Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-06 00:00:00

Концерн «МТМ» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, зазначивши в обґрунтування позовних вимог наступне. Позивач є виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, з постачання теплової енергії. У період з 01.06.2015 року по 31.10.2023 року відповідачу було надано послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води, постачання теплової енергії у житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] . Проте відповідач належним чином не виконував зобов`язання по оплаті наданих послуг, у зв`язку з чим, за вказаний період, утворилась заборгованість загальним розміром 58\~458,68 грн. З урахуванням викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідачів вказану заборгованість, а також судові витрати по сплаті судового збору, які були ним понесені у зв`язку зі зверненням із позовом до суду. Ухвалою суду від 06 грудня 2023 року позовну заяву Концерну «МТМ» прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки на подання заяв по суті справи. 18 березня 2024 року до суду від представника відповідача - адвоката Тульчевського О.В. надійшла заява про застосування позовної давності у якій зазначено проте, що відповідач не заперечує надання позивачем послуг з централізованого опалення за період з 01.06.2015 по 30.11.2023 у сумі 47\~592,74 грн., проте просить суд застосувати до них позовну давність оскільки жодних дій, які могли свідчити про переривання строку позовної давності відповідач не вчиняла та жодних платежів не робила. Суму боргу за гаряче водопостачання відповідач визнає у сумі 998,59 грн., оскільки її квартира обладнана лічильником гарячої води та вона нею не користувалась. 19 березня 2024 року до суду від представника відповідача - адвоката Тульчевського О.В. надійшов відзив на позовну заяву у якому зазначено про те, що відповідач частково визнає позовні вимоги в загальній сумі 49 211,33 грн., яка складається з заборгованості за надані позивачем комунальні послуги з постачання теплової енергії в сумі 47 592,74 грн. (за весь заявлений в позові період з 01.06.2015 по 31.10.2023), та з постачання гарячої води в сумі 998,59 грн. (за період з 01.06.2015 по 30.11.2019), та за абонентське обслуговування постачання теплової енергії за період з 01.11.2021 по 31.10.2023 в сумі 510 грн., і за абонентське обслуговування постачання гарячої води за період з 01.11.2021 по 31.10.2023 в сумі 110 грн. Позовні вимоги в частині нарахування позивачем щомісячних платежів за постачання гарячої води до квартири за період з 01.12.2019 по 30.04.2022 в загальній сумі 9 247,35 грн. відповідач не визнає, з підстав їх безпідставного нарахування позивачем та не використовуванням цієї послуги відповідачем. Так, в квартирі відповідача для обліку послуги з постачання гарячої води встановлений вузол розподільного обліку гарячої води типу КВ 1,5 номер Держреєстру ЗВТ України 00225644, заводський номер 269802, який прийнятий позивачем на абонентський облік 14.09.2015 шляхом технічного огляду й опломбування вузла обліку на запірній арматурі з фільтром пломбою №R14167655, що підтверджується актом уведення в експлуатацію квартирного приладу обліку гарячої води від 14.09.2015. З 01.05.2017 по 30.11.2019 року індивідуальний облік споживання послуги у квартирі вимірювався позивачем з урахуванням показань вузла обліку, нарахування плати за послугу не проводилося. З 01.12.2019 року позивач розпочав нараховувати щомісячно плату за послугу за нормативами (нормами) споживання. Відповідач вважає, що справляння позивачем плати за послугу за період з 01.12.2019 по 30.04.2022 за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирного засобу обліку без урахування його показань є безпідставним тому, що: 1) відповідач не відмовлялася від врахування показань вузла обліку; 2) відповідач ніколи не перешкоджала у доступі до мережі, арматури, квартирних засобів обліку, розподільчих систем представникам позивача; 3) відповідач забезпечує цілісність пломб та обладнання вузла обліку послуги в квартирі відповідно до умов договору та не втручалася в їхню роботу; 4) відповідач ніколи не відмовлялася від свого права на періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) квартирного вузла обліку; 5) позивач не виконав свого обов`язку та не проконтролював установлений міжповірковий інтервал вузла обліку на дату наступного строку державної повірки вузла обліку 06.08.2019, не провів його періодичну повірку, у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж; 6) позивач не виконав свого обов`язку та за місяць до настання строку проведення періодичної повірки вузла обліку та до теперішнього часу не проінформував про це відповідача (споживача) шляхом надсилання повідомлення за формою згідно з додатком 1 до Порядку подання засобів вимірювальної техніки на періодичну повірку, обслуговування та ремонт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 липня 2015 р. № 474 (Офіційний вісник України, 2015 р., № 55, ст. 1803) рекомендованим листом з повідомленням про вручення або в інший спосіб, що підтверджуватиме отримання його споживачем; 7) позивач ніколи не вимагав від відповідача дотримання нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг. 26 березня 2024 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій представник позивача заперечуючи щодо застосування строку позовної давності вказує, що відповідно до розрахунку суми позову вбачається, що в період 01.06.2015 р. по 31.10.2023 р за який Концерн «МТМ» просить стягнути з відповідача суму заборгованості, остання здійснювала наступні платежі: Листопад 2017 р. 500,00 грн; Грудень 2017 р. 500,00 грн; Лютий 2019 р. 1 000,00 грн; Квітень 2019 р. 1 000,00 грн. Здійснення відповідачем даних платежів є підставою, передбаченою частиною 1 статті 264 ЦК України, для переривання перебігу позовної давності. Крім цього, Постановою Кабінету Міністрів України Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 від 11.03.2020 № 211 в Україні було встановлено карантин з 12 березня 2020 до 22 травня 2020, строки дії якого неодноразово продовжувались, відтак безперервно карантин було встановлено з 12.03.2020 по 30.06.2023 року. Згідно із Законом України № 540-IX від 30.03.2020 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктами 12-14. Цими нормами, які набрали чинності 02.04.2020, передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. З 24.02.2022 в України діє воєнний стан, підставами якого є Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" (з наступними змінами) Відповідно до пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257- 259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. З приводу заперечень представника відповідача в частині нарахування заборгованості за постачання гарячої води за період з 01.12.2019 по 30.04.2022 у розмірі 9 247,35 грн. представник позивача зазначив, що у зв`язку з невиконанням відповідачем чергової періодичної повірки та відсутності документа про повірку засобу вимірювальної техніки, який встановлює і підтверджує, що зазначений засіб відповідає встановленим вимогам та придатний до застосування і забезпечує коректність показів, квартирний прилад обліку гарячої води (заводський номер 269802) було знято з абонентського обліку. Відповідно до вимог Правил та згідно Методики розподілу розрахунки за послуги з постачання гарячої води в квартирі [ADDRESS] проводяться як для споживачів, квартири яких не обладнані вузлами розподільного обліку. При цьому, представник позивача зазначила, що у даному випадку посилання представника відповідача на положення «Порядку подання засобів вимірювальної техніки на періодичну повірку, обслуговування та ремонт» затвердженого постановою КМУ від 08 липня 2015 року (із змінами) є помилковими оскільки дія вказаного Порядку не поширюється на квартирні прилади обліку гарячої води. У відповіді на відзив представник позивача зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Ухвалою суду від 27 березня 2024 року було задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів. 22.04.2024 до суду на виконання ухвали про витребування доказів було надано відповідь про неможливість надання витребуваних документів у зв`язку з закінченням строку їх зберігання. Ухвалою суду від 01 серпня 2024 року задоволено заяву представника відповідача [PERSON] - адвоката Тульчевського Олександра Володимировича про забезпечення доказів. Зобов`язано Концерн «Міські теплові мережі» провести огляд вузла розподільного обліку гарячої води типу КВ 1,5 номер Держреєстру ЗВТ України 00225644, заводський номер 269802, який прийнятий позивачем на абонентський облік 14.09.2015 шляхом технічного огляду й опломбування вузла обліку на запірній арматурі з фільтром пломбою №R14167655, за місцезнаходженням в квартирі за адресою: [ADDRESS] , на предмет механічних пошкоджень та ознак самовільного втручання в роботу засобу вимірювальної техніки, наявності та цілісності пломб, наявності відбитків повірочного тавра, показань засобу вимірювальної техніки, результати якого зафіксувати шляхом оформлення відповідного акту. 04 жовтня 2024 року представником відповідача було надано до суду копію Акту складеного на виконання ухвали суду про забезпечення доказів. Представник позивача належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, разом з тим подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач та її представник належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилися, разом з тим від представника відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони відповідача. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши зібрані та досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до наступного висновку. Концерн «Міські теплові мережі» діє на підставі статуту. Відповідно до статуту підприємства основною метою діяльності Концерну є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності Концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу Концерну. Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій та її збут та інше. Правовідносини між Позивачем та Споживачем в сфері виробництва, транспортування та постачання теплової енергії регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України, від 21.07.2005 року № 630 та від 21 серпня 2019 р., № 830, Положенням про Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 року, № 315 про затвердження «Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг» та іншими нормативно-правовими актами України. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 22.03.2017 року по теперішній час, що підтверджується інформацією, наданою на запит суду Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради №04-46/8776 від 07.12.2023. Разом з цим, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №354498158 від 15.11.2023 судом встановлено, що відповідачу [PERSON] належить на праві приватної власності об`єкт житлової нерухомості за адресою: [ADDRESS] . Договір купівлі-продажу теплової енергії між сторонами не укладався. На ім`я відповідача по справі [PERSON] відкрито особовий рахунок № [NUMBER] по отриманню комунальних послуг, які надаються позивачем за адресою: [ADDRESS] . 02.10.2021 Концерн «МТМ» оприлюднив на офіційному веб-сайті Типовий індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, що є публічним договором приєднання, який вважається укладеним з 01.11.2021 із відповідачем, оскільки співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. Відповідно до ст.162 Житлового кодексу України, власник квартири приватного житлового фонду зобов`язаний оплачувати комунальні послуги. Відповідно до ст. 9 Закону України „Про житлово-комунальні послуги (№2189-VIII від 09.11.2017 року) споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Статтею 12 Закону України „Про житлово-комунальні послуги (№2189-VIII від 09.11.2017 року) передбачено надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Такі договори можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір та колективний договір про надання комунальних послуг) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач, колективний споживач). Відповідно до ч. 4. ст. 13 Закону України „Про житлово-комунальні послуги (№2189-VIII від 09.11.2017 року), з пропозицією про укладання договору про надання комунальних послуг або внесення змін до нього може звернутися будь-яка сторона, надавши письмово другій стороні проект відповідного договору (змін до нього), складений згідно з типовим договором. Так, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Не зважаючи на відсутність договору, в цілях недопущення порушення конституційного права громадян (інших мешканців будинку) на забезпечення їх здоров`я (ст. 3 Конституції України) та права на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї (ст. 48 Конституції України), що включає право на житло, стягувач здійснював та продовжує надавати відповідачу послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води. Враховуючи зміни, внесені Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства віх 06.11.2007 року № 169 «Про затвердження змін до наказу Мінбуду від 22.11.2005 року № 4» «Про затверджена порядку відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення те постачання гарячої води при відмові споживача від централізованого теплопостачання», відключенню від мереж централізованого опалення підлягають лише окремі житлові будинки. Відключення окремих приміщень житлового будинку не передбачено чинним законодавством. Факт надання послуг є безспірним та беззаперечним. Згідно розрахунку наданого позивачем\~ у період з 01.06.2015 року по 31.10.2023 були надані послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] на загальну суму 61\~458,68 грн. за вказаний період було здійснено оплату послуг на суму 3000,00 грн., а відтак розмір заборгованості становить 58\~458,68 грн., з яких заборгованість централізоване опалення та постачання теплової енергії складає 47592,74 грн., заборгованість за гаряче водопостачання та постачання гарячої води становить 10\~245,94 грн., заборгованість зі сплати абонплати за постачання теплової енергії у розмірі 510,00 грн. та гарячого водопостачання у розмірі 110,00 грн. Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ст.611 ЦК України, при порушенні зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом. Так, відповідач визнає факт надання відповідачем послуг з централізованого опалення за період з 01.06.2015 року по 31.10.2023, які були у житлове приміщення, розташоване за адресою: [ADDRESS] на загальну суму 47 592,74 грн., проте просить суд застосувати строк позовної давності. Також відповідач визнає заборгованість за абонентське обслуговування постачання теплової енергії за період з 01.11.2021 по 31.10.2023 в сумі 510 грн., і за абонентське обслуговування постачання гарячої води за період з 01.11.2021 по 31.10.2023 в сумі 110 грн. Щодо заяви представника відповідача про застосування до позовних вимог про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення строку позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.\~256\~ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1ст. 261 ЦК України). Початок позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно з ч. 2 ст.\~267\~ЦК України позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Щодо вимог про стягнення заборгованості з оплати комунальних послуг спеціальної позовної давності (скороченої або більш тривалої порівняно із загальною позовною давністю) чинним законодавством не встановлено. Доказів вчинення сторонами справи правочину щодо збільшення позовної давності суду не надано. Щодо вимог про стягнення заборгованості з оплати комунальних послуг спеціальної позовної давності (скороченої або більш тривалої порівняно із загальною позовною давністю) чинним законодавством не встановлено. Доказів вчинення сторонами справи правочину щодо збільшення позовної давності суду не надано. Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020, який набрав чинності 02.04.2020, розділ \~«Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 12, згідно якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки позовної давності, визначені статтею 257 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Частиною 1 статті 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» передбачено, що карантин встановлюється та відміняється Кабінетом Міністрів України. Дію карантину, встановленого зазначеною Постановою, було неодноразово продовжено на всій території України згідно з Постановами КМУ по 30.06.2023 року. Таким чином, на території України було встановлено безперервно з 12.03.2020 по 30.06.2023 року. Разом з цим, відповідно ЗУ № 2120-IX від 15.03.2022 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено розділом 19, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені\~статтями 257-259,\~362,\~559,\~681,\~728,\~786,\~1293\~цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, якій неодноразово було продовжено та який діє дотепер. Таким чином, до вимог Концерну «МТИ», строк позовної давності до яких не сплив на час початку дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, тобто станом на березень 2020 року, не можуть бути застосовані наслідки пропуску строку позовної давності. З урахуванням вищезазначених приписів Цивільного кодексу України та строків сплати споживачем наданих житлово-комунальних послуг (до 20 числа місяця, що наступає за розрахунковим), суд застосовує позовну давність до вимог позивача про стягнення заборгованості за період з червня 2015 року по лютий 2017 року, оскільки вони перебувають поза межами трирічного строку позовної давності. Щодо доводів представника позивача про переривання строку позовної давності у зв`язку зі сплатою відповідачем заборгованості суд зазначає про те, що відповідач здійснення платежів заперечує, а позивачем докази такої сплати відповідачем надані не були, та судом не встановлені за результатами постановлення ухвали про витребування доказів, у зв`язку з закінченням строку їх зберігання. Таким чином позивачем не надано належних доказів сплати відповідачем заборгованості за надані послуги, а відтак судом не встановлено обставин, які б свідчили про переривання строків позовної давності. З урахуванням зазначеного суд приходить до висновку про часткове задоволення позову в частині стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення у межах строку позовної давності з березня 2021 року по жовтень 2023 року у сумі 38\~794,53 грн. Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості за послуги з гарячого водопостачання суд зазначає наступне. Так, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги з гарячого водопостачання за адресою: [ADDRESS] , за період з 01.06.2015 по 01.11.2023 у сумі 9\~895,53 грн. Заперечуючи щодо позовних вимог позивача в частині стягнення заборгованості за послуги з постачання гарячої води представник відповідача [PERSON] - адвокат Тульчевський О.В. зазначає про те, що розрахунок заборгованості позивача проведено без урахування показів обліку гарячого водопостачання типу КВ-1.5 встановленого у квартирі надання послуг, повірку якого не було проведено виконавцем послуг. У період з 01.05.2017 по 30.11.2019 року індивідуальний облік споживання послуги у квартирі вимірювався позивачем з урахуванням показань вузла обліку, нарахування плати за послугу у цей період не проводилося. З 01.12.2019 року позивач безпідставно розпочав нарахування щомісячної плати за послугу нормативами (нормами) споживання. Судом встановлено, що за адресою надання послуг в квартирі [ADDRESS] встановлено вузол розподільного обліку гарячої води типу КВ 1,5 номер Держреєстру ЗВТ України 00225644, заводський номер 269802, прийняти позивачем на абонентський облік 14.09.2015 шляхом технічного огляду й опломбування вузла обліку на запірній арматурі з фільтром пломбою №R14167655, початкові покази приладу 00000,233 м3, що підтверджується копією акту №мс введення в експлуатацію квартирного приладу обліку гарячої води від 14.09.2015 року. Згідно Закону України Про метрологію та метрологічну діяльність законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту. Періодична повірка, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування і монтаж) вузлів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання теплової енергії та води в квартирах (приміщеннях) будинку, здійснюються за рахунок власників таких вузлів обліку, якщо інше не встановлено договором. Повірка засобів вимірювальної техніки проводиться для перевірки та маркування та/ або видачі документа про повірку засобу вимірювальної техніки, який встановлює і підтверджує, що зазначений засіб відповідає встановленим вимогам. Відповідно до вимог Закону України Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання періодична повірка засобів вимірювальної техніки вузлів розподільного обліку здійснюється згідно з міжповірочним інтервалом, зазначеним у технічному паспорті на цей засіб. Відносини між суб`єктом господарювання, що провадить господарську діяльність з постачання гарячої води (далі - виконавець), та індивідуальним і колективним споживачем (далі - споживач), який отримує або має намір отримати послугу з постачання гарячої води (далі послуга), регулюють «Правила надання послуги з постачання гарячої води», затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019р. № 1182. Згідно Правил виконавець, що здійснює розподіл обсягів послуги, забезпечують функціональну перевірку вузлів розподільного обліку та зобов`язаний контролювати дотримання установлених міжповірочних інтервалів для засобів вимірювальної техніки, які є складовою частиною вузла комерційного та розподільного обліку. Обґрунтовуючи позовні вимоги в цій частині представник позивача зауважив, що у зв`язку з невиконанням відповідачем чергової періодичної повірки та відсутності документа про повірку засобу вимірювальної техніки, який встановлює і підтверджує, що зазначений засіб відповідає встановленим вимогам та придатний до застосування і забезпечує коректність показів, квартирний прилад обліку гарячої води (заводський номер 269802) було знято з абонентського обліку. Відповідно до вимог Правил та згідно Методики розподілу розрахунки за послуги з постачання гарячої води в квартирі [ADDRESS] з 01.12.2019 року проводився як для споживачів, квартири яких не обладнані вузлами розподільного обліку. Разом з цим, суд зазначає, що згідно наданого представником відповідача Акту № л/с 135502674 контрольного зняття показань квартирного приладу обліку гарячої води від 02.08.2024 року виконано повірку приладу обліку гарячої води, розташованого у квартирі за адресою: [ADDRESS] Згідно вказаного Акту на момент повірки видимі дефекти лічильника відсутні, справний і опломбований, показання на момент перевірки складають 00008,984м3. Відповідно до абз. 2 п. 10 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених\~постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, яка була чинної на час виникнення спірних правовідносин, справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п`ятим пункту 15 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку. Відповідно до абз. 5 п. 15 Правил лише у разі несправності засобів обліку води і теплової енергії, що не підлягає усуненню, плата за послуги з моменту її виявлення вноситься згідно з нормативами (нормами) споживання. Матеріали справи містять докази проведення повірки квартирного приладу обліку гарячої води від 02 серпня 2024 року, що не заперечується позивачем, а отже відсутні дані, які свідчили б, що засіб обліку перебував у несправному стані, що є єдиною підставою, визначеною Правилами, нарахування плати за послуги за нормами споживання. Тому, твердження позивача, що за умов несвоєчасної повірки лічильника води показники приладу обліку вважаються недостовірними, лічильник мав бути знятий з комерційного обліку, а плата за послугу централізованого гарячого водопостачання повинна нараховуватися за нормативами споживання не ґрунтується на приведених вище положеннях нормативно-правових актів, якими регулюється правовідносини між постачальником комунальних послуг та споживачами. Разом з цим, суд враховує про те, що згідно показань приладу обліку гарячої води за період з моменту введення в експлуатацію квартирного приладу обліку гарячої води до контрольного зняття показань 02.08.2024 року було спожито 8,75 м3 гарячої води. Доказів на підтвердження проведення оплати за спожитий об`єм наданих послуг з постачання гарячої води відповідачем надано не було та наявність вказаної заборгованості відповідачем не заперечується. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог Концерну «Міські теплові мережі» щодо стягнення заборгованості за послуги з гарячого водопостачання відповідно до показів приладу обліку гарячої води у розмірі 998, 59 грн. З урахуванням вищезазначеного суд дійшов висновку проте, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у загальному розмірі 40\~413,12 грн., яка складається з заборгованості за надані послуги з централізованого опалення у розмірі 38\~794,53 грн., заборгованості за послуги з гарячого водопостачання у розмірі 998,59 грн., абонплати за постачання теплової енергій у розмірі 510,00 грн., абонплати за гаряче водопостачання у розмірі 110,00 грн. Відповідно до вимог ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем, при зверненні до суду сплачено 2\~147,20,00 грн. судового збору. Оскільки позовні вимоги задоволені частково, то відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 2 197,91 грн. (з розрахунку: 40\~413,12 грн. х 100% / 58458,68 грн. = 69,13%; 69,13% х 2 147,20 грн. / 100% = 1\~484,35 грн.)

Outcome: partial