Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до відповідача [PERSON] ,про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. Свої позовні вимоги мотивує тим, що позивач проживала в громадському шлюбі з громадянином України [PERSON] . В результаті спільного проживання у сторін народилась дитина - син [PERSON] , [INFO] . Після народження сина, відповідач [PERSON] їх покинув. На даний час син [PERSON] проживає з позивачкою, перебуває повністю на її утриманні. Відповідач, протягом останніх трьох років взагалі матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, так як це встановлено ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Син не отримує від батька жодного подарунку. Позивач вважає, що дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціально розвитку. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути менший, ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Позивач одна не в змозі забезпечити сина та вважає що батько, який здоровий, працездатний, зможе та зобов`язаний сплачувати аліменти. Відповідач має нормальний стан здоров`я, неофіційно працює приватному підприємстві та має стабільний дохід, проте ухиляється в покладеного на нього обов`язку утримувати дитину до досягнення не повноліття, відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України. На даний час відповідач аліменти нікому не сплачує, стягнення по виконавчим документам не проводяться, інших неповнолітніх дітей не має, непрацездатних батьків не має. З огляду на викладене позивачка просить позов задовольнити, позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дитини: [PERSON] , стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] в розмірі частину заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, на користь [PERSON] . Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покласти на Відповідача. Позивач, [PERSON] про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином шляхом надсилання електронного повідомлення про виклик на номер телефону, вказаний у матеріалах справи. У судове засідання не з`явилася, про причини своєї неявки суд не повідомила. Відповідач, [PERSON] про дату, місце та час розгляду справи повідомлявся як шляхом надсилання судового виклику на останню відому зареєстровану адресу проживання, так і шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-ресурсі судової влади. У судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе ухвалити рішення на підставі наявних у справі документів та доказів. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 25.11.2020 року, видане Подільський районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Згідно довідки, виданої начальником відділу Великобичківської селищної ради від 20.03.2024 року №01-34/178, [PERSON] проживає за адресою [ADDRESS] , у такому складі: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Вирішуючи заявлені [PERSON] позовні вимоги щодо стягнення аліментів, суд керується наступним. Згідно ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Про право суду при визначенні розміру аліментів враховувати стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення йдеться і в абзаці 3 п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». На підставі наведеного, суд вважає, що відповідач зобов`язаний надавати дитині утримання, достатнє для задоволення їх розумних потреб, виходячи зі стану здоров`я дитини, її матеріального становища, а також зі свого стану здоров`я та матеріального становища. З урахуванням положень ч.3 ст.181 СК України суд вважає, що виключно позивачу [PERSON] , як одержувачу аліментів та особі на утриманні якої знаходяться діти, надається право вибору, у який спосіб з відповідача, як платника аліментів, будуть стягуватися аліменти: у твердій грошовій сумі, чи у частці від його доходу (заробітку). Більше того, у Сімейному кодексі України не зазначено в яких випадках суд повинен стягувати аліменти у твердій грошовій сумі, а коли у частці від доходу платника аліментів. Згідно ч.5 ст.183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач надала достатньо доказів того, що малолітня дитина [PERSON] знаходиться на її утриманні, а вона не має самостійного доходу, при цьому відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Разом з тим, позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на утримання однієї дитини у розмірі частину заробітку (доходу) платника аліментів. Проте, позивачкою не надано жодного доказу того, що відповідач матиме можливість сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі частину заробітку (доходу). Крім того, суд, бере до уваги усталену судову практику про стягнення аліментів на утримання однієї дитини в розмірі частини від заробітку (доходу) платника аліментів. Поряд з цим, відповідачем жодних доказів на протилежне не представлено, відзив на позов не подано. За таких обставин, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення та стягнення з відповідача аліменти на утримання однієї дитини в розмірі частини від його заробітку (доходу). Аліменти на утримання дітей згідно з ч.1 ст.191 СК України присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, в даному випадку з 05.04.2024 року. В силу п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи заявлені [PERSON] позовні вимоги щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON] , суд керується наступним. Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частина 1 ст.164 СК України передбачає, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дітей або зловживають своїми батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на них своєю аморальною, антигромадською поведінкою, а також, що створило загрозу життю дитини. Окрім того, Узагальнення від 11.12.2008 року Верховного Суду України «Практика розгляду судами справ, пов`язаних із позбавленням батьківських прав, поновленням батьківських прав, усиновленням, установленням опіки та піклування над дітьми» визначило: «Позбавлення батьківських прав є, з одного боку, засобом захисту прав дитини, а з другого - заходом впливу на батьків, які неналежним чином виконують свої батьківські обов`язки стосовно дитини. Позбавлення батьківських прав можливе виключно на підставі рішення суду. Частиною 1 ст. 164 СК встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав.». Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивачем у позовній заяві не зазначено жодної підстави для позбавлення батьківських прав [PERSON] , які передбачені частиною 1 ст. 164 СК України, жодного доказу до позовної заяви не було надано. При цьому, згідно з положенням ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Аналогічні за змістом положення містяться і у ст.81 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно ч.ч. 4,5 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. З аналізу вищевказаних положень ст.19 СК України та ст. 81 ЦПК України, випливає, що вони взаємоузгоджуються між собою, тобто висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення особи батьківських прав є обов`язковим при розгляді справ такої категорії, проте обов`язок подання такого висновку покладається на позивача. Разом з тим, враховуючи, що органом опіки та піклування не було надано висновку на виконання частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України, при цьому жодного клопотання заявлено не було, суд позбавлений можливості розв`язати спір на підставі відомостей, одержаних органом опіки та піклування у результаті обстеження умов проживання дитини, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] не забезпечуватиме інтересів самої дитини, оскільки позивач не довів, та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька по відношенню до дитини батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Приймаючи до уваги, що позивач, при пред`явленні позову про стягнення аліментів, була звільнена від сплати судового збору, на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», на виконання вимог ст.141 ЦПК України, суд, вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь держави судовий збір в сумі 1211,20 гривень. Судові витрати за позовну вимогу про позбавлення батьківства слід лишити за позивачем у зв`язку з відмовою в даній позовній вимозі. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи викладене,

Outcome: partial