Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-29 00:00:00

Адвокат Цветкова О.О., діючи в інтересах [PERSON] , звернулася до суду з позовною заявою шляхом направлення поштовою кореспонденцією 16.07.2024 (надійшла до суду 19.07.2024), в якій просила суд розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 09.06.2012 Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №273; після розірвання шлюбу прізвище « [PERSON] » залишити без змін. Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 09.06.2012 сторони уклали шлюб, зареєстрований Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області. Від шлюбу вони мають спільну малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Шлюбно-сімейні стосунки між ними не склались та фактично припинені з 17.03.2022. Причиною цьому стали відсутність спільних інтересів, різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння, кожен з них живе власними інтересами. Наразі вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. [PERSON] разом з дитиною мешкають у Нідерландах, стосунки з відповідачем вона не підтримує. Спір про визначення місця проживання дитини між ними відсутній, донька й надалі мешкатиме з нею. На переконання позивача, їх сім`я розпалась остаточно і зберегти її на майбутнє не можливо, що в інакшому випадку суперечитиме її інтересам. Надання строку на примирення вважає недоцільним, оскільки неодноразово вжиті спроби примирення бажаного результату не дали. Ухвалою суду від 02.08.2024 позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Правом на участь в судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат Цветкова О.О. не скористались, остання попередньо через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд» подала заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з`явився без повідомлення причин, відзив на позовну заяву не подав. Клопотань про відкладення розгляду справи, надання сторонам строку на примирення на адресу суду будь-якими засобами зв`язку не подавав. Оцінюючи характер процесу, значення справи для сторін, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, його повторну неявку до суду без поважних причин, не подання відзиву у встановлений законом строк, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень позивача та її представника проти заочного розгляду справи, що відповідатиме п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України. Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись. Дослідивши письмові докази у справі, надавши їм оцінку в сукупності, суд дійшов висновку про можливість задоволення позову, виходячи з такого. Судом встановлено, що 09.06.2012 між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище - « [PERSON] ») було укладено шлюб, зареєстрований Центрально-Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №273, що слідує зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 09.06.2012. Від шлюбу сторони мають спільну малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , свідченням чому є свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 16.01.2013 Саксаганським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області. Як вказувала позивач, що не спростовано відповідачем, шлюбно-сімейні стосунки між подружжям припинені, спільного господарства вони не ведуть, проживають окремо та жодного зв`язку не підтримують. Не маючи наміру та бажання зберегти шлюб на майбутнє, позивач просить його розірвати. Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, зумовлює його добровільний характер. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 пп. «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Згідно ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у порядку ст.110 СК України. Як передбачено ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам хоча б одного із них, інтересам їх дітей. Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11.06.2019 у справі №605/434/18, яку кореспондує п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку виявлення обставин або фактів під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Суд не застосовує положення ст.111 СК України, яка є диспозитивною, оскільки в судовому засіданні зібрано достатньо доказів, які підтверджують, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї є неможливими, а збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, моральним засадам, адже позивач, діючи через представника, наполягає на розірванні шлюбу, відповідач своїх заперечень проти його розірвання у встановлений законом строк суду не надав, клопотань про надання строку на примирення не заявляв. Відповідно до ч.2 ст.114, ч.3 ст.115 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється в день набрання чинності рішенням суду про його розірвання. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Аналізуючи викладене, виходячи із фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову про розірвання шлюбу, а також того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно зі ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 09.06.2012 слідує, що під час державної реєстрації шлюбу позивач змінила дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », яке після розірвання суд вважає за можливе залишити без змін з урахуванням відповідного клопотання позивача стосовно цього, викладеного у позові. Вирішуючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне витрати по сплаті судового збору в сумі 1211 грн. 20 коп. стягнути з відповідача на користь позивача. Інші процесуальні витрати у справі відсутні.

Outcome: approved