з невиконанням боржниками зобов`язань за договором та невиконанням рішення суду, за період з 23.02.2019 по 23.02.2022 кредитор нарахував заборгованість за інфляційними втратами та 3% річних, які за його підрахунком становлять 277 852,65 грн. та 114 465,69 грн. відповідно. Висновки суду. Предметом позову є стягнення на підставі статті 625 ЦК України інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих солідарним боржникам за період з 23.02.2019 по 23.02.2022 за невиконання грошового зобов`язання. За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц). Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання. Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу. Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як новий кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання. Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 23.10.2018 року у справі № 913/70/18. З огляду на те, що боржника порушили грошові зобов`язання, в позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення згідно з вимогами ст. 625 ЦК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц зроблено висновок, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Кредитором нараховно інфляційні втрати на суму невиконаного грошового зобов`язання з березня 2019 по лютий 2022 та 3 % річних на суму невиконаного грошового зобов`язання з 23.02.2019 по 23.02.2022. Дата звернення до суду 07.03.2024. Проте згідно з ч.3 ст. 267 ЦК України суд вправі застосувати позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Заява про застосування позовної давності відповідачами не подавалась. Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін вказаного договору та не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, а також не позбавляє кредитора права на отримання коштів, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України. Аналогічна правова позиція висловлена Верховних Судом в постанові від 31.05.2018 у справі № 902/330/17. Таким чином, суд дійшов висновку про обгрунтованість вимог.

Outcome: approved