Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-06 00:00:00

18.04.2024 [PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що вона та відповідач - [PERSON] являються батьками дитини - [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом із нею та перебуває на її утриманні. Відповідач жодним чином не піклується по дитину, не проявляє інтересу до її життя, не цікавиться її успіхами у навчанні, її станом здоров`я, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 січня 2016 року з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на дочку - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 19.11.2015 і до досягнення дитиною повноліття, та видано виконавчий лист, який було подано до виконавчої служби для примусового виконання, однак, станом на 01.02.2024 заборгованість зі сплати аліментів становить 209380,25 грн. Тому, просила позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно дочки [PERSON] , [INFO] . 18.06.2024 судом постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 18.07.2024 - 09:30. 18.07.2024 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про перерву у підготовчому засіданні до 09.08.2024 - 10:00, згідно ч.5 ст. 198 ЦПК України. 09.08.2024 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, якою закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 27.09.2024 -10:00. 27.09.2024 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про відкладення судового засідання на 07.10.2024 - 09:30, згідно ч.2 ст. 223 ЦПК України. Позивачка - [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та зазначила, що відповідача бачила останній раз більше року тому, він телефонував до дитини, однак був у нетверезому стані. Відповідач жодної участі у житті дитини не приймає та має велику заборгованість зі сплати аліментів. Просила позов задовольнити, а судові витрати залишити за нею без відповідного відшкодування. Відповідач - [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив, відзив на позов та заяви з процесуальних питань до суду не подав. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області, за довіреністю у справі - [PERSON] , у судовому засіданні позов підтримала та зазначила, що працівники служби намагалися зв`язатися із відповідачем, але він не іде на контакт. Обстежити його місце проживання виявилося неможливим, оскільки він був у стані алкогольного сп`яніння і не допустив представників служби. Органом опіки та піклування було вирішено доцільним позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно дочки [PERSON] , [INFO] , оскільки це відповідає інтересам дитини. 07.10.2024 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, якою вирішив розглянути справу на підставі наявних у ній даних і доказів та постановити заочне рішення у справі, згідно ч.4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України. Суд, заслухавши учасників справи, показання свідка, думку дитини та психолога, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до ст.165 Сімейного Кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що позивачка - [PERSON] , [INFO] , та відповідач - [PERSON] , [INFO] , являються батьками малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована та проживає разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено матеріалами справи (а.с. 6-10,40). Зі свідоцтва про шлюб ( а.с.8) вбачається, що 17 травня 2023 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з чим змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». З характеристики учениці 3-В класу Білоцерківської гімназії - початкової школи № 5 Білоцерківської міської ради Київської області (а.с.13), вбачається, що малолітня [PERSON] , [INFO] , зарекомендувала себе як старанна, здібна, розумна учениця, має високі та достатні досягнення у навчанні, активна на заняттях, вміє працювати самостійно і в групі, завжди виконує домашні завдання, з однокласниками дружелюбна, вихована, має друзів у класі; дівчинка проживає разом із матір`ю - [PERSON] , яка цікавиться навчанням дочки, відвідує батьківські збори, забезпечує усім необхідним для навчання, тримає постійний зв`язок з класним керівником, а батько дитини - [PERSON] до шкоди не приходить, на батьківські збори не з`являється, з класним керівником та учителями - предметниками не спілкується. З матеріалів справи (а.с.11-12) вбачається, що рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 січня 2016 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на дочку - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 19.11.2015 і до досягнення дитиною повноліття, та згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного головним державним виконавцем Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Герасименко Ю.О., у виконавчому провадженні № [NUMBER], щодо виконання вказаного рішення, станом на 01.02.2024 заборгованість відповідача зі сплати аліментів становить 209380,25 грн. Також, встановлено, що відповідач - [PERSON] зареєстрованим по місту Біла Церква та Київській області не значиться, а проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджено матеріалами справи (а.с.19,21,40). 27.08.2024 Виконавчий комітет Білоцерківської міської ради ухвалив рішення № 695 (а.с.52), відповідно до якого, орган опіки та піклування дійшов висновку, що [PERSON] , [INFO] , в порушення вимог чинного законодавства України з питань охорони дитинства ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання дитини, що є правовою підставою для позбавлення його батьківських прав та позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав стосовно його дочки [PERSON] , [INFO] , є доцільним і відповідає інтересам дитини. Свідок [PERSON] у судовому засіданні дав показання, що він перебуває у шлюбі з позивачкою з 17.05.2023 та вони разом виховують і забезпечують дитину - [PERSON] , [INFO] . Відповідача бачив пів року тому, коли він приїздив до дитини у нетверезому стані. Відповідач не виконує свої батьківські обов`язки відносно дочки, не спілкується з нею, не цікавиться її життям, а його приїзди у нетверезому стані негативно впливають на розвиток дитини. Також, відповідач не допомагає матеріально, участі у розвитку та навчанні дитини не приймає. Малолітня дитина - [PERSON] , [INFO] , у судовому засіданні пояснила, що вона проживає разом із мамою та вітчимом за адресою: [ADDRESS] , навчається у четвертому класі ЗОШ № 5. З батьком інколи бачиться і розмовляє по телефону. 07.08.2024 батько зателефонував, привітав з днем народження, обіцяв приїхати і піти з нею у парк, однак обіцянки не виконав. У 2024 році вони бачилися з батьком три рази, у 2023 році бачилися три рази, ходили гуляти, батько купував цукерки і все. З вітчимом у неї добрі стосунки, він допомагає їй у навчанні, вони разом ходять на прогулянки, він купує щороку усі необхідні їй речі до школи. Вона згодна на позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно неї. Психолог [PERSON] , яка являється практикуючим психологом та працює в Центрі соціально - психологічної реабілітації дітей «Злагода», у судовому засіданні зазначила, що малолітня [PERSON] дала пояснення вільно, відверто та без стороннього примусу та тиску. При вирішенні спору суд виходить з наступного. Згідно ст. 154 СК України захист прав і інтересів неповнолітніх дітей належить їхнім батькам. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Верховний суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч.1 ст.164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. А відповідно до ст. 27 цієї Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Європейський суд з прав людини (рішення у справі "Хант проти України" від 07.12.2006, рішення у справі Olsson v. Sweden (№2) від 27.11.1992) нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Рішення Європейського Суду з прав людини згідно з ст. 17 ЗУ "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" мають в Україні значення джерела права. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української Радянської Соціалістичної Республіки від 27 лютого 1991 р., частин 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Судом встановлено, що відповідач - [PERSON] , [INFO] , свідомо самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків відносно дочки - [PERSON] , [INFO] , не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти, втратив емоційний, духовний зв`язок із дочкою, внаслідок тривалого нехтування батьківськими обов`язками, що підтверджується письмовими доказами, показанням свідка та поясненням малолітньої дитини. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідач у судове засідання не з`явився, відзив на позов з доказами у спростування доводів позивачки до суду не подав та не довів у судовому порядку виконання ним належним чином свої батьківських обов`язків відносно дитини. Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд дійшов висновку, про позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки це відповідає інтересам дитини, адже вона має право на достатній рівень життя, необхідний для їх фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, який не забезпечує їй батько. Відповідно до ч.6 ст. 164 СК України, рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Слід зазначити, що згідно із ст. 168 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із заявою про надання їм права на побачення з дитиною та суд може дозволити разові, періодичні побачення з дитиною, якщо це не завдасть шкоди її життю, здоров`ю та моральному вихованню, за умови присутності іншої особи. Також, згідно із ст. 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав та в даному випадку суд перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачка сплатила при подачі позову судовий збір у розмірі 1211,20 грн (а.с.1) та заявила клопотання про залишення даних витрат за нею без відповідного відшкодування.

Outcome: approved