Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-30 00:00:00

Представник позивача Акціонерного товариства «Сенс Банк» (далі - АТ «Сенс Банк») звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з [PERSON] (далі - відповідач) суму 3% річних та інфляційні втрати від суми простроченої заборгованості в розмірі 439 864,61 грн., та судові витрати. У обґрунтування позову представник позивача посилається на те, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15.01.2013 року у справі № 2604/15812/12 стягнуто з відповідача на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором на суму 236 720,67 грн. Однак станом на день звернення позивача з даним позовом до суду відповідачем рішення суду не виконано, заборгованість перед позивачем не погашено, тому позивач вимушений звернутися з даним позовом до суду. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 01.03.2024 року позовну заяву Акціонерного товариства «Сенс банк» до [PERSON] про стягнення 3 відсотків річних та інфляційних втрат, передано за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва. Згідно з ст. 32 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) спори між судами про підсудність не допускаються і справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому ст. 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана. 29.03.2024 року ухвалою Печерського районного суду м. Києва позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ТАС» до [PERSON] про стягнення коштів - залишено без руху. 15.04.2024 року на виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 29.03.2024 року позивачем усунуто вказані недоліки. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22.04.2024 року в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін відкрито провадження та призначено судове засідання та роз`яснено відповідачу право не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали надати відзив на позовну заяву. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про місце день і час розгляду справи повідомлений належним чином, разом з тим, в прохальній частині позову, вказав, що у разі неявки в судове засідання представника позивача проводити розгляд даної справи за відсутності представника позивача, протии ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, шляхом направлення судових повісток та розміщення оголошення на сайті Печерського районного суду м.Києва, а тому, в силу положень ст. 131 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим про розгляд справи належним чином. Згідно з частиною 1 статті 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. У разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до статті 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів оскільки відповідач, належним чином повідомлений про дату час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до матеріалів справи, АТ «Альфа Банк» є правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ «Альфа Банк». 30.11.2022 року АТ «Альфа-Банк» було змінено найменування на Акціонерне товариство «Сенс Банк», про що були внесені відповідні відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Так, матеріалами справи встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 15.01.2013 року у справі № 2604/15812/12 позов задоволено; стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] , на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» 239 720,67 грн. заборгованості по кредиту, суму сплаченого судового збору в розмірі 2 367,21 грн., а всього 239 087, 88 коп. Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15.01.2013 року у справі № 2604/15812/12 набрало законної сили. Проте, відповідно до матеріалів справи, вказане рішення не виконано. 17.07.2023 року АТ «СЕНС БАНК» зверталось із досудового вимогою врегулювання спору до [PERSON] щодо повідомлення відповідача про наявність простроченої заборгованості, а саме 3% річних та інфляційних нарахованих на судове рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15.01.2013 року по справі № 2604/15812/12. Вказана вимога була повернута на адресу позивача за закінченням терміну зберігання. Згідно ст.ст. 526, 530, 610 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України). За змістом ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст.612 ЦК України) Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. (ч. 2 ст. 615 ЦК України) Відповідно до частини першої статі 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року № 14-16цс18, а також постанові Верховного Суду від 06 липня 2020 року у справі № 522/16531/17. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Так, у постанові від 06 липня 2020 року у справі № 522/16531/17 Верховний Суд дійшов наступних висновків: «Зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін у цій справі як грошових зобов`язань, до прострочення відповідача застосовується частина друга статті 625 ЦК України. Основою для розрахунків 3 % річних та інфляційних втрат є сума несвоєчасно виплаченого відшкодування. Встановивши, що боржником прострочено грошове зобов`язання по виплаті позивачу присудженого рішенням суду відшкодування майнової та моральної шкоди, апеляційний суд дійшов вірного висновку про виникнення у позивача права на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат і 3% річних.» Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про правомірність вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь 3% річних від простроченої суми заборгованості, яку позивачем заявлено в сумі та інфляційних втрат, що розраховано та перевірено судом в сумі 439 864,61 грн. - оскільки відповідачем не виконано рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15.01.2013 року у справі № 2604/15812/12 та не погашено перед позивачем стягнуті за рішенням суду грошові кошти в сумі 239 087 грн., наслідком чого є право позивача на реалізацію захисту свого майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржників у виді 3% річних та інфляційних втрат від суми боргу за користування утримуваними відповідачем грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Крім того, вказаний розрахунок, відповідачем не заперечувався, у встановленому законом порядку не спростовано. Відповідно до частини третьої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства «Сенс банк» до [PERSON] про стягнення 3 відсотків річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню сума судового збору 6 597,97 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved