Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-25 00:00:00

04.06.2024 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів, переданих в якості авансу. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка посилається на те, що в липні 2022 року між нею та [PERSON] було досягнуто згоди щодо укладання у майбутньому договору купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Було узгоджено дату укладання договору купівлі-продажу квартири - 1 вересня 2022 року. Також було узгоджено ціну купівлі-продажу квартири в сумі 166 000 грн. 07.07.2022 позивачкою було передано відповідачу грошові кошти в сумі 66 000 грн в рахунок оплати вартості квартири. На підтвердження цього відповідачем було надано письмову розписку про отримання ним вказаної суми. Відповідач в день укладання договору купівлі-продажу квартири відмовився продавати квартиру, тобто не виконав обов`язку щодо передачі покупцю майна квартири з особистих причин. Повернути кошти, отримані від позивачки в якості авансу відповідач не в змозі. Враховуючи наведене, позивачка просить суд стягнути з [PERSON] 66000 (шістдесят шість тисяч) грнивень, переданих в якості авансу, понесені судові витрати у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень 00 копійок. Ухвалою судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 07 червня 2024 року відкрито провадження по справі та постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судовому засіданні позивачка повністю підтримала свої позовні вимоги та просила їх задовольнити. Пояснила, що на час отримання розписки вона мала прізвище [PERSON] , але після укладення шлюбу змінила на прізвище чоловіка - [PERSON] . Неодноразово зверталася до відповідача з приводу повернення коштів, однак той пояснив, що кошти витратив на своє лікування і згоден був сплачувати з своєї пенсії. В судовому засіданні представник позивачки - адвокат Акрітов П.К. повністю підтримав позов [PERSON] . В судові засідання, призначені на 05.07.2024, 18.07.2024, 02.08.2024 та 26.09.2024 відповідач [PERSON] не з`явився. Був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Заперечень на позов [PERSON] не надав. Неодноразово надавав заяви про перенесення розгляду справи з підстав лікування та пошуку адвоката (а.с. 39, 50, 60), однак підтверджуючих ці обставини належних доказів не надав. В судові засідання, призначені на 05.07.2024, 18.07.2024, 02.08.2024 та 26.09.2024 представник відповідача [PERSON] [PERSON] не з`явився. Заперечень на позов [PERSON] не надав. Причини неявки не повідомив. Суд вважає, що своїми діями відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] намагаються безпідставно затягнути розгляд справи. Відповідно до вимог частини першої, третьої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона є матір`ю позивачки [PERSON] В с.Дібрівка Миргородського району вона дізналася, що відповідач продає свою квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Квартира потребувала ремонту. Було узгоджено дату укладання договору купівлі-продажу квартири - 1 вересня 2022 року. Також було узгоджено ціну купівлі-продажу квартири в сумі 166 000 грн. 07.07.2022 позивачкою було передано відповідачу грошові кошти в сумі 66 000 гривень в рахунок оплати вартості квартири. На підтвердження цього відповідачем було надано письмову розписку про отримання відповідачем вказаної суми. Потім відповідач відмовився продавати квартиру, але кошти, передані за квартиру він витратив на своє лікування і відмовився повертати. Суд, вислухавши пояснення позивачки та представника позивачки, допитавши свідка [PERSON] , дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку. Судом встановлено наступне. 07 липня 2022 року [PERSON] отримав від позивачки грошові кошти в сумі 66 000 гривень в рахунок оплати вартості квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] і яка належить відповідачу. На підтвердження цього відповідачем було надано письмову розписку про отримання ним вказаної суми. Було узгоджено дату укладання договору купівлі-продажу квартири - 1 вересня 2022 року, який відповідач зобов`язався посвідчити нотаріально (а.с.13). В подальшому відповідач відмовився продавати квартиру позивачці, а кошти, передані в рахунок майбутнього договору купівлі-продажи не повернув. Квартира належить відповідачу (а.с.14). Після укладення шлюбу позивачка змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.15). Відповідно до ч. 2 ст. 570 ЦК України якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. За своєю природою кошти, передані позивачкою відповідачеві в рахунок майбутньої угоди є авансом. Згідно ч.\~1\~ст.\~571\~ЦК України\~якщо порушення\~зобов`язання\~сталося з\~вини боржника,\~завдаток залишається\~у кредитора. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Наведеною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права й охоронювані законом інтереси. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, а тому позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] грошових коштів, переданих в якості авансу в сумі 66000 (шістдесят шість тисяч) гривень підлягають задоволенню в повному обсязі. За змістом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання позову сплачений судовий збір у розмірі 1211,20 грн. Оскільки позовні вимоги задоволені повністю, то сума судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі. Стосовно заявлених позивачкою вимог про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 ст.\~133\~Цивільного процесуального\~кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст.\~133\~Цивільного процесуального\~кодексу України до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частинами 1 - 3 статті 134\~Цивільного процесуального\~кодексу України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Згідно з вимогами ст.\~137\~Цивільного процесуального\~кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Частиною 8 ст.\~141\~Цивільного процесуального\~кодексу України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. При цьому,\~відповідно до\~ч.\~6 ст.\~137\~Цивільного процесуального\~кодексу України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Суд зазначає, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження витрат позивача на професійну правничу допомогу до суду було подано такі письмові докази: Договір про надання професійної правничої допомоги, укладеного між позивачкою та адвокатом Акрітовим П.К. від 17.05.2024 року (а.с. 16-23); розрахунок вартості послуг адвоката (детальний опис робіт) (а.с. 24, 25); квитанції про отримання від позивачки гонорару адвокату в сумі 10 000 (десять тисяч) гривень (а.с.27), укладено акт приймання виконаних послуг від 31.05.2024 року (а.с. 26). При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Суд зазначає, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Отже, оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи, враховуючи предмет спору, конкретні обставини справи, суть наданих послуг, суд, за критеріями обґрунтованості розміру витрат на правову допомогу та пропорційності до предмета спору, суд приходить до висновку, що заявлений до відшкодування розмір витрат підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. Зважаючи на наведене вище, а також враховуючи, що позов задоволено, суд вважає, що судові витрати у вигляді витрат на професійну правничу допомогу слід стягнути з відповідача на користь позивачки в розмірі 10 000 гривень, оскільки вони відповідають критеріям розумності, співмірності та ґрунтуються на вимогах закону.

Outcome: approved