Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-29 00:00:00

У липні 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал»» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позивач свої вимоги мотивував тим, що 03.11.2021 в особистому кабінеті ТОВ «Мілоан», [PERSON] подано заявку на отримання кредиту № 3494289. ТОВ «Мілоан» направлено ідентифікатор, при введенні якого відповідач підтвердила прийняття умов кредитного договору про споживчий кредит № 3494289 Відповідачу перераховано кошти в сумі 5000 грн. на картковий рахунок зі строком повернення 30 днів та сплатою відсотків за користування коштами. Проте, відповідачем умови договору не виконані, сума кредиту не повернута. 23. 02.2022 року згідно умов договору відступлення прав вимоги № 81 мл, ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за кредитним договором № 3494289, а ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал»» набуло право вимоги до відповідача. Станом на дату звернення до суду заборгованість за кредитним договором становить 24700 грн., з яких заборгованість за тілом кредиту складає 5000 грн., заборгованість за відсотками 18750 грн., заборгованість за комісійними винагородами 950 грн. Просить стягнути з відповідача суму заборгованості, а також понесені судові витрати. Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 08.07.2024 року відкрито провадження за вказаним позовом та призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін. 13.08.2024 представником відповідача [PERSON] - адвокатом Дончак Д.М. подано відзив на позов. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог за необґрунтованістю. Вважає кредитний догорів неукладеним. Так, кредитний договір від 03.11.2021 № 3494289 всупереч п. 6 ч 1 ст 3 ЗУ «Про електронну комерцію» не підписаний сторонами. Крім того, направлення одноразового ідентифікатора передувало заповненню заяви про отримання кредиту. Наголошує, що вимоги про стягнення процентів після закінчення строку дії кредиту суперечить приписам ч 1 ст 1048 ЦК України та позиції, викладеній у постанови Верховного суду у справі №390/1875/16-ц від 03.10.2018 року. 05.09.2024 представником позивача подана відповідь на відзив Наполягає на задоволенні позовних вимог. Стверджує, що при укладенні договору позичальник [PERSON] підтвердила, що інформація щодо порядку видачу сумі кредиту, комісії, річної процентної ставки, строку кредиту, правила надання фінансових послуг їй надані з дотримання вимог законодавства про захист прав споживачів та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання. Підписання письмового договору здійснено шляхом направлення підписаної електронним підписом одноразового ідентифікатора відповіді про прийняття пропозиції укласти кредитний договір. Відповідач в повній мірі проінформована про умови надання кредиту, сплати процентів та комісії. 11.09.2024 представником відповідача [PERSON] - адвокатом Дончак Д.М. подані заперечення. Наголосив, що кожен примірник електронного документа з накладенням на нього підписом, визначеним статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію» є оригіналом такого документу про що зазначив Верховний суду в постанові від 29 травня 2024 року у справі №545/1750/21. Натомість кредитний договорі не підписаний [PERSON] В частині підстав відмови у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача процентів та комісії підтримує доводи відзиву. Судом встановлено, що 03.11.2021 в особистому кабінеті ТОВ «Мілоан», [PERSON] подано заявку на отримання кредиту № 3494289. ТОВ «Мілоан» направлено ідентифікатор, при введенні якого відповідач підтвердила прийняття умов кредитного договору про споживчий кредит № 3494289 Відповідачу перераховано кошти в сумі 5000 грн. на картковий рахунок зі строком повернення 30 днів та сплатою відсотків за користування коштами. Згідно з умовами договору кредитодавець відкриває для позичальника невідновлювану кредитну лінію на наступних умовах, визначених цим договором. Кредитодавець зобов`язується відкрити кредитну лінію для позичальника шляхом надання грошових коштів позичальнику на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом. Тип кредиту - кредитна лінія. Мета отримання кредиту, тобто, мета відкриття кредитної лінії: для задоволення особистих потреб позичальника. Розмір кредиту: 5000 грн. Кредит надається позичальнику шляхом перерахування грошової суми, вказаної у п. 1.2 цього договору, позичальнику на картковий рахунок [NUMBER] . Тип процентної ставки за користуванням кредитом фіксована. Заявлений строк користування кредитом складає 30 календарних днів з дня надання кредиту. Заявлений строк - це обраний позичальником в момент укладання цього договору строк користування кредитом, протягом якого може бути використано право користування кредитом за пільговою та/або зниженою процентною ставкою (далі заявлений строк). Дата початку заявленого строку/дата видачі кредиту 03.11.2021 року. Останній календарний день заявленого строку/ 03.12.2021 року. Сума кредиту 5000 грн. Нараховані проценти за користування кредитом у заявлений строк - 3750 грн. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України. Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних за договором. Як убачається з матеріалів справи, 23.02.2022 року згідно умов договору відступлення прав вимоги № 81 мл, ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за кредитним договором № 3494289, а ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-капітал»» набуло право вимоги до відповідача. Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. ТОВ «Мілоан» умови кредитного договору виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти, що підтверджується платіжним дорученням №60235831 від 03.11.2021 на суму 5 000 грн. Пунктом 7.1. кредитного договору № 3494289 від 03.11.2021 визначено, що цей договір набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту, яуий визначається згідно правил та відповідно до способу отримання кредиту, визначеного у п 2.1. цього Договору. За п 2.1 договору про споживчий кредит кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок Укладаючи договір про споживчий кредит [PERSON] та ТзОВ «Мілоан» вчинили дії визначені ст. 11 та ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач підписала договір про споживчий кредит № 3494289 від 03.11.2021 шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором - J82030, який відповідачу направлено на її номер телефону - [NUMBER] . З огляду на викладене, договір про надання кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс - повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету спірний кредитний договір між ТОВ Мілоан та відповідачем не був би укладений. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20); від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243ск20), від 2 листопада 2021 року у справі № 243/6552/20. Після чого, укладений кредитний договір розміщено в особистому кабінеті відповідача, якій в свою чергу були перераховані кошти, відповідно до умов п.2.1 кредитного договору шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної карти позичальника, що підтверджується платіжним дорученням Підтвердженням добровільного укладення відповідачем даного Договору підтверджує Анкета-заява на кредит № 3494289 позичальника заповнені відповідачем. За приписами частини 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. За частиною 3 ст. 207 ЦК України, використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Згідно ЗУ «Про електронну комерцію», на правовідносини стосовно кредитного договору № 3494289 від 03.11.2021 року поширюється дія цього закону. Ч. 3 ст. 11 до ЗУ «Про електронну комерцію» визначає, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 6 ст. 11 до ЗУ «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно ст 12 ЗУ «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. За п 9.1. кредитного договору №3494289 від 03.11.2021 року, сторони домовились про те, що цей кредитний договір (індивідуальна частина) є самостійним кредитним договором, що містить істотні умови, укладений у порядку, спосіб а формі, що відповідає вимогам законодавства. Визнання недійним, неукладеним, нікчемним будь-якого додатку, документу, що є частиною цього договору або окремих умов цього договору не має наслідком недійсність, нікчемність або неукладеність цього кредитного договору (індивідуальна частина) в цілому і сторони підтверджують, що уклали б цей кредитний договір індивідуальна частина) і без включення до нього умов, що визнані недійними, нікчемними, неукладеними. Таким чином, як підтверджується наявними у справі доказами, відповідачем [PERSON] порушено умови кредитного договору, тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованість за кредитом в сумі 5000 грн., та суми заборгованості за відсотками в розмірі 3750 грн., є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню в цій частині, При визначені суми заборгованості суд бере за основну надані позивачем розрахунки заборгованості, які долучені до матеріалі справи, оскільки відповідач не скористався процесуальним правом надати належні та допустимі докази щодо спростування заявлених позовних вимог в частині розміру заборгованості, яка виникла за час дії кредитного договору. Разом з цим, позивач просить стягнути з відповідача 18750 грн відсотки, нараховані за договором. За ч.1ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно статтей 526,527,530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч 1 ст 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Таким чином, проценти за користування грошовими коштами мають сплачуватись позичальником з моменту отримання грошових коштів і до закінчення дії кредитного договору, в даному випадку до дати повернення грошових коштів, після закінчення дії договору, позикодавець має право нараховувати відсотки встановлені ст. 625 ЦК України. Відповідно до умов договору відповідач отримав грошові кошти в позику у розмірі 5000 грн 03.11.2021року зі строком 30днів, з фіксованою процентною ставкою 2, 50% по фактичному залишку кредиту за кожний день строку користування кредитом нарахований процент 3750 грн, загальна вартість кредиту становить 9700 грн, Згідно п 2.1 договору сторони домовились, що повернення позики та сплата процентів за користування здійснюється з графіком платежів, який є невід`ємною частиною цього договору З огляду на викладене, відсотки за користування грошових коштів мають бути сплачені відповідачем на користь позивача за період з 03.11.2021 по 03.12.2021 рік та нараховуватись за відсотковою ставкою, виходячи з умов договору та орієнтованої загальної вартості кредиту. Враховуючи умови договору, сума грошових коштів за відсотками яка повинна бути стягнута з відповідача на користь позивача становить 3750 грн. Наданий позивачем витяг з реєстру боржників за договором факторингу не є належним доказом розміру заборгованості за процентами,оскільки з його змісту неможливо встановити розмір відсоткової ставки за якою проводились нарахування процентів, зокрема суд позбавлений можливості дослідити за який конкретно період нараховані відсотки первісним кредитором. Оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, то заявлені ТОВ «Кредит - капітал`вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості по відсотках за користування позикою в розмірі 15 000 грн. (18750 - 3750) є безпідставними та задоволенню не підлягають. Щодо позовної вимоги про стягнення заборгованості по сплаті комісії у розмірі 950 грн. суд зазначає наступне. Частинами 1,3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості Згідно з пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо). Пунктом 1.5.1 кредитного договору позичальнику встановлено одноразову плату за надання кредиту. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 06.11.2023 у справі №204/224/21, провадження №61-4202сво22 дійшов висновку про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». З огляду на викладене, супутня послуга банку, визначена як надання кредиту в момент видачі, має надаватися клієнту банку безоплатно. За наведених обставин, вимоги позивача про стягнення простроченої заборгованості по сплаті комісії по кредиту у розмірі 950 грн. не підлягають задоволенню. Щодо розподілу судових витрат. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ЦПК України). Відповідно до ст.. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність`договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ч. 1, п.1 ч.3ст. 133 ЦПК Українисудові витрати складаються із судового збору та витрат пов`язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на професійну правничу допомогу. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (ч. 2ст. 137 ЦПК України). Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Доля цілей розподілу судових витрат:1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язані зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою: 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Отже зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу представником відповідача адвокатом Дончак Д.М. надано договір про надання правничої допомоги від 01.08.2024 року, акт виконаних робіт до Договору від 10.08.2024 року про надання правничої допомоги на суму 5000 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Тобто, законом передбачено як можливість зміни розміру гонорару, порядку його сплати, так і визначення гонорару у фіксованому розмірі без урахування фактично витраченого часу. У відповідності до п..1 п 3.1. Договору про надання правничої допомоги від 01.08.2024 року вартість послуг (винагорода адвоката) за надання правничої допомоги щодо захисту прав Клієнта у суді першої інстанції визначається у фіксованому розмірі незалежно від обсягу робіт та фактично витраченого часу та складає 5 000 грн. Адвокатом на виконання п.2.1.1, 2.1.3., 2.2.4, 2.2.10 договору проведено усну консульацію та підговолено відзив на позовну заяву Тобто умови Договору про надання правничої допомоги повністю відповідають вимогам закону в частині встановлення розміру винагороди адвоката. Суд звертає увагу на те, що в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним. Правомірність такої позиції адвоката позивача підтверджується також і судовою практикою, зокрема постановою Верховного суду від 28.12.2020 по справі №: 640/18402/19. Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 15.06.2021 по справі №159/5837/19 витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Відповідно до п. 1-2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Зі п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Заявлені представником відповідача витрати на професійну правничу допомогу повністю пов`язані з розглядом справи Розмір вказаних витрат витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, підстави для задоволення клопотання представника позивача та їх зменщення відсутні Виходячи з вищенаведеного та враховуючи, що позовні вимоги частково задоволено, представником відповідача надано відповідні докази на підтвердження понесення відповідачем витрат на правову допомогу суд приходить до висновку щодо задоволення заяви представника відповідача - адвоката Дончак Д.М, щодо стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3228, 74 грн. відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України В порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в сумі 858,14 грн., пропорційно задоволеним позовним вимогам. На підставі викладеного,

Outcome: partial