Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-02 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про визнання договору купівлі - продажу гаража № [NUMBER] у кооперативі «Автолюбитель», який знаходиться по вулиці Хорольській в місті Миргороді Полтавської області, який був укладений 25 травня 2020 року між ним та [PERSON] . Позов мотивує тим, що 25.05.2020 року відповідач продав, а він купив у відповідача за 10500 грн гараж № [NUMBER] у кооперативі «Автолюбитель» , який знаходиться по вулиці Хорольській в місті Миргороді Полтавської області. Даний договір не був посвідчений нотаріально, відповідач написав власноручно розписку про продаж гаража та отримання грошей. Домовились, що угоду оформлять пізніше у нотаріуса. Відповідач видав на його ім`я нотаріальну довіреність з повноваженнями вчинити певні дії по цьому об`єкту нерухомості, зокрема продати спірний гараж. Станом на липень 2024 року відповідач відмовився оформляти на його ім`я проданий гараж, мотивуючи тим, що за ці роки підвищились ціни на гараж. У зв`язку з неможливістю узаконити гараж, позивач змушений звернутися до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позові та наданих письмових поясненнях. Відповідач позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що позивач тривалий час орендував у нього гараж, категорично заперечував укладення договору купівлі-продажу, зазначив, що розписка була написана під примусом і ці кошти він вважає платою за оренду. Не заперечував, що ним надавалася довіреність на ім`я позивача, але останню він 05.06.2023 року відмінив. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Відповідно до частини першої\~статті 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст.220ЦК України\~у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно із ч. 2\~ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч. 3\~ст. 640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Статтею 657 ЦК України, встановлено, що договір купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Позивачем на підтвердження заявлених вимог надано суду розписку\~від 25.05.2020 року згідно якої [PERSON] продав гараж № [NUMBER] в кооперативі «Автолюбитель» за 10500 грн.(десять тисяч п`ятсот гривень) [PERSON] і не має ніяких претензій на гараж (а.с.4). Нотаріально договір купівлі-продажу не складався і угода ніде не реєструвалася, оскільки, за твердженням позивача, відповідач ухиляється від нотаріального оформлення домовленості. Однією з умов застосування ч. 2 ст.220ЦК України\~та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Відповідно до п. 13\~постанови пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року\~при розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Однак, на думку суду, позивачем не доведено факту безповоротного ухилення відповідача від нотаріального посвідчення правочину та втрати можливості з будь-яких причин його посвідчити в нотаріальному порядку. А, відтак, у суду відсутні підстави для визнання договору купівлі-продажу дійсним. Матеріали справи не містять доказів та в судовому засіданні сторонами не доведено того факту, що відповідач ухилився від нотаріального посвідчення спірного договору, та що така можливість була втрачена. Зазначене у повній мірі узгоджується з висновками Верховного Суду України в Постанові від 06 вересня 2017 року Справа №754/2339/16-ц. При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої\~статті 220 ЦК України. Подібні висновки наявні у постановах Верховного Суду від 22.02.2021 у справі № 545/440/18; від 04.03.2019 у справі № 665/2266/16-ц та від 30.10.2019 у справі № 140/2001/17. Отже, суд може визнати правочин дійсним, якщо буде встановлено, що одна із сторін безповоротно ухиляється від нотаріального посвідчення правочину та втрати стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Обґрунтовуючи позов, [PERSON] посилався на вимоги статті 220 ЦК України. Матеріали справи не містять доказів того, що позивач був позбавлений можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин. Небажання продавця та ухилення від нотаріального посвідчення договору не є безумовною підставою для застосування положень ч.2 ст.220 ЦП України, у зв`язку з чим суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні його позову в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed