Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-23 00:00:00

Прокурор Вишгородської окружної\~прокуратури Київської\~області звернувся в суд з позовом в інтересах держави в особі Димерської селищної\~ради Вишгородського\~району Київської\~області до [PERSON] про відшкодування шкоди, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області. В обґрунтування вимог посилається на те, що ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 23 травня 2023 року № 363/353/23 у кримінальному провадженні № 42022112330000501 від 15.06.2022 [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 254 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності, кримінальне провадження щодо нього закрито з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України. Закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності на підставі п.1 ч. 2 ст. 284 КПК України є нереабілітуючою підставою, а тому така особа не звільняється від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду. [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером 3221881401:20:011:0182, площею 7,9288 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на території Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області. У [PERSON] , який достовірно знав, що земельна ділянка з кадастровим номером 3221881401:20:011:0182, загальною площею 7,9288 га, призначена для ведення особистого селянського господарства, в невстановленому досудовим розслідуванням часі та місці виник умисел на її безгосподарське використання, а саме без зміни її цільового призначення облаштувати на вищевказаній земельній ділянці трасу (трек) для картингу з метою використання для власних потреб. [PERSON] , без зміни цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером 3221881401:20:011:0182, загальною площею 7,9288 га, у 2020 році на вказаній земельній ділянці, із застосуванням техніки, незаконно облаштував (заасфальтував) дорогу (трек) для картингу, розмістив споруди модульного типу у кількості 4 штук, навіс, стоянку для автотранспорту та проїзди. Вказані дії [PERSON] , що виразилися у безгосподарському використанні земельної ділянки, спричинили виведення вказаної земельної ділянки із сільськогосподарського обороту, внаслідок чого завдано збитків Димерській селищній раді Вишгородського району Київської області у розмірі 256 670 грн. 54 коп. У зв`язку з викладеним просить стягнути з [PERSON] на користь держави в особі Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області 256 670 грн. 54 коп. шкоди, завданої безгосподарським використанням земельної ділянки, що спричинило виведення землі з сільськогосподарського обороту. Ухвалою суду від 28.06.2023 року відкрито провадження у вказаній справі та постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 07.09.2023 року представник відповідача подав до суду відзив в якому зазначив, що прокурором необгрунтовано та не надано доказів, які підтверджували, що відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтерес держави саме відповідачем. Прокурором не обгрунтовано та ненаведено конкретних дій, які були вчинені відповідачем, що призвели до порушення матеріальних інтересів держави та завдали збитків. Також позов не містить обгрунтування і тих обставин, що в цьому випадку захист інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або що такий орган відсутній. Вказує, що з позову можна зробити висновок, що Димерська селищна рада Вишгородського району не вбачає протиправності у діях відповідача внаслідок нібито не цільового використання земельної ділянки та було завдано збитків інтересам держави. Крім того зазначає, що висновок експерта від 01.08.2022 р. №22/10.20/2022, складений судових експертом Арашин О.Л., є недопустимим доказом та не може бути використаний при ухваленні рішення, оскільки грунтується на доказах недопустимих, а саме на протоколі огляду земельної ділянки від 18 липня 2022 року. Прокурором не долучено належних і допустимих доказів на підтвердження наявності завданої шкоди в розумінні ст. 22 ЦК України. У зв`язку з наведеним просить відмовити у задоволенні позову. 15.09.2023 року прокурором було подано відповідь на відзив, згідно якого зазначив, що викладені у відзиві представника відповідача заперечення проти позову є необґрунтованими. Зазначив, що сам факт не звернення до суду Димерською селищною радою з позовом в інтересах держави, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та, відповідно, мав змогу захистити інтереси держави, свідчить про те, що указаний уповноважений державою орган неналежно виконує свої повноваження про відшкодування шкоди, у зв`язку із чим у прокурора виникають обгрунтовані підстави для захисту інтересів держави в особі Димерської селищної ради та для звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини. Експертний висновок №22/10.20/2022 від 01.08.2022 підготовлений у рамках кримінального провадження особою, яка є атестованим судовим експертом та яка попереджена про кримінальну відповідальність, є належним та допустимим доказом для підтвердження інформації щодо предмета доказування у цивільному судочинстві. Крім того, відповідачем не надано доказів, що б спростовували розрахунок розміру шкоди викладеному в експертному висновку №22/10.20/2022 від 01.08.2022. Долучене до відзиву на позовну заяву клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи від 17.08.2023 та додатки до нього додатково підтверджують факт нецільового використання земельної ділянки з кадастровим номером 3221881401:20:011:0182 [PERSON] . Просить задовольнити позовну заяву. Ухвалою від 19.04.2024 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд по суті. Прокурор у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримував та просив про їх задоволення із викладених у позові та у відповіді на відзив підстав. Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про час та місце судового розгляду повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки з кадастровим номером 3221881401:20:011:0182, площею 7,9288 га, з цільовим призначенням: для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться на території Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інш.. Відповідно до Витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку НВ-0000562752022 від 30.06.2022, земельна ділянка з кадастровим номером 3221881401:20:011:0182 відноситься до категорії земель сільськогосподарського призначення та, згідно класифікації видів цільового призначення земель, її цільове призначення - 01.03 Для ведення особистого селянського господарства. Вид використання земельної ділянки Для ведення особистого селянського господарства. Згідно висновку експерта за результатами проведення судової експертизи з питань землеустрою від 01.08.2022 № 22/10.20/2022 встановлено наступне: частина земельної ділянки 3 кадастровим номером 3221881401:20:011:0182 площею 7,9288 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Димерської територіальної громади Вишгородського району Київської області, використовується не за цільовим призначенням. Площа частини земельної ділянки, що використовується не за цільовим призначенням становить 4,3635 га; використання земельної ділянки з кадастровим номером 3221881401:20:011:0182 площею 7,9288 га не за цільовим призначенням призвело до виведення земель з сільськогосподарського обороту і є наслідком безгосподарського використання земельної ділянки; розмір заподіяної шкоди, спричиненої нецільовим використанням земельної ділянки з кадастровим номером 3221881401:20:011:0182, площею 7,9288 га, становить 256 670,54 грн. Вишгородською окружною прокуратурою до Димерської селищної ради скеровано лист № 54-4779вих-22 від 24.11.2022 з метою вжиття вказаним органом заходів з метою відшкодування завданої шкоди. Відповідно до інформації Димерської селищної ради № 2941/03-18 від 14.12.2022 орган місцевого самоврядування не вбачає підстав для використання повноважень щодо звернення до суду з позовом про відшкодування завданої шкоди. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 23 травня 2023 року № 363/353/23 у кримінальному провадженні № 42022112330000501 від 15.06.2022 [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 254 КК України, на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності, кримінальне провадження щодо нього закрито з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України. Як вбачається з вказаної ухвали, [PERSON] діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків і хоча не бажаючи, але свідомо припускав їх настання, без зміни цільового призначення земельної ділянки з кадастровим номером 3221881401:20:011:0182, загальною площею 7,9288 га, у 2020 році (точний час досудовим розслідуванням не встановлено) на вказаній земельній ділянці, із застосуванням техніки, незаконно облаштував (заасфальтував) дорогу (трек) для картингу, розмістив споруди модульного типу у кількості 4 штук, навіс, стоянку для автотранспорту та проїзди. Вказані дії [PERSON] що виразилися у безгосподарському використанні земельної ділянки спричинили виведення вказаної земельної ділянки із сільськогосподарського обороту, внаслідок чого завдано збитків Димерській селищній раді Вишгородського району Київської області у розмірі 256 670 грн. 54 коп. Дії [PERSON] кваліфіковані за ч. 1 ст. 254 КК України, як безгосподарське використання земель, що спричинило виведення земель з сільськогосподарського обороту. Як вбачається з висновків за результатами проведення будівельно-технічної, земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою №959/12/2022 від 15 грудня 2022 року, складеними судовим експертом Свістунов І. С. та судовим експертом Коваленко Л. А., яка надана представником відповідача, відповідно поставлених питань: встановити функціональне призначення вище наведених будівель та споруд, а також їх фактичне використання та земельної ділянки, виходячи із обсягу наданих на дослідження матеріалів не вбачається за можливе; площа земельної ділянки із кадастровим номером 3221881401:20:011:0182, яка перебуває під асфальтобетонним покриттям, визначена за результатами візуально- інструментального обстеження та складає: 9036,0 кв.м, що становить 11,4% від загальної площі земельної ділянки із кадастровим номером 3221881401:20:011:0182, яка розташована на території Димерської територіальної громади Вишгородського району Київської області; встановлення факту зниження або втрату родючості грунту можливо встановити порівнянням показників родючості ґрунту до та після виконання певних заходів. Оскільки в наданих на дослідження матеріалах відсутні відомості щодо родючості грунту досліджуваної земельної ділянки з кадастровим номером 3221881401:20:011:0182 площею 7,9288 га на попередні дати, встановити на скільки змінилися показники родючості грунту не вбачається за можливе; питання щодо встановлення майнової шкоди внаслідок використання частини земельної ділянки, що знаходиться під асфальтним покриттям на земельній ділянці з кадастровим номером 3221881401:20:011:0182 площею 7,9288 га, що розташована на території Димерської територіальної громади, Вишгородського району Київської області, відповідно до Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 №53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 26.12.2012 № 1950/5), не входить до компетенції експерта із правом проведення будівельно-технічних та земельно-технічних експертиз; відповідно до законодавства, на землях з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства» передбачається можливість влаштування будівель і споруд для ведення сільськогосподарської діяльності і в т.ч. асфальтування доріжок. Крім того, зазначено: «...На вирішення експертизи з питань землеустрою поставлено наступне питання: Яка майнова шкода та в якому розмірі завдана внаслідок використання частини земельної ділянки, що знаходиться під асфальтним покриттям на земельній ділянці з кадастровим номером №3221881401:20:011:0182 площею 7,9288 га, що розташована на території Димерської територіальної громади, Вишгородського району, Київської області?». Відповідно до п. 7 розділу ІІ Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Мін`юсту 08.10.1998 №53/5, дане питання не відноситься до експертизи з питань землеустрою, тому і не досліджується. Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із ч.ч.1,2 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права і інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Відповідно до ч. 5 ст. 20 ЗК України, земельні ділянки сільськогосподарського призначення використовуються їх власниками або користувачами виключно в межах вимог щодо користування землями певного виду використання, встановлених статтями 31, 33-37 цього Кодексу. Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб`єкти права власності рівні перед законом. Відповідно до ст. 1 Закону України Про державний контроль за використанням та охороною земель визначено, що невиконання вимог щодо використання земель за цільовим призначенням - невикористання земельної ділянки, крім реалізації науково обґрунтованих проектних рішень, або фактичне використання земельної ділянки, яке не відповідає її цільовому призначенню, встановленому при передачі земельної ділянки у власність чи наданні в користування, в тому числі в оренду, а також недодержання режиму використання земельної ділянки або її частини в разі встановлення обмежень (обтяжень) Згідно п. ґ, ч.1 ст. 211 Земельного Кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність за порушення земельного законодавства у вигляді невиконання вимог щодо використання земель за цільовим призначенням. Органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних питаннях, що виникають в галузі використання та охорони земель усіх категорій та форм власності є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру, а також її органи на місцях, а саме Головне управління Держгеокадастру у м. Києві та Київській області, яке в межах своїх повноважень забезпечує реалізацію повноважень Держгеокадастру на території м. Києва та Київській області. Згідно ч. 1 ст. 19 Земельного кодексу України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення. Згідно зі ст. 56 Закону України „Про охорону земель юридичні і фізичні особи, винні в порушенні законодавства України про охорону земель, несуть відповідальність згідно із законом. Застосування заходів дисциплінарної, цивільно-правової, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від відшкодування шкоди, заподіяної земельним ресурсам. Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства України про охорону земель, підлягає відшкодуванню в повному обсязі. Загальні положення про цивільно-правову відповідальність за завдання позадоговірної шкоди визначені у ст. 1166 Цивільного кодексу України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, заподіяна внаслідок зняття з земельної ділянки ґрунтового покриву без спеціального дозволу, та шкоди заподіяної внаслідок використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, підлягає розрахунку, відповідно до Методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу №963, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25.07.2007 р. Згідно пункту 7 Методики, розрахунок розміру шкоди, заподіяної державі, територіальним громадам внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, проводиться Держекоінспекцією та її територіальними органами або Держгеокадастром та його територіальними органами, а розміру шкоди, заподіяної юридичним та фізичним особам, - територіальними органами Держгеокадастру на підставі матеріалів обстежень земельних ділянок, проведених відповідно до Порядку виконання земельно-кадастрових робіт та надання послуг на платній основі державними органами земельних ресурсів. Відповідно до п «ґ» ч.3 ст.152 Земельного кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відшкодування заподіяних збитків. Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 р. "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" суди вирішуючи позови про відшкодування збитків власникам землі та землекористувачам, повинні мати на увазі, що при вилученні (викупі) сільськогосподарських угідь, лісових земель, чагарників для потреб, не пов`язаних із сільсько чи лісогосподарським виробництвом, їх тимчасовому зайнятті для інших видів використання, встановлення обмежень щодо використання земельних ділянок, погіршення якості ґрунтового покриву та інших корисних властивостей сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників, приведенні сільськогосподарських угідь, лісових земель та чагарників у не придатний для використання стан, неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки, відшкодування збитків згідно зі ст. 156, 157 ЗУ України здійснюється органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, громадянами та юридичними особами, які використовують земельні ділянки і діяльність яких обмежує права власників та землекористувачів або погіршує якість земель, у зоні їх впливу, у випадках самовільного зайняття земельних ділянок, псування, забруднення земель чи вчинення інших порушень земельного законодавства (ст.ст. 211, 212 ЗК України) майнова шкода відшкодовується власниками землі відповідно до ст.ст. 1166, 1172, 1192 ЦК України особами, що її завдали. Згідно класифікації видів цільового призначення земель, у межах категорії земель сільськогосподарського призначення є вид використання за кодом 01.03 для ведення особистого селянського господарства. Земельна ділянка з кадастровим номером 3221881401:20:011:0182 відноситься до категорії земель землі сільськогосподарського призначення та згідно класифікації видів цільового призначення земель її цільове призначення - 01.03 Для ведення особистого селянського господарства. Вид використання земельної ділянки Для ведення особистого селянського господарства, що не передбачено Порядком видачі та анулювання спеціальних дозволів на зняття та перенесення ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) земельних ділянок, затвердженого наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.01.2005 року №1, як виключення, де не потрібен дозвіл. Судом встановлено, що [PERSON] на земельній ділянці з кадастровим номером 3221881401:20:011:0182 площею 7,9288 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, із застосуванням техніки, незаконно облаштував (заасфальтував) дорогу (трек) для картингу, розмістив споруди модульного типу у кількості 4 штук, навіс, стоянку для автотранспорту та проїзди, що спричинило виведення вказаної земельної ділянки із сільськогосподарського обороту. За таких обставин, оцінивши дослідженні в судовому зсіданні вищенаведені докази в їх сукупності, суд приходить до переконання про доведення протиправної поведінки та вини відповідача [PERSON] у порушенні земельного законодавства про охорону земель, завдання шкоди внаслідок використання земельної ділянки не за цільовим призначенням та зняття ґрунтового покриву, причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями та наслідками, що настали від протиправних діянь, як складових підстав цивільно-правової відповідальності. Щодо підставності представництва інтересів держави прокурором в даному випадку, суд вважає його належним та обґрунтованим і виходить із такого. Аналіз положень ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави для висновку, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу. При цьому, прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. Згідно п. п. 38, 39, 43 указаної постанови, бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення. Прокурор обґрунтував своє звернення до суду тим, що Димерська селищна рада як уповноважений суб`єкт владних повноважень, за наявності факту порушення інтересів держави, не зверталася до суду за їх захистом, про що свідчить інформація від 14.12.2022. Сам факт не звернення до суду Димерською селищною радою з позовом в інтересах держави, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та, відповідно, мав змогу захистити інтереси держави, свідчить про те, що указаний уповноважений державою орган неналежно виконує свої повноваження про відшкодування шкоди, у зв`язку із чим у прокурора виникають обгрунтовані підстави для захисту інтересів держави в особі Димерської селищної ради та для звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини. Відповідна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.10.2019 у справі № 903/129/18. Наданий стороною відповідача висновок експертів №929/12/2022 від 15.12.2022 за результатом проведення будівельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою не заперечує твердження щодо використання частини земельної ділянки з кадастровим номером 3221881401:20:011:0182 не за цільовим призначенням, в ньому не встановлено використання будівель та споруд розташованих на цій земельній ділянці з метою ведення сільського господарства та не визначено шкоду, завдану безгосподарським використанням земель у розмірі меншому ніж заявлено у позові. Вказаний висновок підтверджує факт нецільового використання земельної ділянки з кадастровим номером 3221881401:20:011:0182 [PERSON] . Щодо клопотання представника відповідача щодо застосування строків позовної давності суд звертає увагу на наступне. Відповідно до частини 1 статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (частина 1 статті 257 Цивільного кодексу України). Згідно з частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Частиною другою статті 264 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 Цивільного кодексу України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання і тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо втратили свою достовірність і повноту зі плином часу (пункт 51 рішення від 21 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"). Відповідно до частини 3 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Як убачається з ухвали Вишгородського райсуду Київської області від 23.05.2023 року (справа № 363/353/23) кримінальний проступок, згідно обвинувального акту, було вчинено у 2020 році, точна дата та час не встановлені, а тому суд виходив з того, що датою вчинення кримінального проступку слід вважати 01.01.2020 року. На підставі цього [PERSON] був звільнений від кримінальної відповідальності. Прокурор звернувся із позовом до суду 14.06.2023 року. Заявляючи клопотання про застосування строків позовної давності представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову саме за пропуском строків позовної давності. Разом з тим суд звертає увагу на наступне. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 №211 "Про поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України №392 від 20.05.2020 "Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19 з 12.03.2020 на всій території України встановлено карантин. Законом України від 30.03.2020 №540-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічна: гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби COVID-19 розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України: метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину". Зазначений Закон України від 30.03.2020 №540-ІХ набрав чинності 02.04.2020. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 "Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширення на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричини коронавірусом SARS-CoV-2" відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенні, території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки" і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дію якого неодноразово продовжено. На момент розгляду справи строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05:30 12.08.2024 на 90 діб, тобто до 09.11.2024 року За приписами пункту 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану Таким чином, враховуючи те, що строк позовної давності за період з 01.01.2020 року закінчувався 01.01.2023 року, а також те, що на всій території України запроваджено карантин до 30 червня 2023 року, а під час дії карантину строки, визначені статтею 257 Цивільного кодексу України, продовжуються на строк дії такого карантину, введення на території України воєнного стану з 24 лютого 2024 року, який було неодноразово продовжено та який діє й на час розгляду, а перебіг позовної давності, визначений Цивільним кодексом України, зупиняється на строк дії такого стану, то суд вважає, що прокурором не пропущений строк позовної давності щодо звернення до суду. З урахуванням викладеного, заява представника відповідача про застосування позовної давності до вимог позивача є необґрунтованою та не підлягає задоволенню. Враховуючи встановлені обставини справи та вимоги закону, відсутність доказів, які би спростовували спричинену шкоду та розрахунок розміру шкоди, викладеному в експертному висновку №22/10.20/2022 від 01.08.2022 року, вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 254 КК України, суд вважає задовольнити позов. Судові витрати підлягають вирішенню відповідно до ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved