Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-29 00:00:00

І. Стислий виклад позиції учасників. 1.1.Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що 01.04.2023 між ПрАТ «СК «УНІКА» та ТОВ з ІІ «ЦЦЕППЕЛІН Україна ТОВ» було укладено Договір добровільного страхування т/з Форд, д.н.з. [NUMBER] . 15.12.2023 у м. Рівне сталося ДТП за участю автомобіля Рено, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та автомобіля Форд, д.н.з. [NUMBER] , внаслідок чого було пошкоджено автомобіль Форд, д.н.з. [NUMBER] , що був застрахований. Згідно постанови Рівненського міського суду від 05.01.2024, ДТП сталася внаслідок порушення водієм [PERSON] ПДР України. На підставі потерпілої особи та вимог Закону позивачем складено страховий акт та визначено розмір страхового відшкодування в сумі 12 537,16 грн. (15 990,13 грн. вартість відновлювального ремонту та 3 452,97 грн. - франшиза). Зважаючи на викладене до ПрАТ «СК «УНІКА» перейшло право вимоги на отримання від винної особи компенсації матеріальної шкоди, заподіяної власнику автомобіля Форд внаслідок ДТП, яка мала місце 15.12.2023 у розмірі 12 537,16 грн. 1.2.Представник відповідача подав відзив, згідно якого вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення. У відзиві вказує, що одночасне застосування ст. 993 ЦК України та ст. 1191 ЦК України не можливе. Крім того, відповідач [PERSON] є інвалідом ІІІ групи та має право на пільги, встановлені законодавством України. На дату ДТП у [PERSON] було посвідчення, яке підтверджувало наявність у останнього інвалідності із строком дії до 01.06.2024. На даний час відповідачу продовжено дію статусу ветерана війни - інваліда війни - до 01.06.2025. Таким чином, водій [PERSON] має пільги, визначені ст. 13 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та є звільненим від обов`язку страхування відповідальності. Усі збитки, завдані [PERSON] внаслідок ДТП відшкодовує МТСБУ на умовах ст.. 41 Закону. Також зазначає, що розмір витрат позивача на правничу допомогу є завищеним та належно не обгрунтованим. Просить у позові відмовити та покласти на позивача cудові витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі Ухвалою Дубенського міськрайонного суду від 12.07.2024 відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін та встановлено учасникам строки для подачі заяв по суті. Заяв та клопотань від учасників справи до суду не надходило. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. Судом встановлено, що 01.04.2023 між ПрАТ «СК «УНІКА» та ТОВ з Іноземними інвестиціями «ЦЕППЕЛІН Україна ТОВ» було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту КАСКО №418001/4100/0001191/80. Предметом вказаного договору є майнові інтереси Страхувальника, що не суперечать закону, пов`язані з володінням, користуванням, розпорядженням застрахованим т/з та прикріпленим до нього ззовні та всередині додатковим обладнанням (а.с.12-13). З постанови Рівненського міського суду від 05.01.2024 встановлено, що 15.12.2023 у м. Рівне сталося ДТП за участю автомобіля «Renault Kangoo», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Ford Focus», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , внаслідок чого було пошкоджено автомобіль «Ford Focus», д.н.з. [NUMBER] , що був застрахований. Вказаною постановою [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с.26-27). Власником автомобіля марки «Ford Focus», д.н.з. [NUMBER] є ТОВ з Іноземними інвестиціями «ЦЕППЕЛІН Україна ТОВ», що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с.11). Разом з тим, згідно відповіді НПУ власником автомобіля «Renault Kangoo», д.н.з. [NUMBER] є [PERSON] (а.с.21-24). 15.12.2023 водій автомобіля «Ford Focus», д.н.з. [NUMBER] [PERSON] звернувся до ПрАТ «СК «УНІКА» із заявою про страховий випадок згідно договору КАСКО№418001/4100/0001191/80 (а.с.9). Також, було складено акт огляду транспортного засобу «Ford Focus», д.н.з. [NUMBER] (а.с.20). Згідно з рахунком (СТО) ФОП [PERSON] № [NUMBER] від 22.12.2023, вартість матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП власнику автомобіля марки «Ford Focus», д.н.з. [NUMBER] становила 15 990,13 грн. (а.с.14). ПрАТ «СК «УНІКА» було складено страховий акт №15349966161 від 26.12.2023 на суму 12 537,16 грн. (а.с.8). В подальшому ПрАТ «СК «УНІКА» було сплачено страхове відшкодування на суму 12 537,16 грн. на рахунок ФОП [PERSON] , що встановлено з платіжного доручення №132971 від 27.12.2023 (а.с.7). Також, судом встановлено, що відповідач [PERSON] є інвалідом ІІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 15.06.2021. Посвідчення дійсне до 01.06.2025 (а.с.48,49). IV. Норми права, які застосував суд. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно ст. 979, 981 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). Частиною першою статті 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Визначення страхового випадку міститься в ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме: страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ст. 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно ст.993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18). За приписами ст. 21.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування. Положення цього пункту не поширюється на осіб, які звільнені від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону. Згідно з пунктом 13.1 статті 13 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності та особи з інвалідністю внаслідок війни, що визначені законом, особи з інвалідністю I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним особі з інвалідністю I групи, у її присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом. Згідно із абз.2 п.22.1 ст.22 Закону у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до абз.2 п.36.4 ст.36 Закону страховик здійснює компенсацію витрат страхувальника або особи, відповідальність якої застрахована, а МТСБУ компенсує витрати особи, звільненої від цього виду обов`язкового страхування на підставі п.13.1 ст.13 цього Закону. Згідно із пп.г п.41.1 ст.41 Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону. Аналіз наведених статей Закону вказує на те, що інваліди війни відносяться до пільгової категорії осіб, які звільнені від необхідності страхувати свою відповідальність як власники транспортних засобів, що їм належать. Відшкодування збитків від ДТП за водіїв, що відносяться до пільгових категорій, якщо вони стали винуватцями ДТП, здійснює МТСБУ. Тобто законодавець, надавши відповідну пільгу особі, яка має статус, зокрема, інваліда війни, визначив, що якщо така особа правомірно експлуатує свій транспортний засіб, то вона звільнена від обов`язкового страхування і в такому випадку гарантом відшкодування шкоди виступає МТСБУ. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. V. Мотивована оцінка і висновки суду. 5.1 У справі, що розглядається, спір виник між страховою компанією та водієм не забезпеченого транспортного засобу щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування. Разом з тим, судом встановлено, що на момент ДТП і до даного часу відповідач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни, згідно посвідчення серії [NUMBER] . З урахуванням викладеного, зважаючи на той факт, що [PERSON] на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди мав статус інваліда війни, а тому відповідно до п. 13.1. ст. 13 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» був звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцем якої є особа з інвалідністю внаслідок війни, який особисто керував транспортним засобом, здійснюється Моторним (транспортним) страховим бюро України, а відтак, позовні вимоги є безпідставними, отже в задоволенні таких слід відмовити. 5.2. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги не підлягають задоволенню, тому підстав для розподілу судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з розглядом справи, немає. 5.3. Пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України). Відповідач у своєму відзиві крім іншого, просив суд стягнути з позивача витрати на правничу допомогу в сумі 5000 грн. Судом встановлено, що понесені відповідачем витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн., підтверджуються: Договором про надання правничої допомоги від 16.08.2024; Звітом про обсяг наданої правничої допомоги та використання адвокатом робочого часу від 20.08.2024; Ордером серії ВК №1130905 та свідоцтвом №827 від 12.11.2011 (а.с.50-53). Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Враховуючи наведене, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідача в даній справі не є співмірним з складністю справи та виконаних адвокатом робіт, а тому, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд приходить до висновку, що витрати на правничу допомогу відповідача мають складати 2000 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved