Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-29 00:00:00

До Солом`янського районного суду м. Києва у березні 2020 року надійшла позовна заява [PERSON] до Київської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю. В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що починаючи з 2002 року і по сьогодні проживає за адресою: [ADDRESS] . У період з 2002 року по 16.11.2008 він проживав в квартирі за вказаною вище адресою разом з [PERSON] однією сім`єю, по день її смерті, вони були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет, він займався похованням [PERSON] , що підтверджується довідками №№276, 277 від 05.10.2016, виданими головою ЖБК «Магістраль» Мітіною Л.Д . За твердженням позивача, квартира [ADDRESS] належала на праві приватної власності [PERSON] на підставі довідки №3, виданої ЖБК «Магистраль» 18.05.1993 та зареєстрованою Київським міським бюро технічної інвентаризації 01.07.1993 у реєстрову книгу за реєстровим №587, що підтверджується інформаційною довідкою, виданою Київським міським бюро технічної інвентаризації від 07.12.2016. [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . У зв`язку зі смертю [PERSON] відповідно до ст. 1220 ЦК України відкрилась спадщина на квартиру, яка належала померлій на праві приватної власності. На момент смерті [PERSON] була зареєстрована та постійно проживала за вказаною адресою, що підтверджується довідками ЖБК «Магістраль» за №№ 275 , 276 від 05.10.2016. Крім позивача, який проживав з [PERSON] однією сім`єю, хоча і без реєстрації місця проживання, інших зареєстрованих осіб, крім померлої [PERSON] , не було, що підтверджується відповідними довідками. Зазначив, що особи, які б мали право на спадкування за законом після смерті [PERSON] у першу-третю черги, відсутні. Позивач є єдиною близькою людиною для [PERSON] , починаючи з часу, коли вони почали проживати з [PERSON] , а саме з 2002 року і до дня її смерті. Чоловіка, дітей та інших родичів у [PERSON] не було, а тому, за таких обставин, позивач, проживаючи з [PERSON] однієї сім`єю, піклувався про останню, так як вона мала ряд захворювань, була пенсіонеркою, людиною похилого віку і, як наслідок, потребувала сторонньої допомоги та догляду, яку і надавав їй як член сім`ї. Зауважив, що він є єдиним спадкоємцем четвертої черги за законом, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] , в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України, а також знаючи, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, продовжував надалі проживати в квартирі, а відповідно володіти та користуватись квартирою як спадкоємець. Протягом усього часу проживання в квартирі після смерті [PERSON] , позивач забезпечував збереження даної квартири, підтримував її в належному стані та сплачував рахунки за житлово- комунальні послуги. З урахуванням викладеного, позивач вважає, що добросовісно заволодів квартирою, яка належала на праві приватної власності [PERSON] , яка померла [INFO] , оскільки не знав і не міг знати про відсутність у нього підстав для набуття права власності, так як вважав себе спадкоємцем майна після смерті [PERSON] . Крім того, 13.10.2016 позивач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Дідович І.В. із заявою відкрити спадкову справу після смерті [PERSON] , однак нотаріусом у відкритті спадкової справи відмовлено у зв`язку з відсутністю документів, які підтверджують факт його проживання однією сім`єю зі спадкодавцем не менш, як п`ять років та факт постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Крім цього, нотаріусом наголошено на тому, що позивачем було пропущено шестимісячний строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Після чого, він звернувся в порядку окремого провадження до Миколаївського районного суду Одеської області із заявою про встановлення фактів проживання однією сім`єю та постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Рішенням Миколаївського районного суду Одеської області від 26.04.2017 задоволено заяву [PERSON] , заінтересована особа: Миколаївська селищна рада Миколаївського району Одеської області, про встановлення юридичних фактів, а саме: - встановлено факт проживання однією сім`єю [PERSON] з [PERSON] , яка померла [INFO] , не менш як п`ять років по час відкриття спадщини; - встановлено факт постійного проживання [PERSON] зі спадкодавцем, [PERSON] , яка померла [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , на час відкриття спадщини. Водночас, постановою Апеляційного суду Одеської області від 02.08.2018, рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 26.04.2017 скасовано. Заяву [PERSON] , за участю заінтересованої особи Миколаївської селищної ради Миколаївського району Одеської області про встановлення факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем, факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини залишено без розгляду, роз`яснено позивачу право подати позов на загальних підставах. Вищевказане підтверджує ту обставину, що позивач на момент заволодіння квартирою не знав і не міг знати про те, що володіння ним квартирою після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , є незаконним, а відтак позивач, є добросовісним набувачем. Також позивач зазначив, що у провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа №760/34103/18 за позовом керівника Київської місцевої прокуратури №9 в інтересах держави в особі Київської міської ради до [PERSON] , 3-я особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дідовим Ірина Вікторівна про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, скасування державної реєстрації, визнання спадщини відумерлою. У випадку визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дідовим І.В. 26.05.2017 за реєстровим №490 та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно №35397458 від 26.05.2017, відповідно до якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про право власності на квартиру, майно ввійде до складу спадщини, яка залишилась після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , тобто набуде правового статусу спадкового майна. Оскільки позивач добросовісно, відкрито та безперервно володіє квартирою протягом більше десяти років, то є всі підстави для визнання за ним права приватної власності за набувальною давністю, у зв`язку з чим просить позов задовольнити. Ухвалою Солом`янського районного суду від 17 березня 2019 відкрито спрощене позовне провадження у справі без виклику (повідомлення) сторін. 01.09.2020 до суду надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, вказуючи на те, що відсутні, передбачені статтею 344 Цивільного кодексу України правові підстави для визнання за позивачем права власності на спірне майно за набувальною давністю, оскільки позивачем не доведено, що він добросовісно заволодів квартирою, адже володілець на момент заволодіння майном знав про належність вказаного майна на праві власності іншій особі, відповідно, і про неправомірність його заволодіння. Також позивачем не доведена умова щодо добросовісного володіння квартирою, оскільки останньому згідно із свідоцтвом про право власності на житло достеменно відомо, хто був власником квартири. Враховуючи положення ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» - до повноважень Житлово- будівельних кооперативів не належить видача довідок, що посвідчують проживання осіб в певний час в певному місці протягом визначеного строку та без реєстрації. Як вбачається з документів доданих до позовної заяви, позивач зареєстрований в будинку [ADDRESS] . Таким чином, інформація зазначена в довідках ЖБК «Магістраль» від 05.10.2016 за №№ 276 та 277 не може бути прийнята як доказ на підтвердження безперервності проживання [PERSON] в квартирі [ADDRESS] з 2002 року без реєстрації. Разом із цим, на підтвердження безперервності володіння спірним нерухомим майном з 2002 року, [PERSON] надає копії квитанцій про оплату комунальних послуг тільки за 2014 та частково 2015 рік. Тому, на переконання відповідача відсутні підстави вважати, що позивач не знав і не міг знати, що володіє чужою річчю. На думку відповідача, позивачем обрано невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли. Також зазначили, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 10 серпня 2020 року у цивільній справі за позовом Керівника місцевої прокуратури №9 в інтересах держави в особі Київської міської ради до [PERSON] , 3-я особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дідович Ірина Вікторівна про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, скасування державної реєстрації та визнання спадщини відумерлою позов задоволено. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 26 травня 2017 року, видане [PERSON] приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дідович І .В. на квартиру [ADDRESS] . Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно № 3539748 від 26 травня 2017 року про реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 33,3 кв.м., житловою 16,1 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1259448980000. Визнано квартиру [ADDRESS] відумерлою спадщиною після смерті [PERSON] , [INFO] , та передано дану квартиру у власність територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження, учасники справи в судове засідання не викликались. Дослідивши матеріали справи та надані до суду докази, суд приходить до наступного висновку. У силу ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Відповідно до положення ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Частиною 2 ст.13 та ч.1ст.81 ЦПК України передбачено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №00018560422 від 19 серпня 2017 року. На момент смерті [PERSON] була власником квартири [ADDRESS] на підставі довідки ЖБК «Магістраль» від 18 травня 1993 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить квартира [ADDRESS] . Відповідно до спадкової справи №5/2017 вона була заведена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дідович І.В. 26 травня 2017 року за заявою відповідача, як спадкоємця 4 черги, відповідно до рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 26 квітня 2017 року. Даним рішенням суду був встановлений факт проживання відповідача з померлою [PERSON] в спірній квартирі не меше 5 років на час відкриття спадщини. 26 травня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дідович І.В. відповідачу було видано свідоцтво про право на спадщину - квартиру [ADDRESS] . З матеріалів справи вбачаться, що постановою Апеляційного суду Одеської області від 02 серпня 2018 року за апеляційною скаргою Київської міської ради рішення Миколаївського районного суду Одеської області від 26 травня 2017 року було скасовано. Заява [PERSON] про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем однією сім`єю на час відкриття спадщини була залишена без розгляду. Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 10 серпня 2020 року у цивільній справі за позовом Керівника місцевої прокуратури №9 в інтересах держави в особі Київської міської ради до [PERSON] , 3-я особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дідович Ірина Вікторівна про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, скасування державної реєстрації та визнання спадщини відумерлою позов задоволено. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 26 травня 2017 року, видане [PERSON] приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дідович І .В. на квартиру [ADDRESS] . Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно № 3539748 від 26 травня 2017 року про реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 33,3 кв.м., житловою 16,1 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1259448980000. Визнано квартиру [ADDRESS] відумерлою спадщиною після смерті [PERSON] , [INFO] , та передано дану квартиру у власність територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради. Постановою Київського апеляційного суду 23 листопада 2020 року рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 10 серпня 2020 року залишено без змін. Відповідно до інформації Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації №108-17186 від 01 листопада 2018 року в квартирі [ADDRESS] будь-які зареєстровані особи відсутні. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. На підставі частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Як вбачається спірну квартиру [ADDRESS] ріщенням суду визнано відумерлою спадщиною після смерті [PERSON] , [INFO] та передано дану квартиру у власність територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради. Позивач же звертаючись до суду просить визнати право власності за набувальною давністю на спірну квартиру. Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Досліджуючи обставини справи, суд зазначає, що позивач був обізнаний, що спірна квартира належить [PERSON] , та робить висновок, що даний факт суперечить принципу добросовісності володіння цим майном, оскільки добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Отже, позивачем не доведено усіх обставин, передбачених статтею 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю. Давність володіння могла би вважатися добросовісною, якщо позивач при заволодінні майном не знав і не повинен був знати про відсутність у нього підстав для набуття права власності, однак таких обставин у справі не встановлено. За таких обставин, враховуючи, що спірна квартира визнана відумерлою спадщиною, суд приходить до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed