Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-30 00:00:00

У липні 2024 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на спадкове майно, до складу якого входить земельна ділянка площею 2,3484 га, що розташована на території Яланецької сільської ради. Земельна ділянка належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12 грудня 2014 року після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач є спадкоємцем за заповітом. Коли позивачка звернулася з заявою до нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, то нотаріусом їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю документів на спадкове майно, а тому з даним позовом вона змушена звернутися до суду, який просить ухвалити рішення про визнання за нею права власності на вищевказане спадкове майно. Ухвалою суду від 29 липня 2024 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. В судове засідання представник позивачки [PERSON] - адвокат Перепелиця В.М. не з`явилась, однак надіслала на адресу суду заяву в якій просить розгляд справи провести у відсутність позивачки та її представника, позов підтримує. Представник Томашпільської селищної ради Щербатий А.І. в судове засідання не з`явився, однак надіслав на адресу суду заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, позов визнають. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] (а.с.17). Як видно з копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12 грудня 2014 року, спадщина на яку видано свідоцтво складається з земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Яланецької сільської ради в розмірі 2,3184 га , кадастровий номер 0523986800:02:000:0783 ( а.с.7). З витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності видно, що власником земельної ділянки, кадастовий номер 0523986800:02:000:0783 є [PERSON] (а.с.10). З заповіту від 03 липня 2017 року видно, що [PERSON] заповіла все належне їй майно де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось [PERSON] (а.с.16). Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10 липня 2024 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності на спадкове майно (а.с.9) . Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч. 1-3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. За змістом книги шостої Цивільного кодексу України, прийняття спадщини - це акт, який поширюється на всі об`єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Згідно абзацу 3 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясовування і дослідження інших обставин справи. У відповідності до ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд, за наявності підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, якщо визнання відповідачем позову не суперечить закону й порушує права інших осіб. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до положень ч.3 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимога про визнання за позивачем права власності на спадкове майно за заповітом, ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved