Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-08 00:00:00

У березні 2024 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна та припинення права спільної сумісної власності подружжя, просила суд присудити відповідачу неподільне майно та визнати за ним право особистої приватної власності на легковий автомобіль Nissan Rogue 2.5і, державний реєстраційний номер [NUMBER] , ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] , 2016 року випуску в порядку поділу спільного майна подружжя та стягнути з [PERSON] на її користь 275 060 грн. та судові витрати. В обґрунтування поданого позову зазначено, що між позивачем, [PERSON] та відповідачем [PERSON] , [INFO] був укладений шлюб, зареєстрований Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, про що складено актовий запис №451. У період спільного проживання сторін, 16 жовтня 2021 року, придбано транспортний засіб марки Nissan Rogue, 2016 року випуску, номер кузова (VIN) [NUMBER] , червоного кольору, універсал 2.5 л, державний номерний знак [NUMBER] , який за спільним рішенням подружжя був зареєстрований на [PERSON] . Сімейне життя позивача з відповідачем не склалося, останнім часом сторони разом не проживають, питання щодо розірвання шлюбу вирішується. Даний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя, він є рухомим майном, яке є неподільне. З приводу користування вказаним автомобілем, у позивача з відповідачем згоди не досягнуто, спільне володіння і користування автомобілем є неможливим. Позивачем не одноразово пропонувалося відповідачу вирішити даний спір у досудовому порядку, шляхом або продажу автомобіля та поділу грошових коштів, або сплати на користь позивача грошових коштів у сумі, що становить половину вартості транспортного засобу, про те відповідач ігнорував вказані пропозиції. Вказано, що придбаний у шлюбі автомобіль є об`єктом права спільної сумісної власності, співвласниками виступають [PERSON] та [PERSON] . Відповідно частки позивача та відповідача на спірний автомобіль є рівними і становлять по 1/2 часток транспортного засобу кожному із співвласників. Спірний автомобіль знаходиться у одноосібному володінні та користуванні відповідача, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [PERSON] утримує у себе. Відповідно до звіту про оцінку транспортного засобу № 0904-24/1 від 09 квітня 2024 року середня ринкова вартість автомобіля на дату оцінки складає 550 120 грн.\~ Враховуючи рівність часток подружжя у праві власності на спірний транспортний засіб вартісні, величини автомобіля для позивача та відповідача складають по 275 060 грн. кожному. Відповідно [PERSON] має бути присуджена грошова компенсація за 1/2 частини автомобіля у розмірі 275 060,00 грн. Позивач зазначає, що сума витрат, яких вона понесла у зв`язку із розглядом справи є витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 750, 60 грн.; витрати по сплаті авансу адвокату у розмірі 5000,00 грн. на виконання договору про надання правничої (правової) допомоги від 07 березня 2024 р., витрат на проведення оцінки по визначенню середньої ринкової вартості автомобіля проведеної на підставі договору про проведення експертизи №0904-24/1 від 09 квітня 2024 р. у розмірі 5000,00 грн. Всього орієнтовні витрати, пов`язані із розглядом справи складають 12 750,60 грн. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 03 квітня 2024 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 29 квітня 2024 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. У підготовче засідання від представника позивача, адвоката Турта А.В. надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила задовольнити. Відповідач у підготовче засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги згідно позовної заяви визнав та не заперечував проти задоволення позову. Відповідно до ст. 200 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем суд ухвалює рішення в підготовчому судовому засіданні. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом установлено, що 25 липня 2015 року між сторонами був укладений шлюб, який зареєстрований Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану\~ реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис №451. У період\~ перебування сторін у шлюбі, 16 жовтня 2021 року ними було придбано транспортний засіб марки Nissan Rogue, 2016 року випуску, номер кузова (VIN) [NUMBER] , червоного кольору, універсал 2.5 л, державний номерний знак [NUMBER] та був зареєстрований на [PERSON] . Відповідно до звіту про оцінку транспортного засобу №0904-24/1 від 09 квітня 2024 року, середня ринкова вартість автомобіля на дату оцінки складає 550 120 грн.\~ Суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. У позовній заяві позивач просила стягнути з відповідача на її користь 275 060 грн. в якості 1/2 частини вартості автомобіля. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. При цьому, суд враховує правові позиції ВС з аналогічних спорів, в яких ВС роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України. Як встановлено у судовому засіданні, сторони з 2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі та під час шлюбу придбали спірний автомобіль. Даний автомобіль відповідно до ст.60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу. Оскільки добровільно сторони не домовилися про розмір часток, які мають бути визначені кожному з них, суд вважає, що частки майна дружини та чоловіка є рівними, а враховуючи те, що автомобіль є неподільною річчю і позивач просила стягнути на свою користь компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля, тому суд розділяє вказаний автомобіль, припинивши право сумісної власності на автомобіль та стягненням з відповідача на користь позивачки 1/2 частини вартості автомобіля. У відповідності до\~ ст. 133, 141 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.\~\~ До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Оскільки суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, витрати пов`язані з проведенням оцінки та витрати на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved