Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-01 00:00:00

Позивач звернулася в суд з позовом та просить визнати житловий будинок в [ADDRESS] \~ загальною площею 264,5кв.м. правом спільної сумісної власності подружжя та в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею право приватної на 1/2 ідеальну частку даного житлового будинку а також стягнути з відповідача у її користь понесені судові витрати по справі. Свої вимоги мотивує тим, що 04.09.2001р між нею та відповідачем було укладено шлюб, який розірваний 14.11.2017р. В процесі подружнього життя [PERSON] отримав рішення Жвирківської селищної ради Львівської області №20 від 31.01.2002 року про купівлю незавершеного будівництва 64% готовності та в Сокальській нотаріальній конторі оформлено документи купівлі-продажу. Рішенням виконавчого комітету Жвирківської селищної ради Львівської області від 29.11.2005 року № 231 затверджено Акт про закінчення і введення в експлуатацію вищевказаного житлового будинку загальною площею 181,60кв.м. та зобов`язано [PERSON] оформити право власності на житловий будинок та провести державну реєстрацію. 31 січня 2006 року виконкомом Жвирківської селищної ради було видано свідоцтво про право власності на будинок серії [NUMBER] загальною площею 264,5кв.м., окрім того свідоцтво видано також на літню кухню, Б, сарай, В, гараж, Г. Вже в березні 2006 року ДП Червоноградським МБТІ прийнято рішення про реєстрацію права власності на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 31.01.2006 року на [PERSON] . В травні 2023 року відповідач повідомив про намір продати житловий будинок та заявив позивачці про необхідність виселитися, добровільно про поділ майна сторони не домовилися. Вказує, що за час перебування у шлюбі ними було придбано спірний житловий будинок за кошти обох сторін, зроблено добудову, введено в експлуатацію та належним чином зареєстровано, однак власником майна записаний [PERSON] , що позбавляє її права на розпорядження спільним майном, за таких обставин вона змушена звернутися до суду із позовом про визнання за нею права на 1/2 ідеальну частку даного житлового будинку як права спільної сумісної власності подружжя. Ухвалою Сокальського районного суду від 26.05.2023 року задоволено заву позивачки про забезпечення позову та накладено арешт на житловий будинок загальною площею 264,5кв.м., по [ADDRESS] \~ Ухвалою Сокальського районного суду від 30.05.2023р. відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено дату підготовчого засідання. Не погоджуючись із позовними вимогами [PERSON] подав зустрічну позовну заяву до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та визнання особистою приватною власністю житлового будинку і земельної ділянки у якій просить суд визнати за ним право особистої приватної власності на: 1) житловий будинок в [ADDRESS] \~ загальною площею 264,5кв.м., 2) земельну ділянку площею 0,0702га яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд за вищевказаною адресою; а також визнати право спільної сумісної власності подружжя на: 1) 18/50 частин у житловому будинку в [ADDRESS] \~ загальною площею 264,5кв.м.; 2) житловий будинок готовністю 28,2% та земельну ділянку площею 0,0702га за адресою [ADDRESS] ; 3) легковий автомобіль марки «Opel Astra OTGF69» д.н.з. [NUMBER] 2007 року випуску. В порядку поділу майна подружжя просить суд визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок в [ADDRESS] \~ загальною площею 264,5кв.м., та земельну ділянку площею 0,0702га яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, а за [PERSON] визнати право власності на автомобіль марки «Opel Astra OTGF69» д.н.з. [NUMBER] 2007р. випуску а також житловий будинок готовністю 28,2% і земельну ділянку площею 0,0702га за адресою [ADDRESS] . Просить також суд стягнути з [PERSON] судові витрати по справі. В своє обґрунтування [PERSON] зазначає, що\~ житловий будинок в [ADDRESS] \~ незавершеного будівництва готовністю 64% та земельна ділянка були подаровані йому, що підтверджується договором дарування від 13.05.2002р. який посвідчений державним нотаріусом Сокальської нотаріальної контори Гук Н.М. №1-1941. Оскільки вказаний будинок був подарований то [PERSON] може претендувати лише на частку в розмірі 9/50 що становить 18% від даного житлового будинку. Окрім цього у шлюбі сторони придбали: житловий будинок за адресою [ADDRESS] готовністю 28,2% та земельну ділянку площею 0,0702га за вказаною адресою; автомобіль марки «Opel Astra OTGF69» д.н.з. [NUMBER] 2007р. випуску який зареєстрований за [PERSON] . За таких обставин просить здійснити суд поділ майна подружжя за вищевказаним ним порядку. Ухвалою суду від 26.07.2023р. прийнято зустрічний позов та надано термін для написання відзиву. У відзиві на зустрічну позовну заяву [PERSON] просить суд відмовити у зустрічному позові в частині визнання за [PERSON] особистою приватною власністю на 32/50 частки житлового будинку в [ADDRESS] загальною площею 264,5кв.м., та в частині поділу майна подружжя та визнання за [PERSON] права власності на житловий будинок в [ADDRESS] загальною площею 264,5кв.м. Зазначає, що договір дарування, на який посилається [PERSON] , був укладений за час перебування сторін у шлюбі та стосувався лише незавершеного будівництвом житлового будинку та без зазначення частки готовності такого. За час подружнього життя було добудовано до будинку гараж, 6 коридорів, 3 підсобних приміщення, 2 санвузли, 2 кухні, 6 житлових кімнат А-2, літню кухню Б, сарай, гараж Г тому вимоги щодо присудження [PERSON] 32/50 частки у спірному житловому будинку є необгрунтованими оскільки кожному із подружжя належить по 1/2 частки порівно. Таким чином спірний будинок в [ADDRESS] було придбано та побудовано, введено в експлуатацію за час перебування сторін у шлюбі тому при поділі майна подружжя частки є рівними оскільки розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. В судовому засіданні позивач [PERSON] пояснила, що у вересні 2001р. вона одружилась з [PERSON] . Кілька років до шлюбу вони стали зустрічатись. Але в той час вона перебувала на заробітках в Італії щомісяця отримувала заробітну плату 500 Євро, а чоловік в Ізраілі, збирали гроші на житловий будинок. Одразу після одруження вони купили коробку хати зі старим шифером без вікон та дверей. Яким чином її чоловік оформив договір дарування їй невідомо, адже продавець [PERSON] є для них\~ чужою людиною. Разом з тим куплене незавершене будівництво було непридатне для проживання. Оскільки вони не мали де жити то облаштувавши одну кімнату, одразу переїхали в куплену хату. І так кожного року зароблять гроші та зроблять одну кімнату, потім гараж, хлів, поклали бруківку, купили машину. Вона ще пам`ятає у якому році поклали бруківку, бо якраз померла її сестра, це був\~ 2008р. Після одруження вона влаштувалась на роботу на залізницю, зарплата у неї була висока, для прикладу станом на 2001р. коли курс долара був 4,50грн., вона щомісяця отримувала заробітну плату 800грн. Чоловік влаштувався на шахту теж непогано заробляв. Тому завершувати будинок мали можливість. У 2017р. він їй повідомив, що знайшов іншу жінку, вона відреагувала спокійно без скандалів тому вони розлучились. Але після розірвання шлюбу вона продовжувала проживати за адресою [ADDRESS] так як колишній чоловік пішов проживати до другої жінки. Так як спору відносно майна у них не було вона і не зверталася до суду з відповідним позовом. Але у 2023р. захворіла її поклали у лікарню. Після одужання коли вона повернулась її колишній чоловік поміняв у будинку замки прийшов та сказав: «Забирайся геть» На даний час вона проживає у подруги та подала в суд позов про вселення. Просить суд поділити усе майно порівну, тому підтримує свій позов повністю та частково зустрічний- визнати зазначене у ньому майно спільною сумісною власністю та поділити порівну. Представник позивача по первісному позову в судовому засіданні підтримав первісний позов та заперечив проти зустрічного. В судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечив проти первісного позову, підтримав зустрічний позов. В суді пояснив, що [PERSON] не продав, а подарував йому спірне будинковолодіння за адресою\~ [ADDRESS] . [PERSON] він і є для нього чужою людиною, пояснити це не може- секрет. Чому Жвирківська селищна рада 31.01.2002р. надала дозвіл на продаж спірного будинку\~ йому невідомо. Він сам завершував будівництво будинку та прибудинкових споруд, але не може надати письмові докази про це у вигляді чеків, договір на проведення будівельних робіт тощо. Представник відповідача по первісному позову в судовому засіданні заперечив проти первісного позову підтримав зустрічний позов. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона проживає по сусідству від господарства [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Вона помятає як на початку 2000 року вони купили коробку будинку без вікон та дверей з старим дахом у [PERSON] який на той час для вступу його сина у ВУЗ требував коштів тому й продавав це майно.\~ Їй не відомо як саме цей договір було оформлено, але ствердно може сказати, що подружжя [PERSON] та [PERSON] не є родиною тому вона й не думала про те що вони оформили договір дарування. [PERSON] до укладення шлябу з [PERSON] тривалий час перебувала на заробітках в Італії. Після одруження позивач влаштувалась на роботу на залізницю. Вона пам`ятає як подружжя будувало будинок та прибудинкові споруди: гараж, хлів, клали бруківку купили машину. Тому може ствердно сказати, що подружжя [PERSON] будували господарство в [ADDRESS] разом. Дослідивши письмові докази окремо та в їх сукупності, вислухавши думку її учасників суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено судом та не оспорюється ніким із її учасників що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з вересня 2001 року, який було розірвано 14.11.2017р. про що видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . 31.01.2002 року Рішенням №20 Жвирківська селищна рада Львівської області надала дозвіл [PERSON] на продаж незавершеного будівництва 64% готовності [ADDRESS] \~ гр. [PERSON] . Із витребуваної судом інформації, наданої Львівським державним нотаріальним архівом, встановлено, що 25.04.2002 року Жвирківська селищна рада Львівської області прийняла Рішення №10 яким надала дозвіл [PERSON] на продаж незавершеного будівництва в [ADDRESS] \~ гр. [PERSON] 13.05.2002р. державним нотаріусом Сокальської державної нотаріальної контори Гук Н.М. посвідчено за №1-1941 договір дарування житлового будинку незакінченого будівництвом та земельної ділянки згідно якого [PERSON] прийняв у дар від [PERSON] житловий будинок в [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0702га яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд. Вже 02.11.2005 року державною комісією затверджено Акт №46 про прийняття закінченого будівництвом об`єкта садибного типу в експлуатацію двоповерховий житловий будинок\~ загальною площею 181,6м.кв. який складається з шести житлових кімнат та господарських будівель літня кухня, господарське приміщення та гараж за адресою [ADDRESS] . 29.11.2005р. виконавчий комітет Жвирківської селищної ради Львівської області прийняв рішення №231 яким затверджено Акт №46 від 02.11.2005 року про закінчення і введення в експлуатацію житлового будинку [ADDRESS] , вирішено оформити за [PERSON] на житловий будинок та провести Червоноградському МБТІ державну реєстрацію на житловий будинок. На підставі вказаного рішення виконкомом Жвирківської селищної ради 31.01.2006р. видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно [NUMBER] на [PERSON] на житловий будинок загальною площею 264,5кв.м. (гараж, 6 коридорів, 3 підсобних приміщення, 2 санвузли, 2 кухні, 6 житлових кімнат, літня кухня Б, сарай В, гараж Г) за адресою [ADDRESS] . На підставі даного свідоцтва про право власності ДКП Червоноградське МБТІ проведено реєстрацію права власності на нерухоме майно 13.03.2006р. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 27.07.2023р. право власності на нерухоме майно житловий будинок [ADDRESS] загальною площею 264,5кв.м. зареєстровано на праві приватної власності за [PERSON] . Статтею 41 Конституції України гарантується, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція статті 60 СК України передбачає застосування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/1 5-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). Разом з тим, відповідно до частин першої, сьомої статті 57СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3)майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Частиною 1 статті 62 СК України встановлено, що якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Для застосування передбачених статтею 62 СК України правил збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об`єкта, його якісних характеристик. Грошові затрати передбачають внесення особистих чи спільних коштів на покращення чи збільшення майна. Наявність істотного збільшення вартості є оціночним поняттям, тому у конкретній справі рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позову приймається судом з урахуванням усіх його обставин. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об`єкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об`єкта. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 14 січня 2019 року (справа № 755/16633/15-ц, провадження № 61-43953св18). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22 вересня 2020 року у справі №214/6174/15-ц (провадження №14-114цс20) зробила висновок, що істотність збільшення вартості має відбутися така, що первинний об`єкт нерухомості, який належав одному з подружжя на праві приватної вартості, розчиняється, нівелюється, втрачається чи стає настільки несуттєвим, малозначним у порівнянні із тим об`єктом нерухомого майна, який з`явився під час шлюбу у результаті спільних трудових чи грошових затрат подружжя чи іншого з подружжя, який не є власником. За змістом частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна), прийняття його до експлуатації та державної реєстрації права власності на нього. Системне тлумачення категорій «об`єкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статей 350 та 351 ЦК України) та «об`єкт незавершеного будівництва» (стаття 331 ЦК України) дає підстави для висновку, що об`єкт незавершеного будівництва є нерухомою річчю особливого роду, фізичне створення якої розпочате, але не завершене, що допускає встановлення щодо неї суб`єктивних майнових, а також зобов`язальних прав у випадках та порядку, визначених цивільним законодавством. Новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком за своїм юридичним статусом, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними. Наведене дає підстави для висновку, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, за визначених законом умов може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Заперечуючи проти позовних вимог та звертаючись до суду із зустрічним позовом [PERSON] посилається на договір дарування будинку незакінченого будівництвом та земельної ділянки від 13.05.2002р. посвідчено державним нотаріусом Сокальської державної нотаріальної контори Гук Н.М. за №1-1941 згідно якого [PERSON] прийняв у дар від [PERSON] житловий будинок в [ADDRESS] та земельну ділянку площею 0,0702га яка надана для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд. Однак із матеріалів справи встановлено, що первинним власником майна (спірного житлового будинку в [ADDRESS] ) являлася [PERSON] ( яка є для [PERSON] чужою особою) однак передумовою дарування слугувало рішення Жвирківської селищної ради Львівської області №10 від 25.04.2002 року яким власнику майна надано дозвіл на продаж незавершеного будівництва гр. [PERSON] , що доводить, що подружжя [PERSON] мали намір придбати житловий будинок для спільного проживання (договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї). Важливим є також той факт, що вже в листопаді 2005 року будинок був закінчений будівництвом (загальна площа якого 264,5м.кв.) та в січні 2006 року здійснено реєстрацію права власності на нерухоме майно на ім`я [PERSON] , проте факт реєстрації спільного нерухомого майна на ім`я одного з подружжя не означає, що воно належить лише цій особі. [PERSON] не довів того факту, що реконструкція будинку була проведена за його особисті кошти, а тому у даному випадку суд застосовує\~ презумпцію спільності права власності подружжя на майно. Матеріали справи також містять чорнові записи [PERSON] (записник) у якому відображено її записи починаючи з 2001 року в період коли остання їздила за кордон на заробітки та підтвердження затрат спільних коштів подружжя: придбання будівельних матеріалів, проведення будівельних та ремонтних робіт під час добудови незавершеного будівництва, що доводить те, що спірний будинок будувався за спільні кошти подружжя. Таким чином суд приходить до висновку, що спірний будинок був придбаний [PERSON] , під час перебування у шлюбі з [PERSON] , спільними зусиллями та спільною працею сторін було здійснено добудову, введено в експлуатацію та зареєстровано належним чином, тому відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) не є єдиним власником житлового будинку, майно в цьому разі є спільною сумісною власністю подружжя та належить чоловікові і дружині в рівних частках з моменту його придбання, доказів іншого жодним з учасників справи не надано. Суд доходить висновку, що грошові затрати на проведення ремонтних робіт, які суттєво збільшили вартість спірного житлового будинку, були затратами подружжя в силу презумпції режиму спільної сумісної власності подружжя та ненадання [PERSON] , доказів того, що такі затрати здійснювалися ним за рахунок його особистих коштів. Судом взято до уваги пояснення сторін, що спірний будинок використовувався як місце проживання сім`ї сторін, тобто відповідні затрати здійснювалися в інтересах сім`ї. Щодо вимоги про визнання за сторонами права власності на частку, право власності одного зі сторін на яку припиняється, суд бере до уваги правову позицію Верховного Суду, наведену в постанові від 31.05.2023 року (справа № 169/740/20), що полягає в наступному. Тлумачення норм цивільного законодавства (статті 15, 16, 356, 365 ЦК України) свідчить, що: - припинення права на частку в одного співвласника одночасно виступає для інших співвласників підставою набуття права на частку; - рішення суду про припинення права на частку є підставою, з якою закон пов`язує набуття для іншого (інших) співвласника(-ів) права на частку; - визнання права є способом захисту, що використовується при порушенні. Необхідність у застосуванні цього способу захисту виникає у випадках, коли оспорюється або не визнається право, тобто певне суб`єктивне право; у співвласника, який тільки пред`являє позов про припинення права на частку, відсутнє суб`єктивне право, яке не визнається або оспорюється. Рішення суду буде лише підставою для правонабуття. У випадку відсутності суб`єктивного права власності неможливо стверджувати й про його порушення, тобто невизнання чи оспорювання, що виступало б передумовою для визнання права; недопустимим є поєднання конструкції позову про припинення права на частку (стаття 365 ЦК України) та визнання права (пункт 1) частини другої статті 16 ЦК України) одночасно. Зважаючи на це, звернення [PERSON] із зустрічним позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та визнання особистою приватною власністю житлового будинку і земельної ділянки, який був поданий до суду після відкриття провадження у цій справі, суд розцінює як прагнення штучно створити підстави для заперечення проти припинення її права на частку у спірному майні колишнього подружжя. Позивачі (первісний і позивач за зустрічним позовом) як колишнє подружжя, будучи співвласниками житлового будинку та земельної ділянки під ним,\~ утримували все майно: збудували та користувалися будинком, володіли та доглядали за ним, бажають розпорядитися своїми частками майна, але позбавлені права це зробити без поділу спільного майна подружжя, доля якого до теперішнього часу не вирішена, іншим чином захистити свої права позивачі не мають можливості. Як вбачається з прецедентної практики Європейського суду з прав людини (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, а також справа «Принц Ліхтенштейну проти Німеччини», заява № 9 42527/98) поняття «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги», відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності. За таких обставин, спірний житловий будинок колишнього подружжя охоплюється поняттям «майно» в розумінні прецедентної практики Європейського Суду. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 1 та ч. 2 ст. 71 СК України). Сторони під час розгляду справи не заявляли та не доводили, що вказане нерухоме майно може бути розділене в натурі, Таким чином, суд доходить висновку про визнання за сторонами ідеальних часток у спірному майні із залишенням його у спільній частковій власності (по 1/2 частки кожному), що відповідає заявленим інтересам обох сторін. Посилання [PERSON] на те, що йому було подаровано незавершене будівництво готовністю 64% а тому його частка у майні є більшою ніж частка дружини, суд не приймає до уваги, оскільки останній посилається на Рішення №20 від 31.01.2002 р. Жвирківської селищної ради проте таке не береться судом до уваги оскільки у вказаному рішенні зазначений [PERSON] а власником та дарувальником майна була [PERSON] , а тому його частка у спільному майні не може бути збільшена. Таким чином, суд вважає за доцільне поділити вищевказане спірне майно між сторонами згідно варіанту, запропонованого позивачем [PERSON] , застосувавши принцип прирощення частин майна які сторони набули за час спільного проживання, щодо якого заявлені позовні вимоги за первинним позовом, у такий спосіб: по 1/2 частки кожному, оскільки такий не призведе до порушення прав та інтересів жодного з подружжя. Також судом було встановлено, що за час шлюбу [PERSON] та [PERSON] , придбали транспортний засіб марки «Opel Astra OTGF69» д.н.з. [NUMBER] 2007 року випуску та житловий будинок готовністю 28,2% і земельну ділянку площею 0,0702га за адресою [ADDRESS] . В ході розгляду даної справи жоден із подружжя не просив залишити у своїй власності вказаний автомобіль, та компенсувавши іншому половину його вартості. У разі коли жоден з подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Отже, якщо один з подружжя не вчинив передбачених частиною п`ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Такий висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 30 березня 2016 року та від 7 червня 2017 року 6-2670цс16 від 07.06.2017 р. У даній справі жодна із сторін не погодилась на присудження судом сплати грошової компенсації замість своєї частки у праві спільної сумісної власності на спірний автомобіль та, відповідно, не внесла грошову компенсацію, що є 1/2 частиною вартості автомобіля на депозитний рахунок суду. Отже, у даному випадку слід визнати ідеальні частки подружжя в спірному майні (по 1/2) без його реального поділу і залишення майна в спільній частковій власності сторін. Вирішують питання розподілу судових витрат суд керується наступним. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 1 та ч. 6 ст. 141 ЦПК України). Звертаючись до суду із позовом та зустрічним позовом сторони оплатили суму судового збору у встановленому законом розмірі та зазначили орієнтовний розрахунок судових витрат пов`язаних з розглядом справи, однак сторони не подали суду доказів (договорів, рахунків із адвокатами тощо), та враховуючи часткове задоволення\~ позову і зустрічної позовної заяви,\~ дотримуючись принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд вважає за можливе залишити за кожною із сторін понесені витрати на сплату судового збору, не розподіляючи їх між сторонами а тому, у цій частині позову та зустрічній позовній заяві слід відмовити. Враховуючи викладене,

Outcome: partial