Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-24 00:00:00

У квітні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «Круп`яний тік», в якому, просить стягнути з відповідача на свою користь в розмірі 54 210,53 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 41 247,70 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у період з 20.12.2019 року по 30.10.2023 року позивач знаходився в трудових відносинах з ТОВ «Круп`яний тік». Вказує, що був звільнений згідно наказу №96 від 30.10.2023 року за власним бажанням, однак йому нарахували та не виплатили заробітну плату у розмірі 54 210,53 грн. Зазначає, що у наказі при звільненні також було передбачено провести нарахування та виплату компенсації за невикористану щорічну відпустку тривалістю 21 календарний день за період роботи з 20.12.2022 року по 30.10.2023 рік. Крім того, відповідач не провів виплату позивачу всіх належних сум при звільненні, тому на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку заборгованості по заробітній платі в розмірі 41\~247,70 грн. За вказаного позивач змушений звернутись до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку заборгованості по заробітній платі. Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23.04.2024 року позовну заяву залишено без руху. 29.04.2024 року ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження. В судове засідання позивач не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти ухвалення заочного рішення суду. Представник відповідача до суду не з`явився, повідомлявся судом про час та місце розгляду справи належним чином, причини неявки суду не відомі, правом подачі відзиву на позовну заяву не скористався. За таких обставин, згідно ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст.\~280\~ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог в повному обсязі, виходячи з наступного. Статтею 4 ЦПК України\~передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України\~встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (ст. 81 ЦПК України). Судом встановлено, що 20.12.2019 року [PERSON] був прийнятий на посаду апаратника гідратації виробництва олії та жирів згідно наказу №294 від 19.12.2019 року. 30.10.20223 року звільнений за власним бажанням ст. 38 КЗпП України згідно наказу №96 від 30.10.2023 року. Як вбачається з довідки ТОВ «Круп`яний\~тік» за\~вих.\~№237\~від 30.10.2023\~рокузаборгованість по заробітній платі позивачу за період з травня 2021 року по жовтень 2023 року становить 54 210,53 грн. За ч. 7 ст. 43 Конституції, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Частиною 1 ст. 1 Закону «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Приписами ст. 43\~Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. За змістом ч. 4 ст. 97 КЗпП України, ст. 22 Закону України «Про оплату праці» власник або уповноважений ним орган не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами колективними договорами. Частиною 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. За приписами ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Пунктом 2 розділу II Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться, виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з абз. першим, третім пункту 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (середньогодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства. З огляду на викладене, при обчисленні розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні, виходячи із середньоденного заробітку, обчисленого відповідно до положень Порядку. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 6 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. В поданій до суду заяві позивач просив стягнути середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців, що відповідає вимогам ст. 117 КЗпП в розмірі 41 247,70 грн. Оскільки відповідач не виплачує позивачу належну до сплати суму заробітної плати в розмірі 54\~210,53 грн.,\~то вказана\~сума заборгованості\~підлягає стягненню\~з відповідача,\~крім того,\~підлягає задоволенню\~й позовна\~вимога про\~стягнення середнього\~заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 41 247,70 грн. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення в частині виплати заробітної плати в межах суми платежу за один місяць. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року). Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача 1 211,20 грн.\~внесеного судового\~збору та\~ на користь держави судовий збір в розмірі -1 211,20 грн.

Outcome: approved