Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-02 00:00:00

Представник позивача [PERSON] 08.04.2024 року звернувся до суду з зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем 24.07.2020 року був вчинений виконавчий напис № 4891 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» заборгованості в розмірі 46\~868,68 грн. На підставі зазначеного виконавчого напису державним виконавцем Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління юстиції (м. Одеса) Водоп`ян Я.О. 19.05.2021 року відкрито виконавче провадження № 65482943 про стягнення з позивача на користь ТОВ «Фінпром Маркет» даної заборгованості. Про існування виконавчого напису позивачу стало відомо в березні 2024 року, з мобільного додатку «Дія», в якому вона побачила вище зазначену постанову. Позивач вважає, що виконавчий напис щодо стягнення з неї заборгованості на користь відповідача є незаконним з наступних підстав. Приватним нотаріусом порушені правила та умови видачі виконавчих написів, а саме: приватний нотаріус має право вчиняти виконавчий напис на підставі документів, що підтверджують безспірність заборгованості нотаріально посвідчений договір. При ознайомленні з виконавчим провадженням представнику позивача стало відомо, що виконавчий напис вчинений на підставі кредитного договору №003-26116-170613 від 17.06.2013 року, укладеного між позивачем та ПАТ «Дельта Банк», правонаступником усіх прав і обов`язків якого на підставі договору відступлення прав вимоги №195/К від 09.02.2018 року було ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», в свою чергу, правонаступником усіх прав та обов`язків якого на підставі договору відступлення прав вимоги №20/01/20-1/1 від 20.01.2020 року є ТОВ «Фінансова компанія управління активами». Однак, жодного повідомлення про зміну кредитора позивач не отримувала. В матеріалах справі відсутні докази укладення кредитного договору, документи, які підтверджують використання кредиту та наявності заборгованості на день вчинення виконавчого напису. Приватний нотаріус Остапенко Є.М. при вчинені оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у наявності прав у відповідача звертатись за виконавчим написом та у безспірності розміру суми, заявленої до стягнення. З наведених вище підстав позивач просить визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню та стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Ухвалою суду від 08.04.2024 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, зобов`язано третіх осіб надати відповідні відомості, необхідні для розгляду даної справи. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали, на подачу відзиву на позовну заяву. Третім особам роз`яснено право подати пояснення щодо позову чи відзив на позовну заяву (а.с.38-40). Ухвалою суду від 08.04.2024 року заяву позивача про забезпечення позову по даній справі задоволено (а.с.41-42). Відповідач ТОВ «Фінпром Маркет» належним чином були повідомлені про розгляд справи, шляхом надсилання на адресу їх реєстрації копії ухвали про відкриття провадження та копії позову з додатками, про що свідчить поштове повідомлення (а.с.49), згідно якого поштове відправлено вручено 23.04.2024 року представнику Яворській. Відповідач, скориставшись своїм правом, 14.05.2024 року направив на адресу суду клопотання про врегулювання спору за участю судді та заяву про визнання позовних вимог, згідно якої позовні вимоги визнає в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та в частині стягнення судового збору. Позовні вимоги в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу просить залишити без задоволення, оскільки розглядаючи судові витрати між сторонами у справі необхідно врахувати дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи (а.с.52,53). Третя особа приватний нотаріус Остапенко Є.М. належним чином повідомлявся про розгляд справи, шляхом надсилання на адресу його реєстрації копії ухвали про відкриття провадження та копії позову з додатками, про що свідчить конверт (а.с.50), який повернувся на адресу суду, як не вручений, у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Державний виконавець Нікопольського відділу державної виконавчої служби Водоп`ян Я.О. належним чином повідомлялась про розгляд справи в суді, шляхом надсилання на адресу їх реєстрації копії ухвали про відкриття провадження та копії позову з додатками, пакет документів було доставлено на адресу виконавчої служби кур`єром суду. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем 24.07.2020 року був вчинений виконавчий напис №4891 про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінпром Маркет» заборгованості в розмірі 46\~868,68 грн. (а.с.22). На підставі зазначеного виконавчого напису 19.05.2021 року державним виконавцем Нікопольського відділу державної виконавчої служби у Нікопольському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління юстиції Водоп`ян Я.О. відкрито виконавче провадження № 65482943 про стягнення з позивача на користь ТОВ «Фінпром Маркет» даної заборгованості (а.с.20), та постановою від 23.01.2024 року накладено арешт на кошти боржника (а.с.21). Предметом спірних правовідносин у цій справі є визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Статями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинення нотаріусом виконавчого напису це, відповідно до п.19 ст.34 Закону України «Про нотаріат», нотаріальна дія. Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена гл.14 Закону України «Про нотаріат» та гл.16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Відповідно до п.п. 2.1, 2.3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 р. № 296/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок) встановлено, що для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. За змістом п.п. 3.1, 3.2 глави 16 вказаного Порядку, нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29.06.99 № 1172. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року справа № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557 цс 19). Подібні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі №201/4198/17 (провадження №61-48504св18), від 27 серпня 2020 року у справі №554/6777/17 (провадження №61-19494св18). Відповідно до пункту 1 Переліку документів, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Так, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 06.06.2019 року по справі № 750/1627/18. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М. не надав суду належним чином завірену копію нотаріальної справи щодо вчинення спірного виконавчого напису. Доказів, які б спростовували позовні вимоги позивача, відповідачем суду також не надано. Суд позбавлений можливості перевірити законність та достатність наданих приватному нотаріусу документів для вчинення спірного виконавчого напису, визначити строки, за які стягнуто заборгованість та самі складові такої заборгованості. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, що спірний виконавчий напис №4891 від 24.07.2020 року було видано на підставі документів, що підтверджують безспірність заборгованості. Відповідач, в свою чергу, визнав позовні вимоги в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до вимог ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, в матеріалах справи наявний ордер про надання позивачу правничої допомоги адвокатом Шашликовим Денисом Геннадійовичем (а.с.26). Згідно п.4 договору №65/2024 від 29.03.2024 року про надання правової допомоги, вартість правничої допомоги складає 3 500 грн. (а.с.29 зворот). Акт про надання правової допомоги від 05.04.2024 року містить опис наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також їх вартість (а.с.27). Довідкою №65/2024 від 29.03.2024 року підтверджено отримання адвокатом винагороди у сумі 3500 грн. (а.с.32). Згідно з ч. 3 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з вимогами статті 137 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. При розподілі судових витрат враховуються: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18, вказано, що Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц). З огляду на викладене вище та, враховуючи надання адвокатом Шашликовим Д.Г. доказів надання ним правничої допомоги з описом виконаних робіт та їх вартості, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягають задоволенню. Згідно ч. 1\~ст.\~142\~ЦПК України у\~разі укладення\~мирової угоди\~до прийняття\~рішення у\~справі судом\~першої інстанції,\~відмови позивача\~від позову,\~визнання позову\~відповідачем до\~початку розгляду\~справи по\~суті суд\~у відповідній\~ухвалі чи\~рішенні у\~порядку,\~встановленому законом,\~вирішує питання\~про повернення\~позивачу з\~державного бюджету\~50\~відсотків судового\~збору,\~сплаченого при\~поданні позову. Суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави витрати по сплаті судового збору в сумі 302,80 грн. за подання до суду заяви про забезпечення позову та судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 605,60 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved