Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-02 00:00:00

У квітні 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» звернулось до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан», про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява мотивована тим, що 31.05.2021 за власного волевиявлення, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан» URL: https://miloan.ua/, [PERSON] було подано заявку на отримання кредиту №3617068. Дана заява знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті URL: https://miloan.ua/. Зазначається, що відповідач уклав договір про споживчий кредит №3617068 від 31.05.2021 з ТОВ «Мілоан» та на підставі платіжного доручення йому були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 20000 грн. 13.09.2021 згідно умов Договору відступлення прав вимоги №07Т, ТОВ «Мілоан» було відступлено право вимоги за кредитним договором №3617068 від 31.05.2021 на користь ТОВ «Діджи фінанс», а відповідно ТОВ «Діджи фінанс» набуто права вимоги до відповідача. Посилається, що згідно договору відступлення права вимоги сума боргу перед новим кредитором є обґрунтованою та документально підтвердженою та становить 85 750,00 грн., із яких: - заборгованість за тілом кредиту становить 20000 грн.; - заборгованість за відсотками становить 63 750,00 грн.; - заборгованість за комісійними винагородами становить 2000 грн.; - заборгованість за пенею становить 0 грн. Зважаючи на викладене ТОВ «Діджи фінанс» просить стягнути з відповідача вказану вище суму заборгованості у розмірі 85750,00 грн., а також понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 422,40 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000,00 грн. Ухвалою судді Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 24 квітня 2024 року вказана позовна заява була прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. У строк, установлений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідач відзив на позовну заяву не надав. Ухвалою Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 31 липня 2024 року закрито підготовче провадження по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи фінанс» до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан», про стягнення заборгованості за кредитним договором. Справу призначено до судового розгляду. 3 жовтня 2024 року Великоберезнянським районним судом Закарпатської області постановлено ухвалу про заочний розгляд справи із ухваленням заочного рішення. Представник позивача в судове засідання не з`явився. Попередньо подав клопотання про проведення розгляду справи у його відсутності, зазначивши, що позов підтримує повністю та не заперечує проти проведення заочного розгляду справи. Відповідач, будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, повторно в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутності чи відкладення розгляду справи суду не подав. Судом неодноразово надіслані повідомлення про дату, час та місце проведення судового засідання за зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою місця проживання відповідача [PERSON] , що встановлена в порядку передбаченому ч.ч. 6, 7 ст. 187 ЦПК України, однак поштова кореспонденція повернулася з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», іншої адреси відповідача суду не повідомлено. В силу приписів п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України така поштова кореспонденція вважається врученою належним чином. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутності чи відкладення розгляду справи суду не подав. У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. \~Суд, встановивши фактичні обставини справи, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, дослідивши та оцінивши докази, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, зважаючи на таке. Судом встановлено, що 31 травня 2021 року в особистому кабінеті на офіційному веб-сайті ТОВ «Мілоан» (URL: https://miloan.ua) [PERSON] подав заяву на отримання кредиту №3617068; дана заявка знаходиться у власному кабінеті відповідача на офіційному веб-сайті URL: https://miloan.ua/. ТОВ «Мілоан» було направлено відповідачу електронним повідомленням (SMS) одноразовий ідентифікатор, при введенні якого відповідач підтвердив прийняття умов кредитного договору №3617068 від 31 травня 2021 року, який також знаходиться у власному кабінеті відповідача. Таким чином, між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] в електронній формі було укладено договір про надання споживчого кредиту №3617068 від 31 травня 2021 року, згідно якого відповідачу надано кредит у розмірі 20 000 грн., строком на 15 календарних днів, з терміном повернення кредиту і слати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом 15 червня 2021 року (п. 1.4 кредитного договору). Відповідно до п. 1.5.1 кредитного договору комісія за надання кредиту становить 2 000 грн, яка нараховується одноразово за ставкою 10 % від суми кредиту одноразово. Відповідно до п. 1.5.2 кредитного договору проценти за користування кредитом становлять 3750 грн, які нараховуються за ставкою 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожний день строку користування кредитом. Разом з тим, згідно п.п. 1.6, 1.7 кредитного договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5 % від фактичного залишку кредиту за кожний день користування кредитом; тип процентної ставки за цим договором - фіксована. Відповідач прийняв умови кредитного договору та підписав зазначений кредитний договір з використанням одноразового ідентифікатора (пароля-смс) та отримав кредит в сумі 20000 грн на свою банківську платіжну картку, що підтверджується платіжним дорученням №47608369 від 31 травня 2021 року. Також 31 травня 2021 року відповідачем було підписано паспорт споживчого кредиту та підписано і погоджено графік платежів за договором про споживчий кредит, які є додатками №1 та №2 відповідно до договору про надання споживчого кредиту №3617068 від 31 травня 2021 року. 13 вересня 2021 року згідно умов договору факторингу №07Т, ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за кредитним договором №3617068 від 31 травня 2021 року на користь ТОВ «Діджи Фінанс», а відповідно ТОВ «Діджи Фінанс», набуло права вимоги до відповідача. На виконання умов зазначеного договору ТОВ «Діджи Фінанс» було сплачено ТОВ «Мілоан» кошти, що підтверджується копіями платіжних інструкцій. Згідно даного договору відступлення права вимоги від 13 вересня 2021 року сума боргу перед новим кредитором ТОВ «Діджи Фінанс» становить 85750,00 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 20000,00 грн, заборгованість за відсотками - 63750,00 грн та заборгованість за комісією - 2 000,00 грн. У зв`язку із невиконанням відповідачем умов кредитного договору, ТОВ «Діджи Фінанс» на адресу проживання останнього 27 вересня 2023 року направлено досудову вимогу про оплату заборгованості за кредитним договором №3617068 від 31 травня 2021 року в сумі 85750,00 грн. Згідно п. 1 ч. 2\~ст. 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до положень ч. 1\~ст. 203 ЦК України\~зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною першою статті 205\~ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 1\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).\~Статтею 638\~ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до положень\~ст.\~639 ЦК України\~договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі (п. 5 ч. 1ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону (ч.ч. 4, 6ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч.ч. 12, 13\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Згідно ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до ст.ст.526, 527, 530\~ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до\~ст. 625 ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно\~ст.\~1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до\~ст. 1054ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі\~ст. 512 ЦК України\~кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ч. 1\~ст. 1077 ЦК України\~за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно до ч. 1\~ст. 1078 ЦК України\~предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно зі ст.1081 ЦК України\~клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Відповідно до ст.1082 ЦК України\~боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Згідно правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цс15 боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредиторові, неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі. При вирішенні спору судом взято до уваги, що відповідач в порушення взятих на себе зобов`язань своєчасно не здійснив погашення основної суми заборгованості та не повернув грошові кошти, отримані в кредит. З огляду на те, що [PERSON] згідно укладеного з ТОВ «Мілоан» договору взяв на себе зобов`язання погашати кредит у визначений договором строк, та вказаний обов`язок ним був порушений, що підтверджується відомістю про щоденні нарахування по кредитному договору №3617068, а відтак у позивача виникло право вимагати повернення позики, що залишилася за тілом кредиту в розмірі 20000 грн та комісію за надання кредиту в розмірі 2000 грн. Відповідач не надав суду доказів, які спростовували б розмір заборгованості (за тілом кредиту та комісією), а тому наданий позивачем розрахунок заборгованості в цій частині, за відсутності заперечень щодо такого розрахунку від відповідача, приймається судом як достовірний. Водночас, суд критично оцінює розмір заборгованості, яку позивач просить стягнути з відповідача по вищезазначеному договору в частині нарахованих процентів за користування кредитом, та приходить висновку про недоведеність підстав для стягнення заявленої позивачем суми заборгованості в цій частині, виходячи з наступного. Суд враховує, що договором про споживчий кредит №3617068 від 31 травня 2021 року визначено, що кредит надано строком на 15 днів - з 31 травня 2021 до 15 червня 2021 року, розмір процентів згідно п. 1.5.2 договору та додатку №1 до цього договору встановлено в розмірі 1,25 % за кожен день строку користування кредитом, в сумі 3750 грн, а відтак саме у вказаному розмірі підлягають до стягнення проценти за користування кредитом. При цьому суд враховує, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів щодо пролонгації строку кредитування відповідно до умов кредитного договору та доказів складання та доведення до відповідача оновлених графіків платежів, передбачених п.п. 4.1, 4.2 кредитного договору, та в матеріалах справи такі докази, подані в порядку ч. 3 ст.\~12, ч. 1 ст.\~81 ЦПК України, відсутні. Отже, позивачем здійснювалось нарахування процентів за користування кредитними коштами після закінчення 15-денного строку кредитування, передбаченого договором про споживчий кредит №3617068 від 31 травня 2021 року. Одночасно суд також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, згідно якої після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст.\~1050\~ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та пеню за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий правовий висновок підтверджено і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16. Позивачем вимог в порядку ч. 2 ст.\~625\~ЦК України не заявлялось. Отже, враховуючи узгоджений сторонами строк кредитування 15 днів, а також враховуючи відсутність належних та допустимих доказів щодо пролонгації строку кредитування, позовні вимоги про стягнення з відповідача процентів за користування кредитними коштами підлягають частковому задоволенню, в межах строку дії кредитного договору. Таким чином, з урахуванням встановлених обставин справи та умов кредитування суд приходить висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за процентами за 15 днів в розмірі 3750 грн (20000 грн х 1,25 % х 15 днів = 3750 грн). При вирішенні даного спору судом взято до уваги, що відповідно до\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, та при цьому суд враховує, що відповідач належних доказів повернення грошових коштів за кредитним договором суду не надала. Контррозрахунку, який би спростовував неправильність розрахунку, поданого позивачем, відповідачем також не надано. З врахуванням наведеного, сума заборгованості за кредитним договором, що підлягає стягненню з відповідача становить 25750 грн, з яких: 20000 грн -\~заборгованість за тілом кредиту; 3750 грн - заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитом, 2000 грн - заборгованість за комісією. Враховуючи часткове задоволення позову, відповідно до ст.\~137, ч.ч. 1, 2 ст.\~141 ЦПК України, з відповідача на користь ТОВ «Діджи Фінанс» слід стягнути: витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме 30 % (25750 х 100 : 85750) від 2422,40 грн (сплачено з урахуванням коефіцієнту 0,8 для пониження розміру ставки при подачі позову через систему «Електронний суд»), що становить 726,72 грн (2422,40 х 30 %); витрати на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог (згідно детального опису виконаних робіт), які становлять 1800 грн (6000 х 30 %).

Outcome: partial