Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-07 00:00:00

25.03.2024 директор ТОВ «Коллект Центр» [PERSON] звернувся до Деснянського районного суду м. Чернігова із позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] заборгованість за договором про споживчий кредит № 4382098 від 31.08.2021 у розмірі 85\~947,00 грн., судовий збір у розмірі 3\~028,00 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 17\~000,00 грн. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 31.08.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] укладено Договір про споживчий кредит № 4382098, за умовами якого ТОВ «Мілоан» зобов`язалося на умовах, визначених цим договором, строком на 17 днів надати [PERSON] грошові кошти у сумі 14 200,00 грн., а [PERSON] зобов`язався повернути ТОВ «Мілоан» кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом 17.09.2021 та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та строки/терміни, що визначені договором. Згідно п. 1.6. Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору позики шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, ТОВ «Мілоан» було перераховано грошові кошти у розмірі 14 200,00 грн. Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Строк надання грошових коштів за договором позики наступив, але відповідач свої зобов`язання не виконав, грошові кошти не повернув, проценти за користування коштами не сплатив. 29.11.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 29-11-102, відповідно умов якого ТОВ «Мілоан» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» право вимоги до позичальників, в тому числі за Договором про споживчий кредит № 4382098 від 31.08.2021, що укладений між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] . У свою чергу ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до позичальників ТОВ «Коллект Центр» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-03/2023/01 від 10.03.2023, в тому числі за Договором про споживчий кредит № 4382098 від 31.08.2021, що укладений між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] . Таким чином, ТОВ «Коллект Центр» наділено правом грошової вимоги до відповідача. Відповідач заборгованість за договором не погашає, проценти за користування кредитними коштами не сплачує, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість у загальному розмірі 110\~807,50 грн., з яких: 14\~200,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 95\~187,50 грн. заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги; 1\~420,00 грн. заборгованість з комісії. Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 85\~947,00 грн., з яких: 14\~200,00 грн. заборгованість за тілом кредиту; 70\~327,00 грн. заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги; 1\~420,00 грн. заборгованість з комісії. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 08.05.2024 позовну заяву передано за підсудністю до Придніпровського районного суду м. Черкаси. 11.06.2024 дана цивільна справа надійшла до Придніпровського районного суду м. Черкаси та згідно автоматизованого розподілу передана для розгляду судді Булгаковій Г.В. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 12.06.2024 відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У судове засідання представник позивачка не з`явився, 05.06.2024 подав заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, клопотань про відкладення або про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідно до положень частини 8 статті 178, частини 4 статті\~223, частини 1 статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив такі обставини та дійшов до відповідних висновків. Статтею 55 Конституції України та статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Виходячи з принципу диспозитивності цивільного судочинства та змагальності сторін (статті 12, 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України). Згідно частин 1, 2 статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України). Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частин 1, 2 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Особливості укладання договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Згідно статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 31.08.2021 між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено Договір про споживчий кредит № 4382098, відповідно до умов якого ТОВ «Мілоан» зобов`язалося надати [PERSON] кредит у сумі 14 200,00 грн. строком на 17 днів, а [PERSON] зобов`язався повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом до 17.09.2021 та виконати інші зобов`язання в повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені договором. Згідно п.п. 1.5.1., 1.5.2., 1.6. Договору, комісія за надання кредиту становить 1 420,00 грн., яка нараховується за ставкою 10% від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом становлять 3 017,50 грн., які нараховуються за ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п. 2.2.3. Договору (п. 2.2.2. Договору). Судом також встановлено, що ТОВ «Мілоан» свої зобов`язання за Договором про споживчий кредит № 4382098 від 31.08.2021 виконало в повному обсязі, надавши відповідачу в користування кредит у розмірі 14 200,00 грн., шляхом зарахування 31.08.2021 грошових коштів на платіжну картку № [NUMBER] , що підтверджується платіжним дорученням № 55080885 від 31.08.2021. Натомість, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, після закінчення строку кредитування не повернув в повному обсязі кредит та не сплатив проценти за користування ними. З відомості про щоденні нарахування та погашення вбачається, що 14.10.2021, 25.10.2021 та 15.11.2024 відповідач здійснив платежі у загальному розмірі 12 200,00 грн., які зараховані кредитодавцем як сплата прострочених процентів за користування кредитом. Проте надалі відповідач оплати за договором не здійснював. Підпунктом 3.2.6. пункту 3 Договору про надання споживчого кредиту № 4382098\~від 31.08.2021\~ передбачено, що ТОВ «Мілоан» має право відступати, передавати та будь-яким іншим чином відчужувати свої права за цим Договором на користь третіх осіб в будь який час протягом строку дії цього договору без згоди позичальника. Так, 29.11.2021 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 29-11-102, відповідно до якого ТОВ «Мілоан» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» право грошової вимоги до боржників за договорами про надання фінансових послуг, у тому числі за Договором про надання споживчого кредиту № 4382098 від 31.08.2021, укладеним із [PERSON] , загальна сума заборгованості за яким складала 49\~037,50 грн., з яких: 14 200,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 33\~417,50 грн. - заборгованість по процентам; 1\~420,00 грн. заборгованість по комісії. В подальшому, 10.03.2023 між ТОВ «Вердикт Капітал» та ТОВ «Коллект Центр» було укладено Договір про відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 10-03/2023/01, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТОВ «Коллект Центр» права грошової вимоги до боржників за договорами позики, у тому числі за Договором про надання споживчого кредиту № 4382098 від 31.08.2021, укладеним із [PERSON] , загальна сума заборгованості за яким складала 110\~807,50 грн., з яких: 14 200,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 95\~187,50 грн. - заборгованість по процентам; 1\~420,00 грн. заборгованість по комісії. Статтею 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботи, надати послугу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Положеннями статей 526, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. За змістом статей 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Нормою частини 1 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Враховуючи наведені положення закону та встановлені судом обставини справи, зважаючи на те, що відповідач отримав кредитні кошти та користувався ними, однак у передбачений договором строк кредит не повернув, внаслідок чого у нього виникла заборгованість за тілом кредиту у розмірі 14 200,00 грн. та комісією у розмірі 1\~420,00 грн., суд дійшов висновку, що позовні вимоги у частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту та комісією є доведеними та підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача заборгованості за процентами, суд зазначає наступне. Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Припис абз. 2 частини 1 статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами строку дії договору. Згідно з частиною 1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Стаття 625 ЦК України передбачає відповідальність за порушення грошового зобов`язання, зокрема, у частині 2 цієї статті зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду вже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно. Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною 1 статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення. Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною 1 статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу. За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Встановлені статтею 625 ЦК України проценти підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною 2 статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини 1 статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини 2 статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини 1 статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Враховуючи вищевикладене, право позикодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється після спливу визначеного договором строку дії договору чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною 2 статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах прав та інтереси позивача забезпечені частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Позивач, звертаючись до суду із даним позовом, просив стягнути з відповідача окрім заборгованості за тілом кредиту та комісією, заборгованість за процентами за користування кредитом, однак з наданих суду розрахунків вбачається, що проценти за користування кредитом нараховані не лише за період дії договору, а і поза межами строку дії договору. Так, за умовами Договору про споживчий кредит № 4382098 від 31.08.2021 [PERSON] надано кредит у розмірі 14 200,00 грн. строком на 17 днів, тобто до 17.09.2021, з можливістю його пролонгації на пільгових та стандартних умовах. При цьому, пролонгація на стандартних умовах не може перевищувати 60 днів. З відомості\~про щоденні\~нарахування та\~погашення,\~сформованої ТОВ\~«Мілоан» вбачається, що станом на 17.09.2021 (дата повернення кредиту) у відповідача була наявна заборгованість за кредитом, тому строк кредитування було пролонговано на стандартних умовах ще на 60 днів. З 01.09.2021 по 17.09.2021 включно проценти за користування кредитом нараховувалися ТОВ «Мілоан» за ставкою 1,25% від фактичного залишку кредиту, а з 18.09.2021 по 16.11.2021 включно за ставкою 5% від фактичного залишку кредиту. Після 16.11.2021 нарахування процентів за користування кредитом ТОВ «Мілоан» не здійснювалося. В подальшому, після набуття права вимоги за вищевказаним договором ТОВ «Вердикт Капітал» здійснило нарахування процентів за користування кредитом за період з 29.11.2021 по 23.02.2022 у розмірі 61\~770,00 грн., проте, оскільки таке нарахування відбулося поза межами узгодженого сторонами строку кредитування, то вказана сума не підлягає стягненню з відповідача. Таким чином, враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за Договором про споживчий кредит № 4382098 від 31.08.2021 у розмірі 49\~037,50 грн., з яких: 14\~200,00 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 1\~420,00 грн. заборгованість за комісією, 33\~417,50 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом. Отже, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Щодо розподілу судових витрат, то відповідно до частини 1, 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частиною 1, пунктом 1 частини 2 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатом розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. (частина 4, 5 статті 137 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 30.09.2020 у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 (справа «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір обґрунтованим (п.268). На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 17\~000,00 грн. позивачем надано: Договір про надання правової допомоги № 02-01/2023 від 02.01.2023, укладений з адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС», заявку на надання юридичної допомоги № 920 від 05.01.2024, витяг з акту № 3 про надання юридичної допомоги від 08.01.2024, платіжну інструкцію № 413000006від 09.02.2024. Також, при зверненні до суду з цим позовом позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 3 028,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 0422150014 від 22.03.2024. Оскільки позовні\~вимоги підлягають\~частковому задоволенню\~на загальну\~суму 49\~037,50\~грн.,\~що складає\~57,06%\~від загальної\~ціни позову\~(85\~947,00\~грн.),\~то відповідно\~до статті\~141\~ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає стягненню пропорційно розміру задоволених позовних вимог судовий збір у розмірі 1\~727,78 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 9\~700,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial