Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-23 00:00:00

Зміст заявних вимог. 10 серпня 2024 року до суду надійшов позов [PERSON] , поданий її представником адвокатом Остаховим В.П., до [PERSON] , за участі третьої особи Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області як органу опіки та піклування, в якому просили позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав на малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначено, що в період часу з грудня 2015 року по грудень 2016 року [PERSON] проживала разом з відповідачем [PERSON] [INFO] у них народився син [PERSON] . В 2016 році [PERSON] в цілях безпеки для себе та малолітньої дитини розірвала відносини з відповідачем, який під дією наркотичних засобів поводив себе агресивно, чим ставив під загрозу їх життя. Так, відповідач має психічне захворювання і перебуває на обліку в Кременчуцькій психоневрологічній поліклініці зі стаціонаром №2, а також проходив лікування у наркологічному диспансері. Починаючи з дня народження дитини, відповідач взагалі не спілкується та не виявляє бажання спілкуватися з сином, не цікавиться життям дитини, не займається його вихованням, навчанням, не забезпечує необхідні потреби дитини. [PERSON] матеріальної допомоги на утримання сина не надає. У зв`язку з безвідповідальним ставленням відповідача до свого сина, свідоме нехтування батьківськими обов`язками, не бажання брати участь у житті дитини є всі підстави для позбавлення його батьківських прав. Після початку широкомасштабного вторгнення Російської Федерації до України [PERSON] виїхала за межі України та по теперішній час проживає з малолітнім сином у Швеції. За таких обставин позивач звернулася до суду за захистом прав своєї дитини [PERSON] . Рух справи. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 17.08.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 18.09.2023 року задоволено клопотання представника позивача Остахова В.П. про витребування доказів. Витребувано6 1) у Відокремленого підрозділу - Обласна консультативна психоневрологічна поліклініка зі стаціонаром №2 інформацію чи перебуває на обліку як особа, яка потребує психіатричної допомоги та/або знаходиться під наглядом лікаря психіатра [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , місце реєстрації [ADDRESS] ; 2) у Комунального підприємства «Полтавський обласний центр терапії залежностей Полтавської обласної ради» інформацію чи перебуває на обліку як особа, яка зверталася за медичною (наркологічною допомогою) та/або проходив лікування [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , місце реєстрації [ADDRESS] . Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 30.11.2023 року зупинено провадження у справі до закінчення перегляду у касаційному порядку Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду справи №523/19706/19. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 08.01.2024 року поновлено провадження у справі. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 13.02.2024 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука від 04.07.2024 року задоволено клопотання представника позивача адвоката Остахова В.П. про витребування доказів. Витребувано у Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України інформацію про перетин державного кордону України з 24.02.2022 року по день надання інформації: 1) [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , громадянка України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон [NUMBER] , виданий 20.02.2019 року органом 5316; 2) [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , громадянин України; 3) [PERSON] , [INFO] , із зазначенням особи, яка супроводжує дитину, громадянин України. Позиції учасників справи в судовому засіданні. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Остахов В.П. підтримали позов, просили його задовольнити з наведених в ньому підстав. Малолітня дитина [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що йому 8 років, на початку війни вони з мамою виїхали за межі України, де по теперішній час вони проживають у Швеції. Батька він не знає та не пам`ятає, в останній раз бачив, коли йому було 3-4 років. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судової повістки та публікації оголошення на веб-сайті Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет. Проте [PERSON] не повідомив причини неявки, не звертався із заявою про відкладення розгляду справи до суду, відзиву не надав. Представник третьої особи Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області як органу опіки та піклування Таценюк С.П. в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Зазначила, що Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області як орган опіки та піклування не має можливості прийняти рішення та надати суду письмовий висновок щодо доцільності або недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , оскільки дитина фактично проживає за межами України. Згідно до ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не надав, тому відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Частиною 1 статті 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Обставини, встановлені судом. Сторони [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 05 січня 2016 року Крюківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області, про що 05 січня 2016 року складено відповідний актовий запис №5. Позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , де і проживала разом з сином [PERSON] . 13 березня 2022 року [PERSON] з сином [PERSON] перетнула державний кордон України в пункті пропуску Устилуг, та на даний час проживають у Швеції, що підтверджено копією паспорту громадянина України для виїзду за кордон позивача, документами про дозвіл на її з сином проживання у Швеції. З 2016 року відповідач [PERSON] не проживає з позивачем та сином, не спілкується з дитиною, не цікавиться її життям та здоров`ям, не приймає участі у вихованні сина, матеріально не утримує. За повідомленням Відокремленого підрозділу - Обласна консультативна психоневрологічна поліклініка зі стаціонаром №2 Комунального підприємства «Обласний заклад з надання психіатричної допомоги Полтавської обласної ради» від 25.09.2023 року [PERSON] звертався за медичною допомогою до лікаря-психіатра з 25.04.1994 року, проходив огляди, з ним проводилися бесіди, отримував рекомендації щодо підтримуючого лікування. При погіршенні психічного стану проходив стаціонарне лікування, в останній раз в КНМП «Кременчуцька міська лікарня планового лікування» з 04.01.2023 року по 13.01.2023 року. Визнаний особою з інвалідністю ІІІ групи з дитинства до 01.02.2024 року. За станом здоров`я, згодою пацієнта потребує амбулаторної психіатричної допомоги. За повідомленням КП «Полтавський обласний центр терапії залежностей Полтавської обласної ради» від 03.10.2023 року [PERSON] на динамічному спостереженні не перебуває, за медичною допомогою не звертався, лікування не проходив. Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права. Дослідивши та оцінивши наявні докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.124 Конституції судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Кожна особа, як слідує зі змісту ст.4 ЦПК України має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах встановлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58) У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; хронічно зловживають алкоголем або наркотиками; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] не приймає участі у вихованні, навчанні, лікуванні та утриманні своєї дитини [PERSON] , не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з сином; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання сином освіти. Наведене свідчить про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, відсутністю будь-якого інтересу до своєї дитини. Щодо надання висновку органом опіки та піклування слід зазначити наступне. У частинах четвертій - шостій статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Тлумачення змісту зазначених приписів Сімейного кодексу України дозволяє зробити висновок, що вони не допускають виключень щодо неотримання письмового висновку органу опіки та піклування при розгляді справ, де участь органу опіки та піклування є обов`язковою, з огляду на неможливість надати такий висновок. Наведені вище положення статті 19 СК та Порядку знайшли своє відображення у процесуальному законодавстві, з якого слідує, що такі органи займають самостійне процесуальне становище, беручи участь у судовій справі. Так, згідно із частиною шостою статті 56 ЦПК України органи державної влади та місцевого самоврядування можуть бути залучені судом до участі у справі або брати участь у справі за своєю ініціативою для подання висновків на виконання своїх повноважень. Участь зазначених органів у судовому процесі для подання висновків у справі є обов`язковою у випадках, встановлених законом, або якщо суд визнає це за необхідне. Висновок владних органів містить дві складові: 1) відомості про факти, на основі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для правильного розгляду та вирішення справи; 2) рекомендацію конкретного органу про те, як необхідно з точки зору державного інтересу (захист прав та інтересів дітей) вирішити справу, тобто висновок про факти та право. Вказане дозволяє віднести висновки до засобів доказування (письмових доказів). Як й інші докази, вони не мають для суду наперед встановленої сили. У випадку неможливості надати висновок, який ґрунтується на обстеженні умов, орган опіки і піклування з метою захисту інтересів дитини має використати всі можливі варіанти одержання інформації і оцінки обставин, що склалися, і за можливістю надати висновок з посиланням на бесіди із родичами, знайомими, або з посиланням на інші документи та із вказівкою на те, що обстежити безпосередньо умови проживання неможливо. Однак винесення рішення у справі не може ставитися у залежність від наявності чи відсутності відповідного висновку. Адже згідно із частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб. Органи державної влади і місцевого самоврядування, надаючи висновок, діють паралельно із судом - захищаючи права та інтереси дитини і тим самим допомагають суду здійснювати захист відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України. Такі висновки, безумовно, мають велике значення для ухвалення судом законного, обґрунтованого та справедливого рішення. Адже висновок органів державної влади та місцевого самоврядування формується із урахуванням досвіду у певній сфері, в межах компетенції відповідного органу та на основі його повноважень. Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області як орган опіки та піклування повідомив суд про неможливість прийняти рішення та надати письмовий висновок щодо доцільності або недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , який фактично проживає за межами України. Передбачена частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України обов`язковість висновку органу опіки та піклування у відповідних категоріях цивільних справ не може абсолютизуватися. У разі, якщо з тих чи інших причин такий висновок отримати не можна, суд має вирішити спір за наявними у справі доказами. Якщо з тих чи інших причин орган опіки та піклування відмовиться надати свій висновок у справі, де за приписами частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України надання ним такого висновку є обов`язковим, ця обставина не означає неможливості розгляду та вирішення спору. Протилежний підхід є рівнозначним відмові у доступу до правосуддя і означав би порушення положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначений підхід має загальний характер і є цілком справедливим для випадків, коли не було отримано письмового висновку органу опіки та піклування при розгляді справ, де участь органу опіки та піклування є обов`язковою, з огляду на неможливість надати такий висновок, зокрема, у зв`язку із перебуванням дитини за межами країни, перебуванням дитини на непідконтрольній території, неможливості встановити місце фактичного перебування дитини з одним із батьків тощо. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11 грудня 2023 року по справі № 523/19706/19 (провадження № 61-12112сво22). Враховуючи те, що наразі дитина не проживає на території України, суд з урахуванням позиції Верховного суду вважає за можливе вирішити спір за наявними у справі доказами без висновку органу опіки та піклування щодо розв`язання даного спору. З огляду на наведене, суд вважає за необхідне позбавити [PERSON] батьківських прав щодо сина [PERSON] , [INFO] . З огляду на наведене, позов [PERSON] є законним та обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Статтею 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені повністю, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1073,60 грн., що підтверджено документально.

Outcome: approved