Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-24 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом (а.с.1-3). Позов мотивує тим, що представник позивача звернувся до суду з вищевказаним позовом, а саме просить стягнути з відповідача 26474,50 грн. заборгованості за договором позики № 3284002348-65535 від 14.04.2021 року, а також 3 028,00грн. сплаченого судового збору та 9 000,00 грн. витрат на правову допомогу. Позов мотивує тим, що 14.04.2021 року між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та [PERSON] було укладено договір позики № 3284002348-65535, відповідно до умов якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в розмірі 4500,00 грн. в порядку, передбаченому умовами кредитного договору. 06.10.2021 року між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір про відступлення права вимоги № 06-10/21, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до божників, в тому числі за договором позики № 3284002348-65535. У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до позичальників ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору про відступлення права вимоги від 10.01.2023 року, в тому числі за договором позики № 3284002348-65535 від 14.04.2021 року, що укладений між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та відповідачем. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором, станом на 10.05.2024 року утворилася заборгованість у розмірі 26474,50 грн., яка складається з: 4500,00 грн. - заборгованості за основним зобов`язанням (за тілом кредиту); 21974,50 грн. заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги. Оскільки погасити заборгованість в добровільному порядку відповідач відмовляється, позивач просить стягнути дану суму з відповідача, а також судові витрати та витрати на правову допомогу. Ухвалою суду від 06.06.2024 провадження у справі відкрито за правилами глави 10 ЦПК України, тобто у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, а також встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву (а.с.43-44). 09.07.2027 судом отримано відзив на позов (а.с.50-52), в якому стороною відповідача заявлені вимоги визнано частково, просить відмовити позивачу в задоволенні позову в частині стягнення нарахованих відсотків за кредитним договором у розмірі 19475,50 грн., а також стягнути з позивача судові витрати (зазначено, що попередня сума судових витрат становить 10000,00 грн). У відзиві зазначено, що відповідно до пунктів 2.1, 2.2, 2.3 Договору позики [PERSON] отримала кредит у розмірі 4500 гривень, строк користування кредитом складав 20 діб та починався з 14.04.2021 року і закінчувався 04.05.2021 року включно (п.2.3. Договору). За користування кредитом позичальник зобов`язаний сплатити плату згідно Графіку розрахунків, який є невід`ємною частиною договору (п.2.5). Відповідно до Графіку розрахунків розмір плати за користування кредитом становить 1,95% за кожен день користування, а розмір належних до сплати процентів є фіксованим та застосовується протягом дії цього Договору. Пунктом 3.9 Договору обумовлено: позичальник зобов`язується здійснити повернення суми кредиту та нараховані у відповідності до цього договору проценти за користування кредитом одноразовим платежем у розмірі 6260 гривень 04.05.2021 року шляхом зарахування власних грошових коштів на рахунок товариства не пізніше 04.05.2021 року. Пунктом 1.18 визначено, строк дії договору позики час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до цього договору, який дорівнює строку користування кредиту. Сторона відповідача вважає, що строк дії Договору позики складав 20 діб та починався з 14.04.2021 року і закінчився 04.05.2021 року. Саме до цього часу позивач вправі нарахувати проценти за користування кредитом. Відповідно до розрахунку заборгованості, наданої позивачем, позивач просив стягнути з мене 4500.00 гривень заборгованості по основній сумі кредиту та 21\~235,50 гривень нарахованих відсотків за кредитним договором із розрахунку 1.95 % за 242 дні (період з 27.06.2021 року по 23.02.2022 року). Відповідач погоджується із тим, що має заборгованість за кредитом у розмірі 4500.00 гривень, а також зі сплати 1.95 % за 20 днів користування кредитом (за період з 14.04.2021 року по 04.05.2021 року) у розмірі 1760,00 гривень, разом заборгованість складає 6260 гривень - як те і обумовлено Договором позики. Решту вимог у розмірі 19\~475,50 грн нарахованих позивачем відсотків за кредитним договором відповідач вважає безпідставними. 26.07.2024 представником позивача подано суду письмові пояснення по справі (а.с.64-68), в яких зазначено, що в позовній заяві була надана вся інформація стосовно нарахування процентів за договором. Тобто, сторонами були погоджені умови Договору, а відтак порядок нарахування та розмір процентів. Умовами Договору позики на період зазначений в п.п. 2.3. Договору, плата за користування Кредитом встановлена в розмірі 1.95% за кожен день користування Кредитом. Пунктом 2.7. Договору позики встановлено, що Плата за користування Кредитом нараховується в процентному значенні, за фактичну кількість днів, користування Кредитом, визначену у п.п. 2.3. цього Договору та починається у дату списання Кредитних коштів з Рахунку Товариства й закінчується у дату зарахування Суми кредиту та плати за користування Кредитом на Рахунок Товариства. В поясненнях вказано, що позивачем не надано суду доказів, що під час укладення спірного договору він не був ознайомлений з усіма його умовами, передбаченими законом, або діяв на умовах зазначених як вкрай невигідних для себе. Графік розрахунків (Додаток №1 до Договору), а саме сума процентів зазначена в ньому, на яку посилається відповідач, розрахована за умови належного виконання зобов`язання, тобто повернення кредитних коштів своєчасно. Проте, відповідачем було допущено прострочення повернення кредитних коштів, відтак відповідне посилання відповідача є помилковим. Стягувачем було правомірно та у відповідності до домовленостей між Сторонами, що викладені в даному Договорі позики, нараховано відсотки в межах дії даного Договору. Стосовно витрат на правничу допомогу, заявлену відповідачем, то представник позивача зазначає наступне. Відповідачем було частково визнано заборгованість, проте ніяких активних дій та звернень до позивача з приводу врегулювання спору так і не було здійснено, Відтак, витрати позивача на правничу допомогу були неминучими та є обґрунтованими, в свою чергу витрати відповідача не можна визначити як «неминучі та співмірні», належним чином не були обґрунтовані, а саме щодо витраченого часу та деталізованого обсягу робіт. Щодо заявлених відповідачем витрат на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн, для визначення суми відшкодування, необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру. Враховуючи часткове визнання позову, об`єм виконаних робіт представником відповідача (відсутність належного вивчення умов договору та позовної заяви, відсутність належно проведеного контррозрахунку до відзиву), представник позивача вважає, що розмір витрат на правничу допомогу Відповідачу є значно завищеним. У зв`язку з цим, представник позивача просить позовну заяву задовольнити у повному обсязі. 27.08.2027 судом отримано від представника відповідача заперечення на пояснення позивача (а.с.74-76), в яких просить відмовити позивачу в задоволенні позову в частині стягнення нарахованих відсотків за кредитним договором у розмірі 19475,50 грн., а також стягнути з позивача 10000,00 грн судових витрат та 1400,00 грн. понесених фактичних витрат у зв`язку з розглядом справи. У запереченнях на пояснення зазначено, що плата за користування кредитними коштами та відповідальність за порушення умов договору не є тотожними поняттями. Посилання позивача на пункт 2.7 Договору як такий, що дає право нараховувати відсотки за фактичну кількість днів користування кредитними коштами є безпідставним, оскільки у зазначеному пункті договору зазначено: «плата за користування кредитом нараховується у процентному значенні за фактичну кількість днів користування кредитом, визначену у п.2.3. цього Договору та починається у дату списання кредитних коштів з рахунку товариства і закінчується у дату зарахування суми кредиту та плати за користування кредитом на рахунок товариства.» Пунктом 2.3. Договору обумовлено строк користування кредитними коштами - 20 діб, що починається з 14.04.2021 року (дата) та закінчується по 04.05.2021 року (дата)включно. У пункті 1.17 Договору сторони обумовили: строк користування кредитом (кредитними коштами) - період з дати отримання по дату, в яку позичальник зобов`язаний повернути кредит. З огляду це, представник відповідача вважає, що твердження позивача про право нарахування відсотків після дати, в яку позичальник мав повернути кредит (04.05.2021 року) є помилковим. 24.09.2024 судом отримано додаткові письмові пояснення від представника позивача (а.с.95-99), в яких зазначено наступне. Відповідно до п. 4.1.2. Договору позики № 3284002348-65535 від 14.04.2021 р. (Договір позики) у разі виникнення тимчасових фінансових труднощів або інших обставин, що можуть мати наслідком невиконання та/чи неналежне виконання взятих на себе зобов`язань за цим Договором, позичальник має право порушувати перед кредитором питання про продовження строку користування кредитними коштами поза межами строку, встановленого у п. 2.3. цього Договору шляхом направлення Позикодавцю відповідного звернення (клопотання) через Особистий кабінет користувача за допомогою ІТС в порядку та на умовах, визначених у п. 3.19. цього Договору. Згідно з п. 3.19. цього Договору позики сторони домовились, що у випадку настання визначених у п. 4.1.2. цього Договору обставин, заборгованість за цим Договором може бути врегульована при відсутності у Позичальника непогашеної заборгованості, передбаченої п. 3.11.1. та 3.11.2 цього Договору (зі сплати штрафу та пені) у випадку внесення Позичальником плати згідно з п. 3.1.-3.4. Тарифів Товариства за користування коштами поза межами строку, встановленого п. 2.3. цього Договору (20 діб з 14.04.2021 р. по 04.05.2021 р.), та за умови задоволення (акцептування) Товариством звернення (клопотання) Позичальника про врегулювання заборгованості, яке відбувається шляхом прийняття Товариством від Позичальника вказаної плати. Представник позивача зазначає, що сторонами погоджено можливість Позичальника користуватися позикою поза межами встановленого Договором позики строку з правом кредитора продовжувати нараховувати відсотки за користування позикою за умови виконання сторонами вказаних вище вимог. У долученому до позовної заяви та наявному у матеріалах справи розрахунку заборгованості відповідачки [PERSON] за Договором позики № 3284002348-65535 від 14.04.2021 р., складеному первісним кредитором ТОВ ФК ІНКАСО ФІНАНС, станом на 06.10.2021 року (дата відступлення права вимоги до ТОВ Вердикт Капітал) відображено операції з неодноразової пролонгації строку користування коштами за ініціативою Позичальника/відповідача з внесенням ним відповідної плати за таку пролонгацію, а саме: - 05.05.2021 року відповідачем внесено платіж в сумі 176,00 грн. за нарахованими відсотками (базові проценти за 1 день прострочення) та платіж в сумі 540,00 грн. за пролонгацію строк користування коштами продовжено до 10.05.2021 р.; - 10.05.2021 року відповідачем внесено платіж в сумі 900,00 грн. за пролонгацію строк користування коштами продовжено до 20.05.2021 р.; - 20.05.2021 року відповідачем внесено платіж в сумі 540,00 грн. за пролонгацію строк користування коштами продовжено до 25.05.2021 р.; - 25.05.2021 року відповідачем внесено платіж в сумі 540,00 грн. за пролонгацію строк користування коштами продовжено до 30.05.2021 р.; - 30.05.2021 року відповідачем внесено платіж в сумі 515,00 грн. за нарахованими відсотками (акційні проценти) та платіж в сумі 540,00 грн. за пролонгацію строк користування коштами продовжено до 04.06.2021 р.; - 04.06.2021 року відповідачем внесено платіж в сумі 540,00 грн. за пролонгацію строк користування коштами продовжено по 09.06.2021 р. включно; - 17.06.2021 року відповідачем внесено платежі в сумі 1411,00 грн. та 503,00 грн. за нарахованими відсотками (базові проценти за 9 днів прострочення) та платіж в сумі 900,00 грн. за пролонгацію строк користування коштами продовжено до 27.06.2021 р. З 28.06.2021 року по 05.10.2021 року заборгованість за Договором позики відображена первісним кредитором виключно як прострочена і в загальному станом на 06.10.2021 року склала 5 239,00 грн., з яких: 4 500,00 грн. за тілом кредиту; 739,00 грн. за нарахованими процентами. Представник позивача зауважує, що розрахунок заборгованості, складений станом на 06.10.2021 року первісним кредитором ТОВ ФК ІНКАСО ФІНАНС, є максимально деталізованим, оскільки поденно відображає нарахування процентів за користування позикою. Також звертає увагу, що нарахування відсотків первісним кредитором здійснювалось лише в межах строку користування кредитними коштами, в тому числі продовженого за згодою сторін, тобто до 27.06.2021 року. Пізніше ТОВ Вердикт Капітал здійснило нарахування процентів за період з 27.06.2021 р. (з дати визначення заборгованості відповідача як простроченої) по 05.10.2021 р. включно (06.01.2021 р. дата набуття права вимоги від ТОВ ФК ІНКАСО ФІНАНС), всього за 101 календарний день, в загальному розмірі 8 862,75 грн. Також ТОВ Вердикт Капітал було проведено нарахування процентів відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, що прямо передбачено п. 9.7. Договору позики, який визначає розмір процентів за користування чужими грошовими коштами 1,95 % денних (702% річних), а також п. 5.4. Договору відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 06-10/21 від 06.10.2021 року, який, в тому числі, передбачає право нового кредитора здійснювати нарахування та стягнення процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України за Договорами позики. Нарахування відсотків відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України проведено ТОВ Вердикт Капітал з 06.10.2021 року (дата набуття права вимоги до відповідача) по 23.02.2022 року (по дату застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України до дати введення воєнного стану 24.02.2022 року), тобто з врахуванням вимог чинного законодавства, всього за 141 календарний день, в загальному розмірі 12 372,75 грн. В додаткових письмових поясненнях позивача зазначено, що розмір заборгованості відповідача за Договором позики № 3284002348-65535 від 14.04.2021 року, що підлягає стягненню, станом на 10.01.2023 року складає в загальній сумі 26474,50 грн., з яких: 4500,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 21974,50 грн. заборгованість за нарахованими відсотками (процентами), де 739,00 грн. заборгованість за відсотками за користування позикою, нарахована первісним кредитором ТОВ ФК ІНКАСО ФІНАНС за період з 14.04.2021 р. до 27.06.2021 р.; 8 862,75 грн. заборгованість за відсотками за користування позикою, нарахована новим кредитором ТОВ Вердикт Капітал за період з 27.06.2021 р. по 05.10.2021 р.; 12 372,75 грн. заборгованість за процентами, нарахованими відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України новим кредитором ТОВ Вердикт Капітал за період з 06.10.2021 по 23.02.2022рр. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Зазначив, що всі докази стороною позивача надано. Представник відповідача позовні вимоги визнала частково в сумі 6240,00 грн (4500,00 грн по тілу кредиту та 1760,00 грн. відсотків), в решті позову просила відмовити. Зазначила, що строк користування кредитними коштами не було продовжено в тому порядку, який передбачено п.п. 4.1.2, 3.6, 9.2, 9.9, 9.12 кредитного договору (відсутнє клопотання позичальника про продовження строку, не укладено 2-сторонній договір, а розрахунок заборгованості не може бути доказом). Вважає, що позивач намагається безпідставно стягнути кошти з відповідача. Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Частиною 1 ст.\~2\~ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із ч.1 ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15\~Цивільного кодексу\~України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Як визначено в ч. 1ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). За правилами статей 12, 81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 14.04.2021 між ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» та відповідачем укладено договір позики № 3284002348-65535, який підписано одноразовим ідентифікатором (а.с.5-10). Відповідно до пункту 1.17 Договору позики, строк користування кредитом (кредитними коштами) період з дати отримання по дату в яку позичальник зобов`язаний повернути кредит (а.с.5). Пунктом 1.18 визначено, строк дії договору позики час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до цього договору, який дорівнює строку користування кредиту (а.с.5). Відповідно до пунктів 2.1, 2.2, 2.3 Договору позики [PERSON] отримала кредит у розмірі 4500,00 гривень, строк користування кредитом складав 20 діб та починався з 14.04.2021 року і закінчувався 04.05.2021 року включно (а.с.6). Згідно пункту 2.5 Договору позики, за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплатити плату згідно Графіку розрахунків (Додаток №1), який є невід`ємною частиною договору (а.с.6). Пунктом 2.7. Договору позики встановлено, що Плата за користування Кредитом нараховується в процентному значенні, за фактичну кількість днів, користування Кредитом, визначену у п.п. 2.3. цього Договору та починається у дату списання Кредитних коштів з Рахунку Товариства й закінчується у дату зарахування Суми кредиту та плати за користування Кредитом на Рахунок Товариства (а.с.6). Пунктом 3.9 Договору обумовлено: позичальник зобов`язується здійснити повернення суми кредиту та нараховані, у відповідності до цього договору, проценти за користування кредитом одноразовим платежем у розмірі 6260 гривень 04.05.2021 року шляхом зарахування власних грошових коштів на рахунок товариства не пізніше 04.05.2021 року (а.с.6). Згідно з п. 3.19. цього Договору позики сторони домовились, що у випадку настання визначених у п. 4.1.2. цього Договору обставин, заборгованість за цим Договором може бути врегульована при відсутності у Позичальника непогашеної заборгованості, передбаченої п. 3.11.1. та 3.11.2 цього Договору (зі сплати штрафу та пені) у випадку внесення Позичальником плати згідно з п. 3.1.-3.4. Тарифів Товариства за користування коштами поза межами строку, встановленого п. 2.3. цього Договору (20 діб з 14.04.2021 р. по 04.05.2021 р.), та за умови задоволення (акцептування) Товариством звернення (клопотання) Позичальника про врегулювання заборгованості, яке відбувається шляхом прийняття Товариством від Позичальника вказаної плати (а.с.7). Відповідно до п. 4.1.2. Договору позики № 3284002348-65535 від 14.04.2021 р. (Договір позики) у разі виникнення тимчасових фінансових труднощів або інших обставин, що можуть мати наслідком невиконання та/чи неналежне виконання взятих на себе зобов`язань за цим Договором, позичальник має право порушувати перед кредитором питання про продовження строку користування кредитними коштами поза межами строку, встановленого у п. 2.3. цього Договору шляхом направлення Позикодавцю відповідного звернення (клопотання) через Особистий кабінет користувача за допомогою ІТС в порядку та на умовах, визначених у п. 3.19. цього Договору (а.с.7). Пункт 9.4 Договору позики № 3284002348-65535 від 14.04.2021 передбачає, що позичальник сплачує товариству плату за користування кредитом з розрахунку 702% річних. В п.9.7 Договору позики № 3284002348-65535 від 14.04.2021 зазначено, що сторони домовилися, що після закінчення строку дії цього договору проценти за користування кредитом можуть бути нараховані згідно ч.2 ст.625 ЦК України у розмірі, передбаченому п.п. 9.4 цього договору та підлягають сплаті не пізніше дня, що слідує за днем відправлення відповідної вимоги позикодавця позичальнику засобами ІТС та/чи на адресу електронної пошти позичальника (а.с.9). Крім того, в п.9.2 даного договору позики зазначено, що цей договір укладається в електронній формі та є електронним договором, підписання якого відбувається у відповідності до вимог ст.12 ЗУ «Про електронну комерцію», за допомогою Електронного підпису одноразовим ідентифікатором, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних позичальником, який прийняв пропозицію (оферту) укласти цей договір, надсилаються Товариству та призначені для ідентифікації підписувача цих даних (а.с.8). Пунктом 9.9 даного договору позики передбачено, що цей договір може бути змінений або розірваний за взаємною згодою сторін або у інших випадках, не заборонених чинним законодавством. Відповідно до п.9.12 даного договору позики, зміни до цього договору вступають в силу з моменту їх підписання в порядку, передбаченому п.п.9.2 цього договору (а.с.9). Відповідно до Графіку розрахунків розмір плати за користування кредитом становить 1,95% за кожен день користування, а розмір належних до сплати процентів є фіксованим та застосовується протягом дії цього Договору (а.с.9-10). До матеріалів справи також долучено паспорт споживчого кредиту продукту «Проста Позика», в якому зазначено інформацію про кредитодавця, основні умови кредитування, який підписано одноразовим ідентифікатором (а.с.10-12), інформаційну довідку про те, що 14.04.2021 здійснено переказ коштів в сумі 4500,00 грн. (а.с.13), розрахунок заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» по кредитному договору № 3284002348-65535 станом на 06.10.2021 (а.с.14-16). 06.10.2021 року між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір про відступлення права вимоги № 06-10/21, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до божників, в тому числі за договором позики № 3284002348-65535. Це підтверджується договором про відступлення права вимоги № 06-10/21 від 06.10.2024 (а.с.19-20), актом прийому передачі реєстру боржників від 06.10.2021 (а.с.21), реєстром боржників до договору про відступлення права вимоги № 06-10/21 від 06.10.2021 (а.с.21-22), витягом з реєстру боржників (а.с.23). У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до позичальників ТОВ «Коллект Центр» відповідно до договору про відступлення права вимоги від 10.01.2023 року, в тому числі за договором позики № 3284002348-65535 від 14.04.2021 року, що укладений між ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» та відповідачем. Це підтверджується договором про відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 (а.с.24-26), реєстром боржників до договору про відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 (а.с.27-28), витягом з реєстру боржників (а.с.29). Згідно розрахунку заборгованості [PERSON] по кредитному договору № 3284002348-65535, станом на 10.05.2024 заборгованість відповідача перед позивачем становить: 4500,00 грн за тілом кредиту, 21974,50 грн за відсотками. Також в даному розрахунку зазначено, що комісія становить 0,00 грн, пеня становить 0,00 грн, 3% річних становить 0,00 грн, інфляційні збитки 0,00 грн (а.с.18). Відповідно до розрахунку заборгованості [PERSON] перед ТОВ «Фінансова компанія «Інкасо Фінанс» по кредитному договору № 3284002348-65535 станом на 06.10.2021, борг по тілу кредиту становить 4500,00 грн. На день 04.05.2021 борг відповідача по процентах становив 1760,00 грн. В цьому розрахунку також відображено внесення позичальником плати пролонгацію договору, а саме: 05.05.2021 року відповідачем внесено платіж в сумі 176,00 грн. за нарахованими відсотками та платіж в сумі 540,00 грн. за пролонгацію; 10.05.2021 року відповідачем внесено платіж в сумі 900,00 грн. за пролонгацію; 20.05.2021 року відповідачем внесено платіж в сумі 540,00 грн. за пролонгацію; 25.05.2021 року відповідачем внесено платіж в сумі 540,00 грн. за пролонгацію; 30.05.2021 року відповідачем внесено платіж в сумі 515,00 грн. за нарахованими відсотками та платіж в сумі 540,00 грн. за пролонгацію; 04.06.2021 року відповідачем внесено платіж в сумі 540,00 грн. за пролонгацію; 17.06.2021 року відповідачем внесено платежі в сумі 1411,00 грн. та 503,00 грн. за нарахованими відсотками та платіж в сумі 900,00 грн. за пролонгацію. З 28.06.2021 року по 05.10.2021 року заборгованість за Договором позики відображена первісним кредитором як прострочена і в загальному станом на 06.10.2021 року склала 5 239,00 грн., з яких: 4 500,00 грн. за тілом кредиту; 739,00 грн. за нарахованими процентами (а.с.14-16). У матеріалах справи наявний також розрахунок заборгованості відповідачки [PERSON] за Договором позики № 3284002348-65535 від 14.04.2021 року, складений станом на 10.01.2023 року ТОВ Вердикт Капітал, в якому зазначено, що ТОВ Вердикт Капітал здійснило нарахування процентів за період з 27.06.2021 по 05.10.2021 включно - всього за 101 календарний день, в загальному розмірі 8 862,75 грн.; а також за період з 06.10.2021 по 23.02.2022 - всього за 141 календарний день, в загальному розмірі 12 372,75 грн. (а.с.17). Згідно зі статтею 203\~ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За правилом частини першої статті 205\~Цивільного кодексу\~України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до статті 6\~ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Відповідно до ст.\~629\~ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами. Згідно ст.\~599\~ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до частини першої статті 1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з ст.\~525\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно з частиною першою статті 1048\~ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Статтею 536\~ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст.\~612\~ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття «строк дії договору» і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України). Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). З огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання зазначеного зобов`язання. Тобто, належним виконанням зобов`язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, у розмірі та у валюті, визначеними кредитним договором. При цьому, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Частинами 1-3 ст.1056-1 ЦК України передбачено, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Згідно з ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Аналіз указаних норм права свідчить про те, що при укладенні договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору. Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, впродовж цього строку кредитодавець вправі реалізувати своє право на проценти за користування кредитними коштами. При цьому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом і комісії припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28.03.2018р. (справа №444/9519/12) та від 31.10.2018р. (№202/4494/16-ц), яка в силу ч.4 ст.263 ЦПК України має бути врахована судами при виборі і застосуванні норм права. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.04.2023р. (справа №910/4518/16) не знайшла підстав для відступу від цього правового висновку. Одночасно, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що припис абз.2 ч.1 ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду, уточняючи свій правовий висновок, який викладений у постанові від 18.01.2022р. (справа 910/17048/17), щодо нарахування процентів до дня фактичного повернення кредиту відповідно до умов кредитного договору, незалежно від закінчення строку дії кредитних договорів, вказала на те, що можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за «користування кредитом»). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Щодо договору позики № 3284002348-65535 від 14.04.2021, то судом встановлено, що зазначений договір укладений між відповідачем та ТОВ «ФК «Інкасо Фінанс» у вигляді електронного документу шляхом обміну електронними повідомленням, з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно Закону України «Про електронну комерцію», тобто є укладеним у письмовій формі. Згідно його умов, [PERSON] отримала кредит у розмірі 4500,00 гривень, строк користування кредитом складав 20 діб та починався з 14.04.2021 року і закінчувався 04.05.2021 року включно. Відповідно до Графіку розрахунків розмір плати за користування кредитом становить 1,95% за кожен день користування, а розмір належних до сплати процентів є фіксованим та застосовується протягом дії цього Договору. Пунктом 3.9 Договору обумовлено: позичальник зобов`язується здійснити повернення суми кредиту та нараховані, у відповідності до цього договору, проценти за користування кредитом одноразовим платежем у розмірі 6260 гривень 04.05.2021 року шляхом зарахування власних грошових коштів на рахунок товариства не пізніше 04.05.2021 року. Представник позивача у своїх додаткових письмових поясненнях зазначає, що строк договору (20 діб) був пролонгований за ініціативою позичальника, що підтверджується розрахунком заборгованості відповідачки [PERSON] за Договором позики № 3284002348-65535 від 14.04.2021 р., складеному первісним кредитором ТОВ ФК ІНКАСО ФІНАНС. В даному розрахунку зазначено, що на день 04.05.2021 борг відповідача по процентах становив 1760,00 грн. В цьому розрахунку також відображено внесення позичальником плати пролонгацію договору, а саме: 05.05.2021 року відповідачем внесено платіж в сумі 176,00 грн. за нарахованими відсотками та платіж в сумі 540,00 грн. за пролонгацію; 10.05.2021 року відповідачем внесено платіж в сумі 900,00 грн. за пролонгацію; 20.05.2021 року відповідачем внесено платіж в сумі 540,00 грн. за пролонгацію; 25.05.2021 року відповідачем внесено платіж в сумі 540,00 грн. за пролонгацію; 30.05.2021 року відповідачем внесено платіж в сумі 515,00 грн. за нарахованими відсотками та платіж в сумі 540,00 грн. за пролонгацію; 04.06.2021 року відповідачем внесено платіж в сумі 540,00 грн. за пролонгацію; 17.06.2021 року відповідачем внесено платежі в сумі 1411,00 грн. та 503,00 грн. за нарахованими відсотками та платіж в сумі 900,00 грн. за пролонгацію. Однак стороною відповідача заперечується здійснення даних оплат. У постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 09.08.2023 у справі № 266/4900/21, провадження № 61-6798св23, зазначено, що: «...по своїй суті розрахунок заборгованості не є доказом (зокрема письмовим) у розумінні ст.ст. 76,95 ЦПК України, а є результатом вчинення арифметичних дій стороною, тоді як саме виписки за рахунками позичальника можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором, тобто слугувати підтвердженням правильності проведених стороною в такому розрахунку арифметичних дій. Така ж позиція стосовно розрахунку та доказів заборгованості міститься у постанові Верховного Суду від 09.02.2023 у справі № 464/3214/16 (провадження № 61-16156св21). Крім того, п.4.1.2 Договору позики № 3284002348-65535 від 14.04.2021 передбачений порядок продовження строку користування кредитними коштами. Позичальник має право порушувати перед кредитором питання про продовження строку користування кредитними коштами поза межами строку, встановленого у п. 2.3. цього Договору (20 діб) шляхом направлення Позикодавцю відповідного звернення (клопотання) через Особистий кабінет користувача за допомогою ІТС. Також суд звертає увагу, що строк договору є істотною умовою договору і у відповідності з п.п. 9.2, 9.9, 9.12 договору позики № 3284002348-65535 від 14.04.2021, зміни до цього договору (в тому числі строку договору) вступають в силу з моменту їх підписання в порядку, передбаченому п.п.9.2 цього договору (за допомогою Електронного підпису одноразовим ідентифікатором). Неукладення сторонами в електронній формі угоди про продовження строку договору свідчить про те, що сторонами не було продовжено строку договору позики. Таким чином, підтвердженням пролонгації строку договору позики не може бути розрахунок заборгованості. Інших доказів продовження строку користування кредитними коштами у встановленому договором порядку (банківські виписки з вказівкою призначення платежу, звернення позикодавця, подане через особистий кабінет, додаткові угоди, тощо) позивачем надано не було. Твердження представника позивача про те, що строк договору (20 діб) був пролонгований за ініціативою позичальника, не знайшло свого підтвердження. У зв`язку з зазначеним, суд відхиляє дане твердження. Крім того, представник позивача у своїх додаткових письмових поясненнях посилається на п. 9.7 Договору позики № 3284002348-65535 від 14.04.2021, в якому зазначено, що після закінчення строку дії цього договору проценти за користування кредитом можуть бути нараховані згідно ч.2 ст.625 ЦК України у розмірі, передбаченому п.п. 9.4 цього договору та підлягають сплаті не пізніше дня, що слідує за днем відправлення відповідної вимоги позикодавця позичальнику засобами ІТС та/чи на адресу електронної пошти позичальника. Стаття 625 ЦК України передбачає відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Зазначає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Однак, як встановлено судом, до матеріалів справи не долучено підтвердження відправлення вимоги позикодавця позичальнику засобами ІТС та/чи на адресу електронної пошти позичальника про сплату процентів, які нараховані згідно ч.2 ст.625 ЦК України. Крім того, до позовної заяви позивачем додано розрахунок заборгованості [PERSON] по кредитному договору № 3284002348-65535, станом на 10.05.2024, який підписано директором ТОВ «Коллект Центр» (позивачем) (а.с.18). В ньому зазначено, що заборгованість відповідача перед позивачем становить: 4500,00 грн за тілом кредиту, 21974,50 грн за відсотками. Також в даному розрахунку зазначено, що комісія становить 0,00 грн, пеня становить 0,00 грн, 3% річних становить 0,00 грн, інфляційні збитки 0,00 грн (а.с.18). Даний розрахунок є розрахунком суми позову. Таким чином, з даного розрахунку вбачається, що позивач просив стягнути з відповідача 21974,50 грн відсотків саме за користування кредитом, адже зазначено, що 3% річних становить 0,00 грн. Суд приходить до висновку, що суму 21974,50 грн відсотків було нараховано відповідачу саме за користування кредитом, а не як міра відповідальності згідно ч.2 ст.625 ЦК України. Таким чином, з врахуванням вимог ч.2 ст. 1050 ЦК України та правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28.03.2018р. (справа №444/9519/12) та від 31.10.2018р. (№202/4494/16-ц), суд приходить до висновку, що сума заборгованості відповідача згідно даного кредитного договору становить: 4500,00 грн основна сума боргу за тілом кредиту; 1760,00 грн відсотки за період з 14.04.2021 по 04.05.2021. Щодо договорів факторингу, то судом встановлено наступне. У відповідності до статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. За змістом ст. 1079 ЦК України, сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Згідно ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Відповідно до статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно зі статтею 1077\~ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ст. 1082 Цивільного кодексу України, передбачено: "Боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом." Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 "...заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом... боржник, який не отримав повідомлення про передачу прав вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору... неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі". Отже, з матеріалів справи вбачається, що договори факторингу укладено у відповідності до вимог закону, містять всі істотні умови, при їх укладенні були дотримані норми ЦК України, які регулюють дані правовідносини. Набуття права вимоги позивача до відповідача згідно кредитних договорів підтверджується дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи, зокрема договорами факторингу, реєстрами боржників, платіжними дорученнями. Після відступлення прав грошової вимоги, відповідачем не було погашено борг перед позивачем. У зв`язку з цим, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме стягнення з відповідача заборгованості за договором позики № 3284002348-65535 від 14.04.2021 року в сумі 6260,00 грн, в тому числі: 4500,00 грн основна сума боргу за тілом кредиту; 1760,00 грн відсотки за період з 14.04.2021 по 04.05.2021. Щодо понесених судових витрат сторонами, суд зазначає наступне. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.3 ст.\~133 ЦПК України - до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Ч. 8 ст.\~141\~ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.\~137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Як передбачено ч. 3 ст.\~137\~ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. На підтвердження понесених позивачем судових витрат за надання правничої допомоги ТОВ «Коллект Центр» надано: договір № 02-01/2023 від 02.01.2023 про надання правової допомоги, укладений між позивачем та АО «Лігал Ассістанс» (а.с.33-34); прас-лист АО «Лігал Ассістанс», затверджений Рішенням Загальних зборів від 01.11.2023 (а.с.34-35); платіжну інструкцію № 0433350000 від 10.05.2024, згідно якої оплачено 45000,00 грн. за надання правової допомоги згідно договору № 02-01/2023 від 02.01.2023 (а.с.35); заявка про надання юридичної допомоги № 933 від 26.04.2024, згідно якої АО «Лігал Ассістанс» погодили надання правових послуг по супроводу примусового стягнення заборгованості з [PERSON] в сумі 9000,00 грн (надання усної консультації та складання позовної заяви) (а.с.36); витяг з акту про надання юридичної допомоги від 03.04.2024, згідно якого АО «Лігал Ассістанс» надали правові послуги по справі до відповідача [PERSON] в сумі 9000,00 грн (надання усної консультації та складання позовної заяви) (а.с.70). Судові витрати позивача становлять 3028,00 грн. судового збору та 9000,00 грн. витрат на правничу допомогу. Однак, враховуючи, що позов задоволено частково на суму 6260,00 грн., що становить 23,65 % від ціни позову, а тому відповідно до ст.141\~ЦПК України з [PERSON] на користь позивача слід стягнути судові витрати, а саме: 716,12 грн. судового збору та 2128,50 грн. витрат на правничу допомогу. Також, відповідачем були понесені витрати у зв`язку із отриманням правової допомоги в сумі 10000,00 грн. На підтвердження понесених відповідачем судових витрат за надання правничої допомоги суду надано: договір про надання правничої допомоги від 02.07.2024, який укладено між [PERSON] та адвокатом Ткачишин С.М., в п. 1.1 якого зазначено, що адвокат Ткачишин С.М. надає [PERSON] правничу допомогу щодо складання документів, надання консультацій і роз`яснень, представництва в судах та інших установах, гонорар адвоката становить 10000,00 грн за представництво інтересів в суді першої інстанції (а.с.57-59); ордер на надання правничої допомоги (а.с.56); свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю (а.с.60); акт наданих послуг № 1 від 16.08.2024 згідно договору від 02.07.2024, згідно якого вартість послуг за правову допомогу становить 10000,00 грн (складання відзиву, складання заперечення на пояснення, присутність у судових засіданнях) (а.с.81); квитанцію № 29 від 04.07.2024 про сплату [PERSON] 5000,00 грн згідно договору від 02.07.2024 (а.с.80). Оскільки позов Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Коллект Центр»\~до [PERSON] задоволено частково, то суд приходить до висновку, що з позивача на користь відповідача мали б підлягати стягненню витрати на правову допомогу пропорційно розміру відмовлених позовних вимог в сумі 7365,00 грн. У своїх письмових поясненнях (а.с.67) представник позивача вважає, що витрати на правничу допомогу, заявлені представником відповідача, не підлягають задоволенню, оскільки сам відзив на позовну заяву є необґрунтованим. Відповідачем було частково визнано заборгованість, проте ніяких активних дій та звернень до позивача з приводу врегулювання спору так і не було здійснено. Відтак, представник позивача вважає, що витрати позивача на правничу допомогу були неминучими та є обґрунтованими, в свою чергу витрати відповідача не можна визначити як «неминучі та співмірні», належним чином не були обґрунтовані, а саме щодо витраченого часу та деталізованого обсягу робіт. Зазначає, що для визначення суми відшкодування, необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру. Враховуючи часткове визнання позову, об`єм виконаних робіт представником відповідача (відсутність належного вивчення умов договору та позовної заяви, відсутність належно проведеного контррозрахунку до відзиву), представник позивача вважає, що розмір витрат на правничу допомогу Відповідачу є значно завищеним. Розглянувши матеріали даної справи, суд приходить до висновку, що представником відповідача надано належні, допустимі, достатні та достовірні докази щодо підтвердження понесених витрат на правничу допомогу. Однак, суд звертає увагу, що справи про стягнення кредитної заборгованості є типовими, не є особливо складними, не потребують великих затрат часу. З огляду на наведене, суд вважає, що сума судових витрат, яку просить стягнути сторона відповідача, не є співмірною із складністю справи та іншими істотними обставинами, а тому вартість такої послуги в даному випадку є необґрунтованою та явно завищеною. Таким чином, суд прийшов до висновку про зменшення розміру витрат відповідача на правову допомогу - в сумі 6000,00 грн. Відповідно до ч.1 ст. 138 ЦПК України, витрати, пов`язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Оскільки витрати на пальне, згідно із ч.1 ст. 138 ЦПК України, несе сторона, то суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання представника відповідача про відшкодування витрат, пов`язаних з явкою до суду (витрат на пальне). На підставі наведеного та

Outcome: partial