Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . 13.12.2022 року шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу малолітній син залишився мешкати з відповідачкою. Позивач [PERSON] є військовослужбовцем, був призваний на військову службу під час мобілізації, під час воєнного стану та на даний час проходить військову службу, є учасником бойових дій. Як зазначає позивач. відповідачка досить тривалий час чинить йому перешкоди у спілкуванні з сином, не дає можливості вільно спілкуватися з дитиною та приймати участь у його вихованні. 26.01.2023 року позивач звернувся за захистом своїх батьківських прав до Томаківської селищної ради із заявою, що мати першкоджає спілкуватися з дитиною, аліменти використовує не за призначенням і що він є військовслужбовцем та не може в будь-який час бачити дитину. 16.02.2023 року , рішенням виконавчого комітету Томаківської селищної ради Дніпропетровської області вирішено: призначити зустрічі [PERSON] з його малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , в часи звільнювальних та відпустки батька, з 9 до 19 години на території проживання його за адресою: [ADDRESS] , без присутності матері [PERSON] .. за попередньою домовленістю між батьками та враховуючи стан здоров?я дитини. Проте, незаважаючи на прийняте рішення органу опіки та піклування, відповідачка продовжувала всіляко перешкоджати спілкуванню колишнього чоловіка з їх малолітнім сином. Так. у звязку з перебуванням позивача на військовій службі. він не мав можливості систематично спілкуватися з сином, тож під час звільнень попередньо намагався домовитися з колишньою дружиною про можливість взяти дитину за своїм місцем проживання, але неодноразово відповідачка відмовляла у спілкуванні, посилаючись на проживання за межами громади, перебуванні у іншому місті. Позивач неодноразово звертався з проханням до відповідача про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, проте відповідач на його прохання не реагує. Вважає, що має перешкоди у вихованні та спілкуванні з рідним сином, що є неприпустимим, оскільки такі перешкоди впливають на розвиток дитини. як фізичний так і духовний, підвищення її свідомості та любов до свого рідного батька. Позивач, як люблячий батько, вважає що має рівні права і обовязки щодо спільної дитини, але відповідач нехтує його правами та правами дитини. Тому позивач був вимушений звернутися до суду із даною позовною заявою та просить суд визначити спосіб участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з сином [PERSON] наступним чином,а саме: - шляхом надання [PERSON] систематичних побачень з сином [PERSON] в часи його звільнювальних та відпустки з військової служби з 09:00 до 20:00 години за місцем його мешкання за адресою: [ADDRESS] , без присутності матері дитиин [PERSON] з правом відвідування навчальних. спортивних, розважальних та розвиваючих закладів; - спілкуватися з сином [PERSON] , [INFO] за допомогою засобів мобільного зв?язку. В судовому засіданні представник позивача та позивач підтримали заявлені позовні вимоги та просили суд їх задовольнити. 09.09.2024 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позорвну заяву, в які вона вказує, що буде надавати дитини і без рішення суду, вказує лише на те, що позивач повинен заздалегідь повідомляти її про наявність у нього днів вивільнення чи відпусток для забезпечення його спілкування з дитиною. Щодо вимог про спілкування з сином [PERSON] за допомогою засобів мобільного звязку просить суд відмовити, оскільки внаслідок військової агресії та воєнного стану, постійних перебоїв з електроенергією та інтернетом вона не має можливостей забезпечити спілкування позивача з дитиною. В судове засідання відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи не зявилась,причини своєї неявки суду не повідомила. Позивач в судовому засіданні не заперечував проти заочного розгляду справи. Третя особа, служба у справах дітей Виконавчого комітету Томаківської селищної ради в судове засідання не зявились, проте надіслали до суду висновок про участь батька [PERSON] , у вихованні малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до якого рекомендовано визначати спосіб батька у вихованні сина за попередньою домовленістю між батьками та з урахуванням стану здоровя дитини, бажання, інтересів та потреб дитини. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неявкою відповідача та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. За загальним правилом статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 п.1 ч.2 ст.76 , ч.1, 2 ст.77, ч.1 ст.95 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може грунтуватись на припущеннях. Частиною 1, 3 ст.89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу. Як вбачається з ч. 5 ст. 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 17 червня 2020 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб. зареєстрований відділом державної реєстраціїактів цивільного стану по Томаківському району та м.Марганцю Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис № 76. Від шлюбу мають сина- [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . Відповідно до рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 13.12.2022 року шлюб між сторонами по справі було розірвано. 16.02.2023 року, рішенням виконавчого комітету Томаківської селищної ради Дніпропетровської області вирішено: призначити зустрічі [PERSON] з його малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , в часи звільнювальних та відпустки батька, з 9 до 19 години на території проживання його за адресою: [ADDRESS] , без присутності матері [PERSON] за попередньою домовленістю між батьками та враховуючи стан здоров?я дитини. Згідно відповіді служби у справах дітей Виконавчого комітету Томаківської селищної ради від 05.08.2024 року .протягом 2023-2024 років, [PERSON] понад пять разів звертався до служби у справах дітей Виконавчого комітету Томаківської селищної ради з питання спілкування з малолітнім сином.у звязку з перешкоджанням колишньою дружиною. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. За приписами ст. 7 СК України, яка встановлює загальні засади регулювання сімейних відносин, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386(ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, передбачено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості. У відповідності до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Конвенція про права дитини в пункті 3 статті 9 закріпила принцип, за яким держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У відповідності до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Як визначено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 141 СК України на батьків покладені рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Право батька, матері та дитини на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежено законом, закріплено положеннями ст. 153 СК України. При цьому, у відповідності до положень ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів, в той час як батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні, та мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Як визначено частинами 1-3 статті 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 158 СК України передбачено порядок вирішення органом опіки та піклування спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї. Так, за її змістом орган опіки та піклування за заявою матері, батька дитини визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод (ч. 1 ст. 159 СК України). В такому випадку, як визначено приписами ч. 2 ст. 159 СК України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Відтак, правовий аналіз вказаних вище положень законодавства дає підстави для висновку, що участь суду при вирішенні питання щодо способу участі батька у вихованні дітей є необхідною у випадку наявності перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, яка створюється одним з батьків іншому, зокрема, у випадку ухилення від виконання рішення органу опіки та піклування. Згідно з ч. 2 ст. 159 СК України, під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. За правилами ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Так, з урахуванням імперативних вимог ч. 1ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку про обгрунтованість заявлених позовних вимог та необхідністю часткового задоволення, враховуючи висновок служби у справах дітей Виконавчого комітету Томаківської селищної ради від 13.02.2023 року .

Outcome: partial