Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-02 00:00:00

У травні 2024 року [PERSON] особі свого представника: адвоката Остапенко В.С. звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON] , якій просить: розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 03 жовтня 1992 року Відділом ЗАГС м. Рівне; стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у сумі 1211,20 грн. В обґрунтування вимог позову сторона позивача зазначає, що між позивачем та відповідачем 03 жовтня 1992 року був зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія [NUMBER] . Спільні діти на даний час досягли повноліття. Сімейні стосунки між позивачем та відповідачем не склались і з початку 2000 року вони не проживають разом, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, фактично сім`я розпалавсь. Вважаючи збереження шлюбу та примирення між подружжям не можливим і таким, що буде суперечити інтересам позивача, наполягає на розірванні шлюбу між позивачем та відповідачем. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 червня 2024 року у справі відкрито провадження та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивач [PERSON] та представник позивача: адвокат Остапенко В.С. не з`явилися, від представника позивача до суду надійшла заява, зареєстрована в канцелярії 01 жовтня 2024 року, в якій позовні вимоги підтримали, просить розгляд справи провести без участі позивача та представника, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, причини неявки суд не повідомив, будь-яких заяв або клопотань, відзову на позов чи заперечень проти позову, письмових пояснень, до суду не надав. Про розгляд справи судом відповідач повідомлявся шляхом направлення судових викликів рекомендованою поштовою кореспонденцією через відділення поштового зв`язку на зареєстровану адресу місця проживання відповідача, в порядку п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України, однак конверт судового відправлення повернувся з відміткою відділення поштового зв`язку «Укрпошта»: «за закінченням терміну зберігання». Крім того, про розгляд справи судом відповідач повідомлявся в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення по виклик на офіційному сайті судової влади України. Враховуючи зазначене, положення ст. 128 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи судом. Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання відповідачка в судове засідання не з`явилась, суд, у відповідності до норм\~ст.\~280\~ЦПК України, ухвалив здійснювати заочний розгляд справи, ухваливши заочне рішення. Враховуючи, що учасники справи у судове засідання не з`явилися, на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що між [PERSON] (відповідач у справі) та [PERSON] (позивач у справі) 03 жовтня 1992 року був укладений шлюб Відлом ЗАГС м. Рівне, про що в книзі реєстрації актів про укладання шлюбу зроблено запис № 1448 та видано Свідоцтво про укладення шлюбу серія [NUMBER] . Матеріали справи не містять відомостей про наявність у сторін спільних неповнолітніх дітей. Сторона позивача зазначаючи на фактичне припинення шлюбних відносин між подружжям ще у 2000 році, наполягає на розірвання шлюбу між подружжям, вважаючи не можливим примирення між позивачем та відповідачем, оскільки фактично сім`ї не існує. Положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно положень ст. 51 Конституції України, ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 1\~ст. 110, ч. 2\~ст. 104, ч. 3\~ст. 105 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання, за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що встановленими у справі обставинами підтверджується неможливість збереження шлюбу між позивачем та відповідачем, на розірвання якого наполягає сторона позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу між подружжям підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем. Згідно Свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER] виданого 03 жовтня 1992 року [INFO] , позивачка, під час реєстрації шлюбу з відповідачем, змінила своє дошлюбне прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Оскільки питання про зміну позивачці прізвища з набутого « [PERSON] » на дошлюбне « [PERSON] » суду не заявляється, враховуючи положення ч. 1 ст. 113 СК України, суд вважає можливим після розірвання шлюбу між сторонами, залишити позивачці прізвище набуте під час державної реєстрації шлюбу з відповідачем « [PERSON] ». Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до положень п. 6 ч. 1 ст. 264, п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, при ухваленні рішення, суд вирішує питання щодо розподілу судових витрат між сторонами, про що зазначає у резолютивній частині рішення. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 2 ст. 133 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом. Згідно п.п. 3 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу, сплачується судовий збір в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб Згідно положень ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня становить 3028 гривні. Таким чином, судовий збір за позовом про розірвання шлюбу поданим після січня 2024 року буде становити суму у 1211,20 грн. Згідно ч. 8 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Сторона позивача просить стягнути з відповідача понесені витрати зі сплати судового збору. Згідно фіскального чеку відділення поштового зв`язку АТ «Укрпошта», позивачем було сплачено судовий збір за звернення до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з даним позовом про розірвання шлюбу в сумі 1212,00 грн., який було зараховано 28.05.2024 на відповідний казначейський рахунок, ідентифікатор в казначействі: 661601156, що підтверджується випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України. Враховуючи наведені положення законодавства, приймаючи до уваги, що суд дійшов висновку про задоволення вимог позову про розірвання шлюбу, приходжу до висновку про розподіл сплаченого позивачем судового збору шляхом його стягнення з відповідача на користь позивача, проте в сумі яка визначена Законом, тобто в розмірі 1211,20 грн.. На підставі викладеного та

Outcome: approved