Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-02 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] аліменти у твердій грошовій сумі 8000,00 грн щомісячно, починаючи з дня подання позову і до повноліття дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначила наступне. Сторони перебували в шлюбі з 15.01.2015 року, який 07.08.2023 року рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва у справі №490/2541/23 розірвано. Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON] , [INFO] аліменти. Після фактичного припинення шлюбних відносин малолітня донька залишилася проживати разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні. У зв`язку із введенням відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 воєнного стану на території України з 24 лютого 2022 року позивачка змушена була разом з донькою виїхати до Німеччини щоб забезпечити спокій та належне існування собі та дитині, де перебуває і до сьогодні, донька відвідує школу та успішно навчається. Позивачка вказує, що повністю опікується інтересами і потребами дитини, піклується про неї, займається вихованням, слідкує за розвитком та здоров`ям дитини. Позивачка зазначає, що витрат пов`язаних із утриманням, вихованням, доглядом та розвитком доньки з кожним місяцем стає в рази більше. На даний час ціни на продукти сильно зросли, позивачка вже не може своїми силами все оплачувати. Дитина постійно росте, тому одяг та взуття кожних пару місяців потрібно докупляти новий. Позивачка вказує, що орієнтовно в місяць на самі базові потреби донечки витрачає понад 10 000 гривень. У зв`язку з нестачею коштів на утримання дитини позивачка неодноразово зверталася до свого колишнього чоловіка. Однак відповідач так і не надавав жодних коштів на утримання спільної дитини, при цьому з кожним місяцем витрат на дитину стає все більше. Разом з цим, [PERSON] стверджує, що від самого народження і до сьогоднішнього часу відповідач не бере активної участі у вихованні спільної доньки, хоча позивачці відомо, що відповідач має досить гарний та стабільний дохід, адже є власником кількох закладів швидкого харчування «Шаурма», дозволяє собі відпочивати в Дубаї, придбав машину, а також має нерухомість. Оскільки добровільно про сплату аліментів домовитися не вдалося, позивачка змушена звертатися до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.05.2024 року дану справу передано на розгляд судді Черенковій Н.П. та отримана останньою 06.05.2024 року. Після виконання приписів ст. 187 ЦПК України, ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 07.05.2024 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. 01.07.2024 року від представника відповідача - адвоката Рудика М.Р. надійшла заява, в якій вказав, що відповідач визнає позов частково та просить стягувати з нього аліменти на утримання малолітньої доньки у розмірі 3000,00 грн. 30.09.2024 року від представника позивачки - адвоката Кучерявої Т.Ю. надійшло заперечення на заяву представника відповідача, вважала що сума на яку погодився відповідач є недостатньою для забезпечення потреб дитини, а також вказала, що у відповідача немає інших дітей на утриманні, при цьому в цьому році він придбав собі ще одну квартиру в м.Миколаєві вартістю 687277,00 грн. то ж відповідач має можливість сплачувати заявлений позивачкою розмір аліментів. Сторони до судового засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомленні належним чином, причини неявки суду не повідомили. Суд вважає, що підстав для відкладення розгляду справи немає, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення рішення, адже основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, що відповідає приписам ст. 223 ЦПК України. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Встановлено, що часткове визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд, дослідивши та оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 15.01.2015 року по 07.08.2023 року. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] . Відповідно до ч. 10 ст.\~7\~Сімейного кодексу\~України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Захист інтересів дитини знаходиться в одній площині поряд з такими фундаментальними правовими цінностями, як життя, здоров`я, свобода, безпека, справедливість. Захист інтересів дитини, її виховання обома батьками є запорукою становлення сильної держави, правового суспільства, оскільки зростаючи дитина перетворюється на правового партнера дорослих членів суспільства. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. У частині першій статті 9 зазначеної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і потрібно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Забезпечення найкращих інтересів дитини це дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 Сімейного кодексу України). Обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини визначені статтею 150 СК України. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист (частини дев`ята-десята статті 7 СК України). З огляду на статтю 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Окрім того, відповідач не позбавлений обов`язку утримувати свою дитину. Разом з тим, факт відсутності у батька або матері можливості надавати дітям відповідного розміру утримання не є у переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дітей, проте враховується судом при визначенні розміру аліментів. Позивачка визначилася зі способом стягнення аліментів та просила стягувати їх з відповідача у твердій грошовій сумі. Так, в законодавстві термін «тверда грошова сума» є умовним та позначає відповідну суму аліментів на утримання дитини, що чітко визначена за домовленістю між платником та одержувачем аліментів або за рішенням суду. Грошовою одиницею України є гривня (стаття 99 Конституції України). За змістом частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Механізм обов`язкової індексації розміру аліментів, визначених у твердій грошовій сумі, встановлено Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078 (із змінами та доповненнями). Абзацами першим, третім пункту 10-4 вказаного Порядку встановлено, що обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, здійснюється з місяця, в якому призначено аліменти. У разі проведення державним, приватним виконавцем індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, обчислення індексу споживчих цін здійснюється наростаючим підсумком, починаючи з наступного року з місяця, що відповідає місяцю встановлення розміру аліментів. Частиною першою статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» встановлено, що прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу. Статтею 5 Закону України «Про прожитковий мінімум» встановлено, що для спостереження за динамікою рівня життя в Україні на основі статистичних даних про рівень споживчих цін центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, розраховує щомісяця фактичний розмір прожиткового мінімуму на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення. Аналіз вказаних положень свідчить про те, що механізм та порядок щорічного визначення розміру прожиткового мінімуму та щорічної індексації розміру аліментів є в значній мірі схожим. Це робить можливим та доцільним проведення такої індексації лише за умови визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі із зазначенням конкретної грошової суми у грошовій одиниці України гривні, а не з прив`язкою до розміру прожиткового мінімуму чи до її частини. Зазначене узгоджується з приписами статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», яка, зокрема, регулює питання щодо проведення державним, приватним виконавцем індексації розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі. При таких обставинах, приймаючи до уваги положення зазначених вище правових норм, враховуючи законодавчо встановлений механізм обов`язкової індексації розміру аліментів, визначених у твердій грошовій сумі, за наявності відповідної заяви одержувача про обрання ним способу стягнення аліментів у вигляді твердої грошової суми, суди у резолютивній частині рішення про стягнення аліментів повинні зазначати конкретну грошову суму, визначену у грошовій одиниці України гривні. Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 20 жовтня 2021 року у справі № 351/1886/20 (провадження № 61-13598св21). При визначенні розміру аліментів, суд виходить з принципу повної рівноправності обох батьків - батька і матері - у всіх правах і обов`язках відносно своєї дитини. Мати і батько не мають жодних переваг щодо здійснення виховання та утримання дітей. Як встановлено судом під час судового розгляду, малолітня донька - [PERSON] , [INFO] , проживає разом зі своєю матір`ю [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Зазначені обставини жодним чином не спростовані відповідачем під час судового розгляду. Відповідач є особою працездатного віку, що здатна забезпечувати належний рівень утримання малолітньої дитини, доказів матеріального становища відповідача, які б свідчили про те, що останній не має можливості сплачувати аліменти в матеріалах справи відсутні. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, відповідач є власником земельної ділянки [ADDRESS] , згідно Договору купівлі-продажу від 22.11.2019 р., а також двох квартир за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] , що підтверджується Договором дарування квартири від 07.10.2020 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідачем також не надано суду доказів на підтвердження того, що на його утриманні є інші неповнолітні діти та непрацездатні члени сім`ї. Докази, які свідчать про наявність підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дитину в матеріалах справи відсутні. Оскільки судом встановлено, що малолітня донька, проживає разом зі своєю матір`ю, а отже тягар по її утриманню здебільшого покладається на неї, виходячи з вимог сімейного законодавства, відповідно до якого діти мають право на отримання матеріальної допомоги з боку обох батьків, враховуючи ту обставину, що відповідач є здоровою особою працездатного віку, суд вважає необхідним покладення на останнього аліментного зобов`язання. Водночас, на думку суду, визначений позивачкою розмір аліментів є завищеним та не підтверджений жодними доказами. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що стягнення з [PERSON] аліментів на утримання малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 6000,00 грн щомісячно відповідатиме інтересам дитини, платника аліментів та принципу справедливості. На думку суду, вказаний розмір аліментів є співмірним із тими відомостями та доказами, які були надані та повідомлені суду, при цьому такий розмір аліментів забезпечить матеріальні потреби дитини з урахуванням її віку і стану здоров`я. Разом із тим, з урахуванням обставин справи, які мають істотне значення, платник та одержувач аліментів не позбавлені права, за наявності підстав, звернутися до суду з позовом про зміну розміру аліментів (стаття 192 СК України), а той із батьків з ким проживає дитина - з позовом про стягнення додаткових витрат на дитину (стаття 185 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Отже, суд стягує з відповідача аліменти на користь позивачки на утримання малолітньої дитини у вищевказаному розмірі, починаючи із дня пред`явлення позову до суду, а саме з 02 травня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. За змістом ч.2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки позов підлягає частковому задоволенню, то з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 1 211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved