Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, в якій просить: визнати житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходить за адресою: [ADDRESS] , та земельну ділянку площею 0,1870 га (кадастровий номер 3221883601:20:157:0156) надану для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , спільною сумісною власністю. Визнати право власності за позивачем в розмірі 1/2 оспорюваного майна подружжя. Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 28.07.2006 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. В період шлюбу у сторін народилось двоє дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 13.08.2021 року рішенням суду шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. В період шлюбу, а саме з 28.07.2006 року по 13.08.2021 року, на підставі договору купівлі-продажу від 29.08.2011 року сторони придбали нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: [ADDRESS] . Крім того, на підставі договору міни від 20.03.2017 року вказану квартиру обміняли на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, за адресою: [ADDRESS] , та земельну ділянку площею 0,1870 га (кадастровий номер 3221883601:20:157:0156) надану для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Оскільки вирішити питання розподілу майна в позасудовому порядку неможливо, [PERSON] звернулась до суду. 19.01.2024 року ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 11.03.2024 року [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву згідно якого, заперечує проти позовних вимог та просить відмовити в задоволенні позову з наступних підстав. До укладення шлюбу з [PERSON] , у [PERSON] було нерухоме майно, а саме: садовий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , та земельна ділянка площею 0,1190 га. в межах, які визначені в натурі, закріплені межовими знаками і зазначені у Державному акті, що знаходиться на території Вишедубечанської сільської ради, с/т «Полісся» Вишгородського району Київської області, кадастровий номер земельної ділянки 3221881600:32:127:0003. Вказані об`єкти нерухомого майна були продані, відповідно до договорів купівлі-продажу від 27.05.2008 року. Садовий будинок проданий за 75\~266,00 грн., земельна ділянка продана за 239\~114,00 грн., загальна вартість проданих об`єктів склала 314\~380,00 грн., або в еквіваленті 64\~820,61 доларів США. Крім того, мати відповідача [PERSON] , володіла квартирою за адресою: [ADDRESS] . Дану квартиру було продано перед купівлею квартири в м. Ірпінь, за рахунок якої укладався договір міни на будинок та земельну ділянку, що є предметом спору. Кошти з проданої квартири [PERSON] віддала сину [PERSON] , як подарунок для облаштування квартири в м. Ірпінь. Таким чином, [PERSON] вважає, що житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, за адресою: [ADDRESS] , та земельна ділянка площею 0,1870 га (кадастровий номер 3221883601:20:157:0156) надана для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , є його особистою приватною власністю. 11.03.2024 року [PERSON] подав до суду зустрічну позовну заяву в якій просить: визнати за [PERSON] право особистої приватної власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,1870 га (кадастровий номер 3221883601:20:157:0156), надану для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Вказуючи підстави з яких просить задовольнити позовні вимоги ті ж самі, що у відзиві на позовну заяву. 16.04.2024 року протокольною ухвалою суду зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Адвокат Ханов А.О., який здійснює представництво [PERSON] , подав до суду відзив на зустрічну позовну заяву згідно якого, вважає його необґрунтованим. [PERSON] вказуючи про продаж ним та його матір`ю нерухомого майна, намагається уникнути визнання майна спільною сумісною власністю подружжя. Жодна з угод купівлі-продажу не свідчить та не підтверджує причинно-наслідковий зв`язок з придбанням оспорюваного майна. Крім того, під час купівлі квартири, яка в подальшому була обміняна на житловий будинок, надавалась згода [PERSON] як дружини [PERSON] , що в свою чергу підтверджує набуття майна під час шлюбу, майно є спільною сумісною власністю подружжя, та підлягає розподілу в рівних частинах. 23.05.2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та її представник, за первісним позовом, в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві та просять задовольнити в повному обсязі. Зустрічний позов не визнали та просять відмовити в повному обсязі. Представник відповідача, за первісним позовом, в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, а зустрічний позов підтримав та просить задовольнити. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що [PERSON] це її невістка, [PERSON] її син. В 2000 році вона придбала квартиру в м. Києві, яку продала 29.07.2011 року за 56 тисяч доларів США. Кошти від продажу квартири у розмірі 56 тисяч доларів США віддала сину, щоб він зміг купити квартиру. Через місяць після продажу своєї квартири син купив квартиру в м. Ірпінь. Заслухавши учасників справи, допитавши в якості свідка [PERSON] , дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного. Частинами 1, 2, 3 та 4 статті 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно копії свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] виданого 01.08.2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції м. Києва, 28.07.2006 року укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №1011. Сторони по справі мають спільних дітей [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження № [NUMBER] виданого 13.02.2007 року, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження № [NUMBER] виданого 06.08.2009 року. 27.05.2007 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) укладено договір купівлі-продажу згідно якого, за цим договором продавець передає у власність покупцеві, а покупець приймає садовий будинок з надвірними будівлями і сплачує за нього обговорену грошову суму на умовах даного договору. Садовий будинок з надвірними будівлями, що є предметом даного договору, розташований за адресою: [ADDRESS] . Цей садовий будинок з надвірними будівлями, що відчужується, належить продавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно САВ №439658, виданого Вищедубечанською сільською радою 07.08.2007 року згідно рішення виконкому Вищедубечанської сільської ради №25 від 20.06.2007\~року, зареєстрованого у Вишгородському бюро технічної інвентаризації 16.08.2007\~року в реєстрову книгу №1 за реєстровим №31 та зареєстрованого в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним №19834078. Продаж садового будинку за домовленістю сторін вчинено за 75\~266,00 грн., які отримані продавцем від покупця до підписання цього договору. Підписання цього договору сторонами свідчить про те, що розрахунки за садовий будинок з надвірними будівлями здійснені повністю та про відсутність претензій до покупця з боку продавця, а також про відсутність претензій до продавця з боку покупця (п.1, 3, 4). Крім того, 27.05.2008 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки згідно якого, за цим договором продавець передає у власність покупцеві земельну ділянку площею 0,1190 га, в тому числі всього сільськогосподарських угідь 0,1190 га, у межах, які визначені в натурі (на місцевості), закріплені межовими знаками і зазначені у Державному акті, що знаходиться на території Вищедубечанської сільської ради, с/т «Полісся» Вишгородського району Київської області, кадастровий номер земельної ділянки 3221881600:32:127:0003, надану продавцю для садівництва. Ця земельна ділянка належить продавцю на підставі Державного акту на право власності на землю серії ЯГ №214534, виданого Вищедубечанською сільською радою 20.05.2008 року на підставі договору дарування земельної ділянки від 01.03.2005 року за №1806 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №010834200083. Продаж земельної ділянки проводиться за 239\~114,00 грн., які продавець отримав повністю від покупця до підписання даного договору. Сторони свідчать, що вони обізнані стосовно рівня ринкових цін на аналогічні земельні ділянки; за їх розсудом визначена в цьому договорі вартість саме цієї ділянки є справедливою і відповідає її дійсній вартості (п.1, 2, 4). 09.07.2011 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) укладено договір купівлі-продажу згідно якого, продавець продала, а покупець купила належну продавцю на праві приватної власності квартиру [ADDRESS] . Продаж зазначеної квартири проводиться за 446\~400,00 грн. (п.1, 4). 29.08.2011 року між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (продавці) та [PERSON] (покупець) укладено договір купівлі-продажу квартири. Згідно умов якого, за цим договором продавці передають у власність (продають) покупцю, а покупець приймає від продавців (купує) квартиру [ADDRESS] і оплачує її вартість за ціною та у порядку, передбаченому договором. Вказана квартира складається з трьох житлових кімнат, загальною площею 68,1 кв.м., житловою площею 40,9 кв.м. За домовленістю сторін цей продаж вчинено за 75\~000,00 гривень, які продавці отримали від покупця до підписання даного договору. Сторони заявляють, що на час посвідчення цього договору не мають одна до одної жодних претензій щодо проведення розрахунків (п.1, 3). Як вбачається з п.13 договору купівлі-продажу квартири від 29.08.2011 року, цей договорі посвідчено за згодою дружини продавця [PERSON] [PERSON] , що підтверджено згодою оформленою приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Нельзіним М.С. 29.08.2011 року, за реєстром №4353 та згодою дружини покупця [PERSON] [PERSON] , що підтверджено згодою оформленою приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області Нельзіним М.С. 29.08.2011 року, за реєстром №4352, зміст яких доведено до відома сторін. 20.03.2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір міни. Згідно умов якого, [PERSON] міняє належний їй на праві приватної власності житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належну їй на праві власності земельну ділянку площею 0,1870 га, кадастровий номер 3221883601:20:157:0156, надану для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] на: належну на праві власності [PERSON] квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (п.1). Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 13.08.2021 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 28.07.2006 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис №1011 розірвано. Звертаючись до суду з позовними вимогами про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, сторона позивача за первісним позовом, посилається на те, що перебуваючи в шлюбі подружжям придбано нерухоме майно, а саме квартиру в м. Ірпінь, яка в подальшому була обміняна на житловий будинок. Під час купівлі квартири надавалась згода [PERSON] як дружини [PERSON] , що в свою чергу підтверджує набуття майна під час шлюбу, а майно є спільною сумісною власністю подружжя, та підлягає розподілу в рівних частинах. Не погоджуючись з позовними вимогами заявленими [PERSON] , сторона позивача за зустрічним позовом, посилається на те, що придбана в період шлюбу квартира в м. Ірпінь, яка в подальшому була обміняна на житловий будинок, куплена [PERSON] за його особисті кошти, а тому була його особистою власністю. Таким чином, будинок який є предметом спору не може бути спільною сумісною власністю подружжя, та є особистою власністю [PERSON] . Згідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст.61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Конструкція норми статті 60 СК України, свідчить про запровадження презумпції спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Зазначена презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який заперечує її застосування (постанова ВС від 12.06.2019 справа №595/324/17). Згідно до ч.1 ст.68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Крім того, згідно до ст.57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто: житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. У випадку придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя. Заінтересована особа може довести, що майно придбане нею у шлюбі, але за її особисті кошти. У цьому разі презумпція права спільної сумісної власності на це майно буде спростована (постанова ВС від 22.01.2020 у справі №\~711/2302/18). Виходячи із аналізу зазначених норм, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Застосовуючи норму статті 60\~СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями, як час набуття майна і кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Отже, у разі придбання майна в період шлюбу, але за особисті кошти таке майно не може вважатись спільним майном подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за чиї кошти воно придбане. Верховний Суд України у справі №6-612цс15, № 6-2641цс15 зробив висновок, що для правильного застосування статті 60\~СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Як встановлено під час розгляду справи, спірний житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, та земельна ділянка площею, обміняні на підставі договору міни від 20.03.2017\~року, на квартиру у м. Ірпінь, яка була придбана 29.08.2011 року, тобто в період перебування сторін у шлюбі. Згідно наданих стороною позивача, за зустрічним позовом пояснень, 29.08.2011 року [PERSON] придбав квартиру у м. Ірпінь за кошти, які йому подарувала його мати [PERSON] . Крім того, до укладення шлюбу з [PERSON] , [PERSON] на праві приватної власності володів садовим будинком з надвірними будівлями, за адресою: [ADDRESS] , та земельною ділянкою, яка знаходилась на території Вищедубечанської сільської ради, с/т «Полісся» Вишгородського району Київської області, які продав у 2008 році. Разом з тим, свідок [PERSON] підтвердила, що гроші після продажу своєї квартири у м.\~Києві віддала сину [PERSON] , щоб останній придбав квартиру у м. Ірпінь. Стороною позивача за первісним позовом, не спростовано доводів сторони відповідача за первісним позовом про те, що нерухоме майно придбане не за особисті кошти [PERSON] . Крім того, ст.63\~СК України визначає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 3 статті 368\~ЦК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Частиною першою статті 5\~ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків, що визначено статтею 76 ЦПК України. Відповідно до\~статті 55 Конституції України, право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення, до вказаного висновку дійшла Велика палата Верховного Суду, постанова від 15.05.2018 року справа №9901/439/18. Згідно правового висновку Верховного Суду викладеного у справі №554/8023/15-ц, вирішуючи спір про поділ майна подружжя, необхідно установити обсяг спільного нажитого майна, з`ясувати час та джерела його придбання. Однак, звертаючись до суду з позовною вимогою про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходить за адресою: [ADDRESS] , та земельної ділянки площею 0,1870 га (кадастровий номер 3221883601:20:157:0156) надану для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , стороною позивача, за первісним позовом, не надано належних та допустимих доказів, що вказане майно придбане за спільні кошти подружжя. Таким чином, заявлені позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. Щодо зустрічного позову [PERSON] про визнання за ним права особистої приватної власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,1870 га (кадастровий номер 3221883601:20:157:0156), надану для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , суд дійшов висновку, що стороною позивача за зустрічним позовом, доведено, що спірне майно придбане за особисті кошти [PERSON] , які останній отримав від продажу особистого нерухомого майна, та за кошти подаровані матір`ю [PERSON] . Таким чином, заявлені позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved