Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-08 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати за ним право особистої приватної власності на чотирьохкімнатну квартиру [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1545460123101). В обґрунтування позову зазначив, що приблизно влітку 2016 він познайомився з відповідачкою, з якою почали проживати у його матері за адресою: [ADDRESS] . 22.01.2017 відбувся релігійний обряд таїнства шлюбу між сторонами. З моменту спільного проживання сторони почали вести спільне господарство та були пов`язані спільним побутом. Разом зі сторонами проживав син відповідачки від першого шлюбу [PERSON] . [INFO] у сторін народилася донька [PERSON] . Відповідачка за час спільного проживання із ним не працювала та доходу не мала. 25.03.2019 між ним та [PERSON] укладено Договір позики, відповідно до якого отримав кошти в сумі 25\~000 доларів США, що було еквівалентно за курсом НБУ - 674\~000 гривні. Після отримання позики ним був сплачений аванс за придбання квартири, після того загубив паспорт, який повернула незнайома людина, тому на моменту укладення договору купівлі-продажу квартири не міг бути стороною вказаного правочину. В усній формі з відповідачкою домовився про те, щоб вона стала покупцем кватири [ADDRESS] . 29.03.2019 між відповідачкою, [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири, предметом якого є квартира [ADDRESS] , вартість якої складала 621\~000 гривня. Розрахунки за вказаним договором здійснював безпосередньо він своїми особистими коштами, отриманими у позику. Сторони разом із дітьми почали проживати у вказаній квартирі до березня 2022 року. В березні 2022 року відповідачка разом із дітьми виїхала за кордон, а він залишився проживати у квартирі. 27.03.2023 відповідачка повернулася до міста Запоріжжя та повідомила, що проживати разом із ним не бажає та негайне звільнення ним квартири, оскільки вона є її особистою приватною власністю, має намір її продати та знову поїхати за кордон. Представник відповідачки адвокат Мазур О.С. подала відзив на позовну заяву, в якому не визнала позовні вимоги позивача та зазначила, що вказана позивачем інформація про проживання однією сім`єю у його матері з 2016 року не відповідає дійсності, оскільки на той час відповідачка разом зі своєю дитиною була зареєстрована та мешкала у своєї матері за адресою: [ADDRESS] . Сторони дійсно познайомилися у 2016 році та почали зустрічатися. Зважаючи на те, що відповідачка в листопаді 2016 року розірвала шлюб зі своїм чоловіком, до серйозних стосунків готова не була. Мова про укладення шлюбу та проживання однією сім`єю з позивачем не йшла. Після того як відповідачка не заплановано завагітніла, сторони дійсно обвінчалися, кілька місяців до і після народження дитини проживали у матері позивача. Починаючи з 2018 року відповідачка знову переїхали до матері. Час від часу сторони мирилися, проводили час разом, позивач спілкувався з донькою, не були пов`язані спільним побутом. Незважаючи на те, що відповідачка знаходилася у декретній відпустці, нею був орендований салон краси від якого мала певні доходи. З 15.12.2007 до 11.11.2016 під час перебування відповідачки у шлюбі з [PERSON] ними були накопичені грошові кошти, які були розподілені порівну під час розлучення. 29.05.2013 останніми була продана набута у шлюбі квартира [ADDRESS] та кошти були розподілені між подружжям. У 2019 році відповідачкою було прийнято рішення про купівлю власної квартири, на придбання якої не вистачало 10\~000 доларів США. 29.03.2019 відповідачка уклала договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Оскільки позивачем не спростована та не оспорюється дійсність вказаного договору, заявлені ним вимоги є безспірними. Відповідачка не заперечує, що позивач приходив до її квартири, зустрічався там з донькою, інколи залишався на ночівлю коли у сторін налагоджувалися відносини, залишав деякі особисті речі, але сторони не мали спільного побуту, бюджету та не вели спільне господарство. Позивачем не надано доказів про те, що кошти, які були взяті у борг за договором позики для придбання квартири [ADDRESS] , були сплачені відповідачкою під час купівлі квартири 29.03.2019 у нотаріуса, за умови якщо вони взагалі в реальності бралися в борг позивачем. Позивач не зазначив яким чином він повернув кошти позикодавцю та коли. Під час купівлі квартири відповідачкою був орендований гараж за адресою: [ADDRESS] у продавця квартири та підписаний нею особисто договір оренди. Жодного відношення до квартири та гаражу позивач не мав. Позивач не був зареєстрований у спірній квартирі. Представник позивача адвокат Білицький Є.М. подав відповідь на відзив, в якому зазначив на обставинах, викладених у позовній заяві. Також додав, що 07.03.2019 після отримання позики [PERSON] уклав із продавцями спірної квартири попередній договір, відповідно до умов якого ним був сплачений аванс за її придбання в сумі 27\~000 гривень, що еквівалентно складало 1\~000 доларів США. З відзивом на позовну заяву не погоджується. Обставин, викладені у ньому містять вибірковий характер спрямований на маніпулювання та вільному трактуванні чинного законодавства України з метою спотворення фактичних обставин справи на користь відповідачки. Безпідставні твердження, що спільні фотографії, відер та інші докази сумісного проживання та ведення спільного господарства, побуту сторонами не є їх підтвердженням взагалі не заслуговують на увагу. Представник відповідачки адвокат Мазур О.С. подала заперечення, в яких зазначила, що попередній договір нібито укладений між позивачем та продавцями квартири 07.03.2019 в силу закону є нікчемним та додаткового визнання його нікчемності в судовому порядку не потрібно. Позивачем не надано доказів того, що він працював та отримував дохід. Укладення договору позиваки не свідчить про передання коштів в рахунок оплати квартири. Паспорт позивачу виданий 04.04.2018, інший паспорт він не отримував після укладення договору купівлі-продажу. Позивач посилається на статтю 57 СК України, яка регулює право особистої приватної власності дружини та чоловіка. Вимоги статті 74 СК України не розповсюджуються на главу 7 СК України, тобто закон взагалі не передбачає визнання права особистої приватної власності на нерухоме майно, яке було придбано за особисті кошти під час проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, тому такі вимоги позивач є безпідставними. Ухвалою про відкриття провадження у справі від 07.04.2023 відкрите провадження у справі, справа призначена до розгляду у загальному провадженню, призначено підготовче засідання. Ухвалою про призначення судового розгляду від 09.08.2023 закрите підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті. Ухвалою від 09.10.2024, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів від 14.06.2024, оскільки воно подане після початку судового розгляду та підстави для поновлення строку визнані судом неповажними. Позивач [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що до придбання спірної квартири працював ремонтником з ремонту холодильників та пральних машин. Грошові кошти на придбання квартири були взяті в борг. Відповідачка не працювала, навчалася на косметолога, грошових коштів не мала. Втратив паспорт, який у подальшому знайшов. Попередній договір був складений у ріелтора, у нотаріуса не посвідчувався. За розпискою залишок боргу 2\~700 доларів США. З 12-13 березня 2022 з відповідачкою однією сім`єю не проживають. Представник позивача адвокат Білицький Є.М. в судовому засіданні позов та обставини, якими він обґрунтований, підтримав. Відповідачка, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася. Причини неявки суду не повідомила. Заяву про розгляд справи без її участі не подала. Представник відповідачки адвокат Мазур О.С. у судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні з урахуванням обставин, викладених у відзиві та запереченнях. Також зазначила, що попередній договір є нікчемним, як і розписка про отримання завдатку, які не посвідчувалися нотаріусом. Як відповідачка знайшла квартиру, чи сплачувала завдаток, в яких коштах був розрахунок не знає. Відповідачка проживає з дитиною по [ADDRESS] . З позивачем відповідачка проживала однією сім`єю у 2018 році. У спірній квартирі однією сім`єю не проживали, інколи сторони зустрічалися, можливо у квартирі були якісь особисті речі позивача. Заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, дослідивши заяви по суті спору та письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Свідок [PERSON] пояснила, що була сусідкою сторін по [ADDRESS] . Вперше побачила разом позивача, відповідачку та її старшого сина у 2016 році. Потім бачила, що відповідачка вагітна. Вона та сторони часто бачилися у дворі в будинку по [ADDRESS] . З кінця 2016 року до кінця 2018 року сторони проживали по [ADDRESS] . Зі слів матері позивача їй відомо, що позивач купив квартиру, куди родина переїхали. Після чого позивача бачила дуже рідко. Зі слів сусідів та матері позивача, останній проживав у купленій квартирі. Зі слів матері позивача їй відомо, що квартиру купляв позивач. Декілька останніх місяців позивач проживав у квартирі [ADDRESS] , раніше мешкав в районі лікарні № 9 в місті Запоріжжя. Сторони проживали разом як подружжя. Позивач виходив на прогулянки зі старшим сином відповідачки. Свідок [PERSON] пояснила, що позивач є її сусідом по [ADDRESS] . Проживають в багатоквартирному будинку з 1977 року. Відповідачка також проживала по сусідству з 2018 року, проте з нею не знайома, не спілкувалися. Зі слів матері позивача їй відомо, що позивач одружився та родина проживає у її квартирі. Разом зі сторонами проживав старший син відповідачки та їх спільна донька, яка народилася у 2017 році. Зі слів матері позивача їй відомо про придбання квартири десь по [ADDRESS] на початку 2019 року, точної адреси не пам`ятає, та переїхали на початку 2019 року. Сторони проживали як чоловік та дружина. Сторін бачила рідко, оскільки на вулицю майже не виходить. Зі слів матері позивача їй відомо, що позивач проживає по [ADDRESS] з осені 2023 року. Після початку повномасштабного вторгнення позивач виїжджав до країни Польща, потім приїхав, відповідачка виставила позивача зі спірної квартири. Свідок [PERSON] пояснила, що більше двадцяти років знає сім`ю позивача та його родичів, товаришує з позивачем, з відповідачкою спілкувалася кілька років. У квартирі [ADDRESS] вона буває кілька разів на рік, оскільки робить матері позивача ін`єкції. У 2017 році була у матері позивача, де відповідачку представили як дружину позивача. Про придбання квартири позивачем за особисті кошти дізналася від останнього та його матері. Кілька останніх місяців позивач проживає у квартирі за вказаною адресою. До цього проживав в районі поліклініки № 9. Бачила як позивач гуляв з собакою та дітьми. Зі слів позивача їй відомо, що зі спірної квартири його виставили, проживає у матері. У 2023 році позивач виїжджав до країни Польща, коли виїхала відповідачка їй не відомо. Позивач проживає по [ADDRESS] . Свідок [PERSON] пояснила, що по [ADDRESS] проживає приблизно сорока років. Зі сторонами познайомилася весною 2019 року, коли вони переїхали до квартири будинку за вказаною адресою, яку придбали у [PERSON] . Зі сторонами проживало двоє дітей. Познайомилася з матерями сторін. Один раз була у спірній квартирі. Сторони постійно проживали у квартирі до 27-28 лютого 2022 року, потім виїхали до країни Польща. Сторони просили її доглядати за квартирою. На початку 2023 року повернувся до квартири та проживав зі своєю матір`ю. Наприкінці літа 2023 року повернулася відповідачка з невідомими чоловіками та виносили з квартири речі позивача. Зі слів відповідачки їй відомо, що остання вирішила продати квартиру. На теперішній час у квартирі проживають наймачі. Відповідачка не працювала, доглядала за донькою. Зі слів позивача відомо, що спірну квартиру придбав він за власні кошти, але вирішив зареєструвати її на ім`я відповідачки. До переїзду сторін до спірної квартири, останніх не знала. Позивач проживав у квартирі, вигулював собаку, ходив на роботу. Свідок [PERSON] пояснила, що сторони у справі є її сусідами по [ADDRESS] , за якою проживає з 1978 року. В березні-квітні 2019 року сторони переїхали у вказаний будинок з двома дітьми, в якій проживали до початку повномасштабного вторгнення. З вікна бачила як вивантажували речі з машини. Відповідачка виїхала з дітьми до Німеччина, позивач залишився. В минулому році позивач приблизно п`ять разів приїздив до спірної квартири. Відповідачка повернулася з-за кордону весною 2023 року та передала квартиру наймачам. У квитанціях на сплату житлово-комунальних послуг бачила, що квартира оформлена на ім`я відповідачки. За чиї кошти була придбана квартира не знає. Відповідачка не працювала, доглядала за дитиною. Вважає, що позивач працював, оскільки він їздив по графіку на автомобілі. Сторони проживали як сім`я. Свідок [PERSON] пояснила, що сторони є її сусідами. До початку повномасштабного вторгнення вона щодня навідувала свою мати, яка проживає по [ADDRESS] . Мати їй розповідала, що до її будинку вселилася нова родина, чоловік з дружиною та двоє діток. Сторони відвідували школу, де навчався син відповідачки [PERSON] , як разом так і окремо. Вона є вихователем в цій школі-інтернаті. До спірної квартири вселилися навесні 2019 року. Часто бачила сторін разом, гуляли з дітьми та собакою, чули їх через стінку. Після початку повномасштабного вторгнення вона переїхала до матері за вказаною адресою. На цей час сторони поїхали, проте куди саме не знає. Через деякий час позивач повернувся до спірної квартири та проживав у ній разом зі своєю матір`ю. Весною 2023 року відповідачка винесла речі позивача з квартири та здала її наймачам. Не знає за чиї кошти була придбана спірна квартира. Позивач працював, бачила як він ходив на роботу, займається пральними машинами, відповідачка доглядала за дитиною, на її думку не працювала, сторони вели себе як сім`я. Свідок [PERSON] пояснила, що сторони є її сусідами. Весною 2019 року сторони разом з дітьми переїхали в будинок [ADDRESS] , які проживали до початку повномасштабного вторгнення, потім виїхали до країни Польща, у подальшому до Німеччина. Влітку 2022 року позивач повернувся, ремонтував їй холодильник. Проживав у спірній квартирі. Восени мабуть поїхав. У березні 2023 році позивач знову повернувся. 27.03.2023 почула шум в спірній квартирі, викидали речі, позивач їх забрав. За чиї кошти була придбана квартира їй не відомо. На її думку сторони були сім`єю. Позивач кожен день їздив кудись, зранку їхав, ввечері повертався. Зрозуміла, що відповідачка не працювала. Свідок [PERSON] пояснив, що є сусідом сторін у справі по [ADDRESS] з 2019 року. Сторони у справі разом із двома дітьми переїхали до спірної квартири у 2019 році, яких сприймав як сім`ю. З початку повномасштабного вторгнення сторони виїхали з квартири. Через один місяць приїхав позивач, гуляв з собакою кожний ранок. Зустрічав його кожного дня. Чи приїжджала відповідачка йому не відомо. Зі слів дружини відомо, що в березні 2023 року з квартири сторін викидалися речі. Ким саме була придбана спірна квартира йому не відомо. Свідок [PERSON] пояснила, що проживає у квартирі [ADDRESS] та є сусідкою сторін у справі, які вселилися разом із дітьми в середині весни 2019 року, яких сприймала як сім`ю. Лише нещодавно дізналася, що відносини сторін фактичні. Кожного ранку бачила як позивач гуляв з собакою, рано їздив на роботу, святкували разом свята, позивач водив сина до школи, купували продукти харчування, відповідачка не працювала. Ким була придбана квартира не знає. На збори ОСББ приходив позивач, відповідачка не приходила. На початку повномасштабного вторгнення сторони виїхали з квартири, влітку 2022 року повернувся позивач та деякий час проживав у спірній квартирі зі своєю матір`ю. Одного разу бачила відповідачку коли викидала речі позивача. З вересня 2023 року в квартирі проживають наймачі. Від позивача чула про суму, за яку була придбана спірна квартира. Навесні 2019 року вона спілкувалася з ріелтором , яка повідомила, що чоловік дав завдаток за квартиру. Відповідачка не працювала, оскільки займалася донькою. Свідок [PERSON] пояснив, що проживає у квартирі [ADDRESS] з 1996 року. Весною 2019 року сторони разом з двома дітьми. Сторін сприймав як сім`ю. Чи перебували сторони у зареєстрованому шлюбі йому не відомо. Кожного дня позивач та він гуляли з собаками. Зі слів позивача йому відомо, що останнім була придбана спірна квартира, яку оформив на відповідачку. Відповідачку бачив рідко, оскільки вона займалася дитиною. В березні 2022 року сторони разом із дітьми виїхали з квартири, через один місяць повернувся позивач та проживав у спірній квартирі з матір`ю. Чи приїжджала відповідачка йому не відомо. Бачив як викидалися речі позивача. В теперішній час в спірній квартирі проживають наймачі. Позивач працював, ремонтував холодильники. Свідок [PERSON] пояснив, що з позивачем має дружні відносини, з відповідачкою знайомий. В березні 2019 року дав у позику позивачу грошові кошти в сумі 25\~000 доларів США для придбання спірної квартири. Про потребу коштів на придбання квартири відомо зі слів позивача. Загальна вартість квартири йому не відома. Підписали розписку та уклали договір в письмовій формі. На теперішній час борг позивача складає 17\~000 доларів США. Від позивача дізнався, що він не є власником спірної квартири, оскільки її власником є відповідачка. Зі слів позивача йому відомо, що договір купівлі-продажу квартири був укладений ним. Спірна квартира була придбана позивачем в кінці березня 2019 року, до якої на початку квітня 2019 року допомагав сторонам завозити речі. Позивач повідомив, що перед укладенням договору він втратив паспорт громадянина України, через що квартира була оформлена на ім`я відповідачки. Сторони проживали однією сім`єю. Борг позивач почав віддавати з початку липня 2019 року. Розписку про повернення борг не надавав. Після початку повномасштабного вторгнення сторони виїхали до міста Чернівці. До повномасштабного вторгнення позивач повернув йому борг в сумі 20\~000 доларів США. Свідок [PERSON] пояснила, що знайома з позивачем, відповідачка є подругою її доньки. З відповідачкою знайома з 2021 року. Сторони проживали по [ADDRESS] . По сусідству проживала її донька [PERSON] у 2021 року відповідачка вже проживала у спірній квартирі. У сторін є спільна дитина. Зі слів доньки їй відомо, що відповідачка придбала спірну квартиру за власні кошти, що підтвердила відповідачка, коли вони перебували у Німеччині. Відповідачка перебувала у шлюбу, який було розірвано. Після поділу майна отримала грошові кошти, частину отримала від батька. Винаймала салон краси та працювала косметологом. Чи були запозичені кошти у кумів не відомо. В спірній квартирі не була. Кімнату відповідачки по [ADDRESS] продали у 2016-2017 році. В березні 2022 року відповідачка виїхала до Німеччина, а її донька в квітні 2022 року. Вона їздила до Німеччини в січні та березні 2023 року. Сторони у шлюбі не перебували. Ким сплачувалися кошти за житлово-комунальні послуги їй не відомо. Між сторонами було поділено майно, відповідачці залишилася квартира, позивачу машина. Зі слів відповідачки їй відомо про її намір здати спірну квартиру в оренду. Свідок [PERSON] пояснила, що з позивачем не знайома, знає відповідачку через свого сусіда. Працює агентом по нерухомості. У 2019 році відповідачка звернулася до неї з приводу придбання квартири. Вона почала займатися пошуком квартири на правому березі Дніпра міста Запоріжжя, проте нічого не підійшло. Під час пошуку квартири від відповідачки їй стало відомо про відсутність у останньої зареєстрованого шлюбу та була обмежена у коштах. Про наявність у неї чоловіка мови не було. Квартиру шукали вартістю 16\~000 доларів США, а якщо не вистачило б їй допоміг би батько. У 2019-2020 році разом із дітьми відпочивали на дачі. Пізніше дізналася, що відповідачка знайшла квартиру. 29.03.2019 між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] укладений договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Якіб`юк Ю.А., зареєстрований в реєстрі за № 1240. Відповідно до витягу з ДРРП на нерухоме майно № 161511329 від 29.03.2019 квартира [ADDRESS] на праві особистої приватної власності належить [PERSON] . Відповідно до розписки [PERSON] від 29.03.2019 вона підтвердила сплату [PERSON] коштів за продаж квартири за адресою: [ADDRESS] , у сумі 23\~000 доларів США. Проте вказана розписка спростовується пунктом 2.1 договору купівлі-продажу квартири від 29.03.2019, відповідно до якого продавці [PERSON] та [PERSON] отримали 621\~000 гривень за продаж квартири від покупця [PERSON] до підписання цього договору. 22.01.2017 між [PERSON] та [PERSON] відбулося вінчання, що підтверджується свідоцтвом про здійснення таїнства шлюбу. [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є позивач та відповідачка, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 11.07.2017. Згідно з договором про надання безпроцентної позики від 25.03.2019, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , позивач отримав від [PERSON] у позику 674\~000 гривні, що за офіційним курсом НБУ еквівалентно - 25\~000 доларів США на строк до 01 квітня 2023 року для придбання квартири [ADDRESS] , про що також зазначено у розписці позивача від 25.03.2019. На фотознімках містяться зображення сторін з дітьми та іншими особами. В період з 15.12.2007 до 05.03.2014 [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з громадянином України [PERSON] , що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00039436808 від 27.04.2023. 24.07.2008 на підставі договору купівлі-продажу від 24.07.2008, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Пянтковською О.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 5221, [PERSON] набув право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з ДРРП від 23.04.2023 № 329956578. На підставі договору купівлі-продажу квартири від 29.05.2013, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Пилипенко О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1200, [PERSON] відчужив [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою з ДРРП від 23.04.2023 № 329956578. Індивідуальними відомостями про застраховану особу підтверджується отримання доходу [PERSON] в період з 2017 року до 2020 року. Відповідно до договору оренди від 05.04.2019, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , відповідачка орендувала гараж для зберігання автомобіля за адресою: [ADDRESS] з 05.04.2019 до 04.04.2022. Платіжними інструкціями підтверджується оплата [PERSON] та [PERSON] житлово-комунальних послуг за адресою: [ADDRESS] , в період з 20.04.2021 до 12.03.2023; оплата [PERSON] оренди гаражу за адресою: [ADDRESS] за період з 04.04.2019 до 11.01.2022, репетиторських послуг, які надавалися сину відповідачки [PERSON] за період з 16.05.2019 до 05.02.2021, харчування у дитячому садку « [PERSON] » доньки сторін [PERSON] за період з 05.12.2019 до 08.12.2021; поповнення позивачем абонентського номеру відповідачки ( [NUMBER] ) за період з 29.11.2016 до 21.03.2022 та грошові перекази, здійснені позивачем на банківську картку відповідачки № [NUMBER] за період з 28.01.2019 до 26.06.2023. Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна, що передбачено статтею 317 ЦК України. У частинах першій та другій статті 319 ЦК України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Відповідно до частин першої, третьої та четвертої статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди, що передбачено статтею 386 ЦК України. У статті 392 ЦК України зазначено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Позивач звернувся до суду з позовом про визнання за ним права особистої власності на спірну квартиру, обґрунтовуючи це тим, що вона була придбана ним за власні кошти, які були отримані ним за договором про надання безпроцентної позики від 25.03.2019, під час проживання з відповідачкою однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Договір купівлі-продажу спірної квартири був укладений відповідачкою, оскільки на момент його укладення він втратив паспорт. Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Частинами першою та другою статті 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Положеннями статті 74 СК України встановлено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. З огляду на зазначені положення законодавства, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. У постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц Велика Палата Верховного Суду зауважила, що, вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України). Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц). Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі № 694/1540/20). Критеріями, за якими майну може бути надано статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, відповідно до якої йому може бути надано правовий статус спільної власності подружжя. З урахуванням зазначеного, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання, а вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки. Подібний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 686/15993/21, від 09 листопада 2022 року у справі № 753/10315/19, від 16 листопада 2022 року у справі № 199/3941/20. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини (постанова Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 643/6799/17). У постанові Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року у справі № 6-97цс11 роз`яснено, що для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у період, протягом якого було придбано спірне майно. Спільне проживання сторін в період з 2016 року до березня 2022 року за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] , підтверджується показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Також вказана обставина підтверджується спільними фотографіями сторін, а також платіжними інструкціями, відповідно до яких сторони брали участь в утриманні квартири за адресою: [ADDRESS] , оплачуючи житлово-комунальні послуги. Ведення ними спільного господарства та наявність у них спільного бюджету підтверджується платіжними інструкціями, відповідно до яких сторони спільно приймали участь в утриманні квартири за адресою: [ADDRESS] , сплачуючи житлово-комунальні послуги, позивач сплачував репетиторські