Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-08 00:00:00

До Вишгородського районного суду Київської області надійшла вищезазначена позовна заява. Зі змісту позовної заяви вбачається, що 29.03.2021 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту № 561997, за яким ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» зобов`язалося надати [PERSON] кредит у гривні, а [PERSON] зобов`язалася одержати та повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» свої зобов`язання за кредитним договором виконало у повному обсязі, надавши у розпорядження [PERSON] погоджену суму кредитних коштів. У свою чергу, [PERSON] допустила прострочення виконання свого зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів за користування ним, внаслідок чого утворилася заборгованість. 28.08.2023 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» було укладено договір факторингу № 2808-23, за яким ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» отримав право вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 561997 від 29.03.2021 року. Право вимоги складається з права вимоги заборгованості у розмірі 32\~010 грн. 16 коп., з яких: 13\~683 грн. 71 коп. заборгованість за тілом кредиту; 18\~326 грн. 45 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом. У досудовому порядку [PERSON] заборгованість за кредитним договором не погасила. З урахуванням вищевикладеного, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» просило стягнути зі [PERSON] визначену суму заборгованості, а також вирішити питання про розподіл судових витрат. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями головуючим суддею по справі було визначено суддю Рукас О.В. Ухвалою суду від 16.09.2024 року провадження у справі відкрито у порядку спрощеного позовного провадження, призначено судове засідання, встановлено строк для реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав, зокрема, на подачу заяв по суті справи. У судові засідання представник позивача не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання. Разом з позовною заявою представником позивача заявлено клопотання, в якому позовні вимоги було підтримано у повному обсязі, висловлено прохання щодо проведення судового розгляду за відсутності сторони позивача, а також надано згоду на ухвалення заочного рішення суду. На момент ухвалення судового рішення від сторони позивача будь-яких інших заяв, клопотань не надходило. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Про дату, час та місце судових засідань [PERSON] повідомлялася шляхом направлення судової повістки про виклик до суду за її офіційно зареєстрованою адресою проживання, шляхом направлення SMS-повідомлення про виклик до суду на її номер мобільного телефону, вказаний у матеріалах позовної заяви, а також шляхом публікації оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті Вишгородського районного суду Київської області. Як встановлено судом за результатами перевірки, поштове відправлення на ім`я [PERSON] з копією ухвали суду від 16.09.2024 року та судовою повісткою про виклик до суду на 09.10.2024 року не було вручено їй за зареєстрованою адресою проживання. Станом на момент ухвалення судового рішення від відповідача ані засобами поштового зв`язку, ані на офіційну електронну адресу суду, ані в будь-який інший спосіб не надходило жодних заяв, клопотань, у тому числі відзиву на позовну заяву. Суд звертає увагу, що положення чинного процесуального законодавства не передбачають обов`язку суду, в якого відсутні відомості щодо місця проживання чи перебування учасника справи, крім як відомостей про офіційно зареєстроване місце проживання/перебування, повторно направляти судові повістки про виклик до суду. Повернення поштового відправлення з відміткою про закінчення строку зберігання, яке відправлялася за офіційно зареєстрованою адресою проживання відповідача, що є єдиними відомостями про його проживання, які перебувають у володінні суду, є належним виконанням суду свого процесуального обов`язку щодо повідомлення особи про дату, час і місце судового засідання, а відповідно вважається належним чином повідомленням особи про проведення судового розгляду. У Постанові КЦС ВС від 23.01.2023 року у справі № 496/4633/18 зроблено висновок, що листи, що повернулися з відміткою/довідкою поштового відділення про причину повернення «за закінченням терміну зберігання» або «інші причини», є належно врученими, якщо їх було направлено на адресу, вказану в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань або на адресу місця реєстрації фізичної особи чи адресу, самостійно зазначену стороною як адреса для листування. Таким чином, [PERSON] була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи, що учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явилися, зважаючи на наявність клопотання сторони позивача про проведення судового розгляду за відсутності представника позивача, зважаючи на відсутність клопотань про відкладення судового розгляду, суд вважає за можливе проводити судове засідання за відсутності учасників справи. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом встановлено, що позивачем було висловлено згоду на проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення, засвідчено обізнаність щодо наслідків ухвалення заочного рішення суду. З урахуванням вищевикладеного, оскільки [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явилася, про причини неявки не повідомила, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не надала, а позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, то суд відповідно до ст. 280, 281 ЦПК України вважає за необхідне провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів з наступним ухваленням заочного рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники справи у судове засідання не з`явилися, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розглянувши матеріали позовної заяви, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Відповідно до ч. 1-3 ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно з статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що 29.03.2021 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] за участі кредитного посередника ТОВ «Центр фінансових рішень» було укладено договір про надання споживчого кредиту № 561997 (а.с. 68-71), відповідно до п. 1.2 якого ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» зобов`язалося на умовах, встановлених договором, надати [PERSON] кредит у гривні, а [PERSON] зобов`язалася одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Положеннями 1-3 розділу кредитного договору № 561997 від 29.03.2021 року (а.с. 68-71) передбачено надання кредиту на наступних умовах: сума кредиту 18\~750 грн. 00 коп., з яких 15\~000 грн. 00 коп. перераховуються безпосередньо [PERSON] , а 3\~750 грн. 00 коп. перераховуються на користь ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» з метою виконання зобов`язань з оплати процентів за перший день користування кредитом; строк кредитування становить 1096 днів з кінцевим терміном повернення кредиту 29.03.2024 року; процентна ставка фіксована та складає за перший день користування кредитом 25% в день (9125% річних), за всі наступні дні користування кредитом до кінця строку кредитування 85% річних; мета надання кредиту споживчі цілі. Кредитний договір № 561997 від 29.03.2021 року (а.с. 68-71) містить також інформацію щодо загальної вартості кредиту, загальних витрат за кредитом, розміру реальної річної процентної ставки, а також інформацію щодо порядку нарахування та сплати процентів, повернення заборгованості. Договір особисто підписано [PERSON] та представником ТОВ «СЛОН КРЕДИТ». Додатками до кредитного договору № 561997 від 29.03.2021 року є паспорт споживчого кредиту (а.с. 74-75) та Графік платежів до договору (а.с. 76), які також містять вичерпну інформацію щодо специфікації кредитного продукту, який надається [PERSON] , а також інформацію щодо розміру щомісячного платежу за кредитом, порядку його формування, строку сплати. Як паспорт споживчого кредиту, так і графік платежів до договору особисто підписані [PERSON] . Таким чином, суд вважає доведеним, що 29.03.2021 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 561997 від 29.03.2021 року, на підставі якого між сторонами виникло зобов`язання на вищезазначених умовах. З платіжного доручення № 4927 від 29.03.2021 року (а.с. 31) судом встановлено, що 29.03.2021 року ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» здійснило перерахунок грошових коштів у розмірі 15\~000 грн. 00 коп. на рахунок [PERSON] . Призначенням переказу вказується видача кредиту відповідно до умов кредитного договору № 561997 від 29.03.2021 року. Відповідно до п. 2.1 кредитного договору інша частина кредитних коштів у розмірі 3\~750 грн. 00 коп. була зарахована ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» в якості сплати процентів за перший день користування кредитом. Таким чином, судом встановлено, що ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» належним чином виконало своє зобов`язання за кредитним договором № 561997 від 29.03.2021 року, надавши у розпорядження [PERSON] визначену суму кредитних коштів. З розрахунку заборгованості за кредитним договором № 561997 від 29.03.2021 року (а.с. 39), проведеного ТОВ «СЛОН КРЕДИТ», вбачається, що [PERSON] свої зобов`язання з повернення кредиту та сплати процентів у повному обсязі не виконала, сплативши лише 2054 грн. 82 коп. в якості погашення заборгованості за тілом кредитом та 12\~743 грн. 18 коп. в якості процентів за користування кредитом. Внаслідок цього у [PERSON] станом на 28.08.2023 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 32\~010 грн. 16 коп. 28.08.2023 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» було укладено договір факторингу № 2808-23 (а.с. 43-54), відповідно до п. 2.1 якого ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» зобов`язалося відступити ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» права вимоги, зазначені в реєстрі прав вимоги, а ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» зобов`язалося прийняти їх та сплатити суму фінансування за таке відступлення. Відповідно до п. 4.1 договору факторингу № 2808-23 від 28.08.2023 року (а.с. 44) перехід права вимоги відбувається з моменту підписання сторонами відповідного реєстру прав вимоги у формі, наведеної в додатку № 1 до цього договору, за умови виконання ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» вимог перерахування сум грошових коштів фінансування. З платіжної інструкції № 4565 від 28.08.2023 року (а.с. 30) судом підтверджено, що ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» сплатило на користь ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» суму грошових коштів у розмірі 1\~648\~712 грн. 45 коп. Призначенням переказу вказано здійснення фінансування відповідно до договору факторингу № 2808-23 від 28.08.2023 року. З акту приймання-передачі від 28.08.2023 року (а.с. 80) судом встановлено, що 28.08.2023 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» було підписано реєстр прав вимоги у погодженій формі та здійснено його передачу ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС». З витягу з реєстру прав вимоги (а.с. 18) судом встановлено, що до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» перейшло право вимоги ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» до [PERSON] за кредитним договором № 561997 від 29.03.2021 року. Заборгованість [PERSON] за кредитним договором на момент відступлення права вимоги складає 32\~010 грн. 16 коп., з яких: 13\~683 грн. 71 коп. заборгованість за тілом кредиту; 18\~326 грн. 45 коп. заборгованість за процентами. Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Фактором, у свою чергу, може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції. Таким чином, договірні відносини факторингу передбачають особливий суб`єктний склад, оскільки сторонами такого договору можуть бути лише чітко визначені актом цивільного законодавства особи: клієнтом за договором факторингу може бути будь-яка фізична та юридична особа, які є суб`єктами підприємницької діяльності (ч. 2 ст. 1079 ЦК України), а фактором - банк чи інша фінансова установа, яка має право здійснювати факторингові операції (ч. 3 ст. 1079 ЦК України). У Постанові ВС від 18.10.2023 року у справі № 905/306/17, а також постановах Верховного Суду від 29.06.2021 у справі №753/20537/18, від 21.07.2021 у справі №334/6972/17, від 27.09.2021 у справі №5026/886/2012 зазначено, що для підтвердження факту відступлення права вимоги, фінансова компанія повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. З урахуванням викладеного, суд вважає доведеним перехід від ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором № 561997 від 29.03.2021 року. Аналізуючи обґрунтованість розміру заборгованості відповідача за кредитним договором, суд звертає увагу, що належним чином дослідити поданий стороною доказ розрахунку заборгованості за кредитним договором, перевірити його та оцінити в сукупності і взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок це процесуальний обов`язок суду (постанова КЦС ВС від 25.05.2022 року у справі № 219/7527/16-ц). Кредитна заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону, а суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду немає сумніву. Суд першої інстанції у межах наданих йому процесуальним законодавством повноважень не позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок заборгованості, якщо не погоджується з розрахунком, наданим позивачем, оскільки незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі (постанова КЦС ВС від 07.06.2023 року у справі № 234/3840/15-ц). Зважаючи на погоджені сторонами умови кредитування, суд погоджується з наданим стороною позивача розрахунком заборгованості, вважає його правильним та обґрунтованим. Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України). Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. У спірних правовідносинах саме на позивача покладено обов`язок довести суду факт укладення між сторонами кредитного договору або отримання права вимоги за цим договором та прострочення виконання позичальником взятих на себе зобов?язань, а на відповідача - обов`язок спростувати розмір існуючої заборгованості. Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови ВС від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри". З урахуванням вищевикладеного, суд за результатами повного, всебічного дослідження матеріалів позовної заяви, на основі достатньої сукупності належних, допустимих та достовірних доказів приходить до висновку, що позивачем доведено факт укладення кредитного договору між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] , доведено факт порушення [PERSON] свого зобов`язання з повернення кредитних коштів, факт отримання позивачем права вимоги до [PERSON] , а також доведено і обґрунтовано виникнення заборгованості у загальному розмірі 32\~010 грн. 16 коп., з яких: 13\~683 грн. 71 коп. заборгованість за тілом кредиту; 18\~326 грн. 45 коп. заборгованість за процентами. На підставі цього суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог у повному обсязі. Щодо судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. З позовної заяви вбачається, що судові витрата позивача по справі складаються з: витрат на сплату судового збору за подання позовної заяви (2\~422 грн. 40 коп.) та витрат на професійну правничу допомогу (6000 грн. 00 коп.). Матеріали позовної заяви містять достатню сукупність доказів понесення вказаних судових витрат у вказаному розмірі. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Оскільки [PERSON] жодних заперечень щодо заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу не заявляла, то всі судові витрати, які понесені позивачем, підлягають стягненню з [PERSON] . Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved