Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-24 00:00:00

04.07.2023 року представник позивача [PERSON] -адвокат Панченко Е.В. звернувся до суду з позовом, який в подальшому був уточнений, до [PERSON] , [PERSON] і просив суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, щойому була надана в користування квартира [ADDRESS] , згідно Ордеру на житлове приміщення №2528/06 від 20.04.2006 року.За цією адресою, згідно Ордеру, були зареєстровані колишня дружинапозивача - [PERSON] , [INFO] , (зареєстрована з 20.04.2006 року) та син - [PERSON] , [INFO] (зареєстрований з 20.04.2006 року).Однак, колишня дружина позивача та син не проживають в квартирі понад 10 років (з 2012 року) без поважних причин, про що складено Акти від 25.10.2022 року представниками обслуговуючої організації. Відповідачі не проживають в даній квартирі, не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть,квартирою не цікавиться, їх особистих речей в квартирі немає.Перешкод в користуванні житловим приміщенням позивач відповідачам не чинив. Факт реєстрації відповідачів порушує право позивача на вільне розпорядження і користування нерухомим майном. У зв`язку з викладеним позивач вимушений звернутися до суду з вказаним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 06.07.2023 року прийнято позов до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Призначено судове засідання. Також ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 07.09.2023 року клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Панченко Еллана Валентиновича про виклик свідків у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задоволено. Викликано в судове засідання свідків: [PERSON] , адреса: [ADDRESS] ; [PERSON] , адреса: [ADDRESS] . Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 30.11.2023 року клопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Панченко Еллана Валентиновича про виклик свідків у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задоволено. Викликано в судове засідання свідків: [PERSON] , адреса: [ADDRESS] , [PERSON], адреса: [ADDRESS] , [PERSON] , адреса: [ADDRESS] . 03.01.2024 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харковаклопотання представника позивача [PERSON] - адвоката Панченка Еллана Валентиновича про проведення судового засідання в режимі відеоконференції по цивільній справі №639/36510/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задоволено. Забезпечено проведення подальших судових засідань в режимі відеоконференції поза межами суду з використанням власних технічних засобів представнику позивача [PERSON] - адвокату Панченко Е.В., який зареєстрований у системі «EasyCon» за наступними реквізитами: електронна адреса -[INFO] Між тим, ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 01.08.2024 року провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням в частині позовних вимог до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням - закрито. Ухвала мотивована тим, що на даний час між позивачем та відповідачем [PERSON] відсутній спір, оскільки відповідач не має права користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] і зареєстрована з 21.02.2024 року за іншою адресою. У судовому засіданні 25.09.2024 року представник позивача [PERSON] - адвокат Панченко Е.В. позовні вимоги щодо відповідача [PERSON] підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, посилаючись на викладені у позові обставини. Позивач [PERSON] також позов підтримав і пояснив, що відповідач доводиться йому рідним сином. Він з 2008 року проживав в квартирі баби та діда по матері на Північній Салтівці, де навчався. У сина є інше житло в Києві. Син не бажає з позивачем спілкуватись вже 4 роки. Востаннє він приїжджав в гості до позивача приблизно в 2020-2021 році, запитав чи зможе він з батьком жити, якщо буде працювати на хутряній фабриці, але після цього більше не з`являвся. В результаті позивач багато років самостійно сплачує за комунальні послуги у спірному житлі. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Ключник С.В. заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі з тих підстав, що вважав неправильними посилання представника позивача на норми матеріального права, які передбачають захист права власності при тому, що позивач не є власником спірного житлового приміщення, житло не приватизоване. Також представник відповідача вважав недоведеними обставини не проживання [PERSON] у спірному житлі достатніми і належними доказами. При цьому представник відповідача визнав, що [PERSON] дійсно з 2022 року не проживав з батьком, оскільки в квартирі були змінені замки, однак залишились речі відповідача, однак до органів поліції відповідач не звертався з приводу перешкод в проживанні з боку батька суто з етичних підстав. У відповідача був конфлікт з батьком через розірвання шлюбу з матір`ю, але вони спілкувались. Суд, заслухавши вступне слово учасників справи, дослідивши письмовідокази та показання свідків, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, враховуючи наступне. Судом встановлено, щорішенням виконкому Київської районної ради м. Харкова від 18.04.2006 р.№83-1 про розгляд протоколу №13 засідання районної житлової комісії при виконкому від 07.04.2006 р. затверджено відповідний п. 2.3 вказаного протоколу, яким Квартирно-експлуатаційному відділу м. Харкова запропоновано затвердити рішення про надання [PERSON] з сім`єю 3 особи (він, дружина, син) двокімнатної ізольованої кв. №102 житл. пл. 30,0 кв.м (загальною площею 51,8 кв.м) по [ADDRESS] , зі зняттям з квартирного обліку. На підставі рішення виконавчого комітету Київської районної ради м. Харкова від 18.04.2006 року за №83-1 [PERSON] видано Ордер на житлове приміщення №2528/06 від 20.04.2006 року,за яким він отримав право на зайняття житлового приміщення в ізольованій квартирі [ADDRESS] , а також члени його сім`ї -дружина - [PERSON] , син - [PERSON] (а.с.11-13). Як вбачається з довідок про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб Департаменту реєстрації ХМР від 05.07.2023 року та від 11.03.2024 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані позивач [PERSON] , [INFO] , та відповідач [PERSON] , [INFO] (а.с. 22, 99). Згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання Департаменту реєстрації ХМР від 21.02.2024 року [PERSON] , [INFO] , зареєстрована з 21.02.2024 року за адресою: [ADDRESS] (а.с.86). З копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 10.07.2012 року, вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 10.07.2012 року, про що зроблено відповідний актовий запис №86. Прізвища дружини та чоловіка залишені без змін (а.с. 14). Згідно зАктом від 25.10.2022 року, складеним представниками ООО «Жилсервіс» на момент обстеження квартири за адресою: [ADDRESS] , у вказаній квартирі проживає лише одна людина « [PERSON] » (а.с. 10). Вказаний акт суд не бере до уваги як доказ через невідповідність прізвища позивача та особи, про яку складено акт. Як вбачається з інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта від 23.09.2024 року, відомості про реєстрацію права власності за будь-якою особою на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , відсутні. В судовому засіданні свідок [PERSON] повідомила суду, що вона проживає в квартирі [ADDRESS] , є сусідкою позивача. Після початку війни свідок проживала в своїй квартирі епізодично, тому сказати хто проживав з позивачем, вона не може. Свідок [PERSON] повідомив суду, що він в червні 2006 року отримав квартиру [ADDRESS] і є сусідом позивача. З листопада 2007 року після ремонту свідок почав постійно проживати за вказаною адресою і за цей час лише один раз бачив дружину позивача, а сина позивача - взагалі ніколи не бачив. Під час зустрічі з дружиною позивача розмова була про те, що їй заважали мішки з піском, які залишились після ремонту квартири свідка. Свідок [PERSON] повідомив суду, що він проживає в квартирі [ADDRESS] , є сусідом сторін з моменту заселення, однак в квартирі, де мешкає позивач, свідок крім [PERSON] нікого не бачив. Зі слів позивача свідкові відомо, що [PERSON] розлучився з дружиною, а син взяв сторону матері. Свідкові також відомо, що позивач військовий, сам робить ремонт в квартирі. Про будь-які конфлікти з приводу проживання в квартирі та замків свідкові нічого не відомо. Сусіди [PERSON] на 6 поверсі - це друзі свідка, тому йому відомо, що позивач проживає один. Свідок лише один раз був в квартирі позивача - допомагав заносити будівельні матеріали. Свідок [PERSON] пояснив, що він проживає в квартирі [ADDRESS] , є сусідом позивача з 2010 року. Свідок зустрічав з моменту проживання лише одного позивача, ні дружини, ні сина позивача ніколи не бачив, хоча й часто гуляє з дитиною у дворі. Допомагав позивачу заносити будівельні матеріали в квартиру, був в квартирі позивача до 2022 року 1 раз. Згідно з ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 12 ЦПК України та відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтями 77, 78, 79 ЦПК України встановлено правила визначення належності, допустимості, достовірності та достатності доказів. Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування, зокрема, в ч.1 зазначеної статті визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Згідно зі статтею 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Статтями 15, 16 ЦК України закріплено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини четвертої статті 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно зі ст. 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом із ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами й несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина, їхні діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом із ним і ведуть спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права й обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. За положеннями частин першої-другої статті 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Згідно зі статтею 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Аналіз статей 71, 72 ЖК УРСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого не проживання. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи. Процесуальний закон покладає обов`язок на позивача довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК УРСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Отже, позивач, як особа, яка на власний розсуд розпоряджається своїми процесуальними правами на звернення до суду за захистом порушеного права, визначає докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їхня достатність та переконливість. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. При вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи в жилому приміщення понад шість місяців та поважність причин такої відсутності. Суд має всебічно перевірити доводи сторін щодо поважності причин відсутності у жилому приміщенні понад зазначені у ст. 71 ЖК Української РСР строки. Окрім того, у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК Української РСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, в осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити строк тимчасової відсутності. Аналогічна правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 02.12.2020 року у справі № 754/11532/19. Отже, збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членом його сім`ї є одним зі способів захисту житлових прав фізичних осіб. Саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК Української РСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. 16.12.2020 року Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 320/9482/17 вказав, що початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатися намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на житло, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності. Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 24.10.2018 року у справі №490/12384/16-ц (провадження № 61-37646св18); від 22.11.2018 року у справі №760/13113/14-ц (провадження № 61-30912св18); від 26.02.2020 року у справі №333/6160/17 (провадження № 61-7317св19); від 18.03.2020 року у справі №182/6536/13-ц (провадження № 61-23089св19). Так, судом на підставі досліджених письмових доказів, показань свідків - сусідів позивача встановлено, що наймачквартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] позивач [PERSON] має певні перешкоди у здійсненні ним права користування житлом, право позивача порушено, оскільки реєстрація місця проживання відповідача - [PERSON] за даною адресоютягне додаткові витрати з боку позивача.При цьому позивачем доведено належними доказами і визнано представником відповідача, що [PERSON] дійсно тривалий час, більше 6 місяців поспіль, не проживає у спірному житлі, ним не користується, жодних доказів, які свідчили б про перешкоди у проживанні або поважність причин непроживання відповідача за адресою реєстрації відповідачем суду не надано, як і не спростовані відповідачем доводи позивача про наявність у [PERSON] іншого житла. Отже, в даному випадку у суду відсутні підстави для захисту житлових прав тазбереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім відповідачем. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову та визнання відповідача [PERSON] , [INFO] ,таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах - учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (Проніна проти України, №63566/00, пр.23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, у зв`язку з задоволенням позову в повному обсязі, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача, сплачений судовий збір в розмірі 1 073,50 грн. (а.с. 6). На підставі викладеного і

Outcome: approved