Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-29 00:00:00

Адвокат Буднік Олена Петрівна в інтересах [PERSON] звернулась з позовом до Київської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [INFO] померла мати позивачки [PERSON] , яка на день смерті проживала у м. Мюнхен Федеративної Республіки Німеччина. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме на 1/4 частину квартири за адресою: [ADDRESS] , що належала померлій на праві спільної сумісної власності. Іншими співвласниками квартири є батько позивачки [PERSON] та позивачка. Позивачка є спадкоємицею майна своєї матері за законом. 13.09.2019 [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса КМНО Гоменюк О.М. з заявою про прийняття спадщини, була заведена спадкова справа №16/2019 (у спадковому реєстрі №64740511). [PERSON] відмовився від прийняття спадщини. Проте постановою від 06.10.2023 нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину з причини відсутності правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності спадкодавця на нерухоме майно. Просила визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частку квартири [ADDRESS] , загальною площею 76,74 в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 18.12.2023 постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі, призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження та витребувано докази. 03.06.2024 постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження. Адвокат Конверський Є.А., який діє в інтересах [PERSON] , надав відзив на позовну заяву, в якому визнав позовні вимоги. Київська міська рада своїм правом на подачу відзиву не скористалась. Учасники справи в судове засідання не з`явились. Представник позивача просила розглянути справу без її участі. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] народилася [INFO] , батьками записані [PERSON] та [PERSON] . 05.10.1993 [PERSON] та членам його сім`ї [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] відділом приватизації Підприємства Київських теплових мереж видано свідоцтво про право власності в рівних частках на квартиру [ADDRESS] . [PERSON] змінила прізвище та ім`я на Стула [PERSON] . [PERSON] успадкував 1/4 частку квартири [ADDRESS] , яка належала його матері [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , яка на день смерті проживала у м. Мюнхен Федеративної Республіки Німеччина. 13.09.2019 [PERSON] звернувся до нотаріуса з заявою про відмову від прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті його дружини [PERSON] , на користь дочки [PERSON] . 13.09.2019 була заведена спадкова справа №16/2019 (у спадковому реєстрі №64740511). 13.09.2019 [PERSON] звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті матері [PERSON] . Відповідно до інформаційної довідки КП КМР «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 05.07.2001 №25376 згідно з даними реєстрових книг Бюро, квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована: 3/4 частки за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05.10.1993, 1/4 частка за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 05.12.2000. Відповідно до технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] , виготовленого станом на 24.06.2021, загальна площа квартири становить 76,7 кв.м., житлова 43 кв.м. 06.10.2023 приватний нотаріус [PERSON] відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину з причини відсутності правовстановлюючих документів, що посвідчують право власності спадкодавця на 1/4 частку квартири [ADDRESS] . Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, примусове виконання обов`язку в натурі, визнання незаконними дії чи бездіяльності органу місцевого самоврядування. Відповідно до ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частина 1 ст. 317 ЦК України передбачає, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до положень ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Згідно з частинами першою-другою ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно з частинами першою-другою ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно з частинами першою ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно (ст. 1297 ЦК України). Як встановлено судом, позивач, як спадкоємець за законом, звернулася у встановленому законом порядку із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] . Другий спадкоємець - чоловік померлої [PERSON] відмовився від прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті дружини на користь дочки [PERSON] . Проте нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/4 частину спірної квартири, у зв`язку з відсутністю документів, що посвідчують право власності спадкодавця на нерухоме майно. Зазначені обставини свідчать про порушення прав позивача, як спадкоємця майна померлої. У цій справі судом встановлено, що позивач прийняла спадщину після смерті матері в порядку і в строки, визначені законом. Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Враховуючи встановлені судом обставини справи, беручи до уваги всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено обґрунтованість заявлених вимог належними, допустимими доказами, а обраний ним спосіб захисту порушеного права відповідає приписам п.1 ч.2 ст. 15 ЦК України. Проте, суд враховує, що відповідач [PERSON] є неналежним відповідачем у цій справі, оскільки він відмовився від прийняття спадщини. Належним відповідачем у цій справі є Київська міська рада, яка представляє територіальну громаду міста Києва. Враховуючи наведене, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог, заявлених до неналежного відповідача, та не приймає визнання позову відповідачем [PERSON] , оскільки воно суперечить закону. Суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги, заявлені до Київської міської ради, що має наслідком часткове задоволення позовних вимог. Враховуючи, що позивач звернулась до суду за захистом своїх спадкових прав через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів, а не через вчинення протиправних дій Київською міською радою, яка залучається до участі в справі як відповідач, оскільки у неї може виникнути право на визнання спадщини відумерлою у випадку відмови у задоволенні позовних вимог про визнання права на майно в порядку спадкування, то суд вважає справедливим судові витрати залишити за позивачкою. За вказаних обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: partial