послуги, які надавалися сину відповідачки [PERSON] , а також харчування у дитячому садку « [PERSON] » доньки сторін [PERSON] , поповнював абонентський номер відповідачки ( [NUMBER] ) та здійснював грошові перекази на її банківську картку; договором оренди від 05.04.2019, відповідно до якого відповідачка орендувала гараж для зберігання автомобіля та платіжними інструкціями, згідно з якими позивач сплачував орендну плату за вказаним договором. Свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 11.07.2017, відповідно до якого сторони мають спільну дитину [PERSON] ; платіжні інструкції, згідно з яким сторони спільно утримували майно, а позивач сплачував репетиторські послуги, які надавалися сину відповідачки [PERSON] , а також харчування у дитячому садку « [PERSON] » їх доньки, показання свідка [PERSON] згідно з якими сторони разом та окремо відвідували школу-інтернат, в якій навчався син відповідачки, підтверджують наявність між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю щодо утримання та виховання дітей, а також утримання ними спільного майна. Також факт проживання сторін однією сім`єю підтверджується свідоцтвом про здійснення таїнства шлюбу від 22.01.2017, яке свідчить про те, що сторони у подальшому мали намір укласти шлюб. Суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] під час придбання квартири [ADDRESS] проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою, а отже майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності. Проте позивач просить визнати за ним права особистої власності на спірну квартиру, посилаючись на вимоги статті 57 СК України. Відповідно до частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Проаналізувавши приписи статті 57 СК України та частини другої статті 74 СК України, суд дійшов висновку, що стаття 57 СК України не може бути застосована до спірних правовідносин, оскільки вона регулює право особистої власності подружжя, яким не є сторони. При цьому частина друга статті 74 СК України не передбачає поширення на майно, що є об`єктом права власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, положень глави 7 цього Кодексу, в якій розміщена стаття 57. Як на підставу позову позивач посилається на те, що спірна квартира придбана відповідачкою за грошові кошти, які належали особисто йому та були отримані ним згідно з договором про надання безпроцентної позики від 25.03.2019, укладеного з [PERSON] . Проте відповідно до частини третьої статті 61 СК України, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин згідно з приписами частини другої статті 74 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Суд встановив, що договір про надання безпроцентної позики від 25.03.2019 був укладений позивачем з метою отримання грошових коштів для придбання спірної квартири. Отже вказаний договір укладений в інтересах сім`ї сторін, а гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності сторін. Таким чином позивачем не доведено, що спірна квартира була придбана відповідачкою за кошти, які належали особисто йому, що є підставою для відмови у задоволенні позову. На підставі статті 78 ЦПК України суд не визнає допустимим доказом в цій справі попередній договір від 07.03.2019, укладений між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , відповідно до якого його сторони зобов`язались укласти договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] та домовилися про її вартість, яка складала 621\~000 гривня, що еквівалентно 23\~000 доларів США. Відповідно до частини першої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Попередній договір щодо купівлі-продажу об`єкта незавершеного будівництва або майбутнього об`єкта нерухомості підлягає нотаріальному посвідченню. Попередній договір від 07.03.2019 нотаріально не посвідчений. Крім цього він був укладений [PERSON] та [PERSON] з позивачем, тоді як основний договір купівлі-продажу квартири від 29.03.2019 був укладений [PERSON] та [PERSON] з відповідачкою. Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58), згідно з якою, принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29). Враховуючи вищевказане та відмову у задоволенні позову із зазначених судом підстав, суд вважає недоцільним надавати детальну відповідь на інші аргументи сторін. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням відмови у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed