Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-06 00:00:00

11.12.2023 року представник позивача Підлетейчук М.М. який діє в інтересах ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким просить стягнути з відповідача на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором № 1222-8719 від 15.06.2023 року у розмірі 49175,10 грн. та судовий збір у розмірі 2147,20 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 15.06.2023року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та відповідачем за допомогою Веб-сайту (https:/navse.ua) було укладено Кредитний договір №1222-8719, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит на платіжну карту в розмірі 10800,00 грн., строком кредитування - 300 днів, базовим періодом - 21 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом. Укладений кредитний договір разом із Правилами надання споживчих кредитів складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з якими відповідач був ознайомлений. Зазначений кредитний договір між сторонами був укладений у відповідності до норм ч.1 ст.13 ЗУ «Про споживче кредитування» у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними ЗУ «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ЗУ «Про електронну комерцію». Відповідачу було надано одноразовий ідентифікатор для підписання кредитного договору, ознайомлено з Правилами надання споживчих кредитів та інших супутніх документів, котрі в подальшому були підписані [PERSON] ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» свої зобов`язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, надало [PERSON] кредит в розмірі 10800,00 грн. на картковий рахунок. Обов`язки, передбачені договором, відповідач не виконує, у зв`язку з чим станом на 16.11.2023 року виникла заборгованість за наданим кредитом в розмірі 49175,10 грн., яка складається із: простроченої заборгованості за кредитом 10530,00 грн, простроченої заборгованості за нарахованими процентами 38645,10 грн. В добровільному порядку сплатити наявну заборгованість позичальник відмовляється. Тому просив стягнути з відповідача на користь ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» вказану заборгованість та судові витрати у справі. Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 13 грудня 2023 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду клопотання, яким просить розгляд справи провести за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від представника відповідача 05.02.2024 року до суду надійшов відзив, яким просить у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у відзиві. Крім цього, представником відповідача [PERSON] до суду було подано заяву, в якій просить перенести дату судового засідання, посилаючись на те, що 07.10.2024 року буде перебувати в іншому судовому засіданні у м. Конотоп, однак належних доказів на підтвердження суду не надав. Суд вважає за можливе провести розгляд справи без участі відповідача та його предмставника, оскільки відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v.Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»). Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії», а також в рішенні у справі «Каракуця проти України» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Суд вважав можливим розглянути спір у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів. Перевіривши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. 15.06.2023 року між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] , за допомогою Веб-сайту (https://creditkasa.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії №1222-8719. Як вбачається із його змісту, разом із Правилами надання споживчих кредитів складають єдиний договір, в якому визначаються всі його істотні умови та з яким Позичальник був попередньо ознайомлений; Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається виключно в письмової формі. Згідно ч.2 ст. 1055 ЦК Україникредитний договір, який було укладено не в письмовій формі вважається нікчемним. Згідно із н.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» надано до суду ксерокопію договору про відкриття кредитної лінії № 1222-8719 від 15.06.2023 року та правила надання споживчих кредитів, на яких відсутній підпис відповідача, що в свою чергу свідчить про не укладення та не підписання цих документів відповідачем. Також в матеріалах справи не має підтверджень, що саме ці документи розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови кредитного договору неможливо встановити укладання саме цього договору з фінансовою установою та взагалі відношення відповідача до цього кредитного договору. Наведене вище узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду під час розгляду справи №342/180/17, провадження № 14-131цс19, висловленими в Постанові від 03 липня 2019 року, які є обов`язковими для виконання, оскільки відповідно ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Відповідач не отримував кредитні кошти від фінансової компанії по зазначеному вище кредитному договору № 1222-8719 від 15.06.2023 року ні з каси, ні на свій поточний рахунок. Іншого способу, відповідно до постанови НБУ № 174 від 01.06.2011 року, надання кредиту в національній валюті фізичній особі на території України не існує. В доданих до позову документах не має жодного документу, який би підтверджував укладання зазначеного вище договору позики з відповідачем та факту надання відповідачу кредитних коштів (жодного первинного бухгалтерського документу про отримання кредитних коштів) матеріали справи не містять. В матеріалах справи також є незрозумілим походження копія витягу з реєстру банків та копія довідки про перерахування коштів від фінансово-розрахункової установи, які за своїм змістом не є первинними бухгалтерськими документами, створеними безпосередньо під час банківської операції по перерахуванню коштів. Адже первинними бухгалтерськими документами, які можуть підтвердити факт перерахування коштів на картковий (поточний) рахунок фізичної особи можуть бути меморіальний ордер або квитанція встановленого зразку із зазначенням обов`язкових банківських реквізитів. Як саме ці документи підтверджують факт отримання відповідачем кредитних коштів за кредитним договором № 1222-8719 від 15.06.2023 року та яке відношення мають до відповідача не зрозуміло. Вказані документи не підтверджують погодження з фінансовою організацією та відповідачем істотних умов договорів кредиту. Розрахунок заборгованості та надані до суду інші документи також не є документами, які можуть доводити погодження сторонами умов щодо розміру та сплати процентів. У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 викладена правова позиція, відповідно до якої ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, заявою - анкетою, їх підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту та заяві-анкеті не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. За своєю правовою природою кредитний договір консенсуальний. двосторонній та є видом родового договору займу, який є реальним, одностороннім. У разі укладення реального кредитного договору, конструкція якого визначена у ч. 2 ст. 640, ч. 2 ст. 1046 ЦК України, необхідні дії фінансової установи по передачі грошових коштів позичальнику, завжди у часі слідують за діями, що звершують консенсуальну частину договору (зокрема мається на увазі домовленість з усіх істотних умов). Тому саме вчинення фінансовою установою правочину відповідно узгоджених умов консенсуального договору по перерахуванню коштів Позичальнику створює право у фінансової установи на повернення кредиту та можливості отримання винагороди за його використання. Крім того, відповідно вимог ч. 1 ст. 1054, ч. 1 ст. 1046 ЦК України фінансова установа зобов`язана перерахувати саме такі грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, які узгоджені у консенсуальному кредитному договорі, а ні зовсім інші. Позичальник зобов`язаний повернути саме такі грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, які він отримав, а не зовсім інші. Таку саму правову позицію роз`яснює ВСУ у пунктах 7 і 8 постанови пленуму № 9 від 6.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», у яких звертає увагу, що судам необхідно правильно визначати саме момент вчинення правочину та звернути увагу, що не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Кредитний договір консенсуальний та його укладення відбувається у два моменти, а саме: укладення консенсуальної конструкції кредитного договору у момент його підписання та укладення конструкції реального кредитного договору у момент його виконання фінансовою установою відповідно узгоджених умов консенсуального договору, який створює право у фінансової установи на повернення кредиту та можливості отримання винагороди за його використання. Для укладення реального кредитного договору відповідно до положень ст. ст. 525 - 527, 640, 1054, 1046 ЦК України фінансова установа зобов`язана перерахувати позичальнику кредит (грошові кошти в такій саме сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій саме кількості, такого саме роду та такої саме якості, що були узгоджені у консенсуальному кредитному договорі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, наприклад, договори та інші правочини, створення речей, творча діяльність, результатом якої є об`єкти права інтелектуальної власності, завдання майнової (матеріальної та моральної) шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Тобто консенсуальний кредитний договір є лише підставою для виникнення реальних цивільних прав та обов`язків у фінансової установи після виконання фінансовою установою дій, передбачених кредитним договором. Для встановлення обставин доведеності порушення законних прав позивача, їх істотності, з`ясуванню, в чому саме полягає порушення його законних прав, необхідно дослідити дії фінансової установи, в частині виконання кредитного договору фінансовою установою. Отже виходячи з цього можна вважати, що кредитного договору № 1222-8719 від 15.06.2023 року в письмовій формі укладено не було, що в свою чергу свідчить про те, що відповідач з фінансовою компанією не укладав жодного кредитного договору, тому в нього немає зобов`язань перед позивачем з умов кредитного договору № 1222-8719 від 15.06.2023 року. Також фінансовою компанію в розумінні ст. 81 ЦПК України не було доведено факт надання кредитних коштів за кредитним договором № 1222-8719 від 15.06.2023 року. Таким чином, обставини, що покладені в основу позову не знайшли підтвердження під час розгляду справи, від повного, всебічного та об`єктивного встановлення судом обставин щодо наявності та розміру заборгованості за кредитом позивач ухилився. Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом не встановлено достатніх правових і фактичних підстав для покладення на відповідача в судовому порядку обов`язку сплати передбачених позовом коштів, позовні вимоги не доведені належними і допустимими доказами, тому позов не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: dismissed