Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-02 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути із [PERSON] заборгованість за кредитним договором у сумі 21019,40 грн., судові витрати зі сплати судового збору в сумі 3028 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 9000 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 13.02.2023 між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та [PERSON] на підставі заявки на позику, підписаної позичальником за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, був укладений договір позики № 555183481335, за умовами якого кредитодавець надав відповідачці грошові кошти у сумі 8000 грн. на строк 60 календарних дні, а відповідач зобов`язалась повернути кредит та сплатити проценти за користування ним у порядку та на умовах, визначених цим договором. Товариство з обмеженою відповідальністю «Київська торгово-інвестиційна компанія» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі та надало [PERSON] кредитні кошти у порядку, передбаченому умовами договору, проте відповідачка свої зобов`язання за договором не виконувала, у зв`язку з чим виникла заборгованість. 18.12.2023 між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» укладено договір факторингу № 18/12-2023, на підставі якого позивач набув право грошової вимоги до боржників, у тому числі й до відповідачки за договором №555183481335 від 13.02.2023. Внаслідок невиконання відповідачкою договірних зобов`язань станом на дату подачі позову її заборгованість по даному кредитному договору становить 21019,40 грн., з яких 8000 грн. - заборгованість за кредитом, 13019,40 грн. - заборгованість за процентами. У відзиві представник відповідачки - адвокат Кірюшин А.А. позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні. В обґрунтування відзиву зазначив, що позивачем жодним доказом не доведено фактів: - укладення кредитного правочину від 13.02.2023 №555183481335 між відповідачем і ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія», - надання первісним кредитором відповідачці коштів у кредит; - відступлення права вимоги ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» позивачу; - наявність заборгованості відповідачки. Матеріали позову не містять доказів, яким чином відповідачу надсилалась оферта і які істотні умови вона містила, яким чином надсилався одноразовий ідентифікатор для підписання кредитного договору, а надані позивачем паперові копії електронних доказів не можуть бути достовірними доказами укладення договору позики від 13.02.2023. Крім того, позивачем не надано первинних фінансово-господарських документів на підтвердження перерахування кредитних коштів [PERSON] та на підтвердження розрахунку заборгованості за кредитом. У письмових поясненнях представник позивача зазначає, що договір позики №555183481335 від 13.02.2023 укладений в електронній формі, відповідачка здійснила дії, спрямовані на укладення договору позики шляхом заповнення заявки на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому було перераховано грошові кошти. Факт ідентифікації відповідачки підтверджується довідкою про ідентифікацію, крім того остання не заперечує, що всі відомості, вказані у заявці-анкеті є коректними, зокрема ПІБ, РНОКПП, паспортні дані, телефон, реквізити банківської картки, тощо. Відповідачкою вказаний кредитний договір не оспорювався та не визнавався судом недійсним, а отже враховуючи принцип презумпції правомірності правочину є дійсним та породжує відповідні права та обов`язки сторін. Вказуючи на помилковість розрахунку заборгованості, сторона відповідача не надала контр-розрахунку чи доказів оплати кредиту. Представником відповідачки адвокатом Кірюшиним А.А. подано додаткові пояснення, у яких вказано, що договір позики № 555183481335 від 13.02.2023 є неукладеним, у зв`язку з відсутністю доказів його підписання як відповідачкою [PERSON] , так і первісним кредитодавцем, оскільки позивачем надано кредитний договір у паперовій формі із відображенням власноручного підпису директора ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія», в той час, як у договорі укладеному в електронній формі вказаний підпис може бути лише електронним цифровим підписом. Ухвалою судді 01.05.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження, постановлено розгляд справи проводити в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду 24.07.2024 частково задоволено клопотання представника ТОВ «ФАКТРИНГ-ПАРТНЕРС» про витребування у АТ КБ «ПРИВАТБАНК» доказів, зокрема інформації про надходження 13.02.2023 на картковий рахунок [NUMBER] грошових коштів. Ухвалою суду 24.07.2024 задоволено клопотання представника відповідачки - адвоката Кірюшина А.А. про витребування у ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» доказів, а саме оригіналу електронного доказу - договору кредитної лінії №555183481335 від 13.02.2023 з додатками до нього на носіях їх зберігання. У судовому засіданні 04.09.2024 та 03.10.2024 представник позивача - адвокат Морозова В.В. підтримала позовні вимоги з підстав, зазначених у позові, просила їх задовольнити. Представник відповідачки - адвокат Кірюшин А.А. в судовому засіданні 04.09.2024 позовні вимоги заперечив з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. За клопотанням представника позивача у судовому засіданні 04.09.2024 оголошено перерву до 03.10.2024. У судове засідання 03.10.2024 представник відповідачки та відповідачка не з`явилися, причини неявки не повідомили, клопотань про відкладення продовження судового розгляду не надійшло. Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини і дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 13.02.2023 між товариством з обмеженою відповідальністю «Київська торгово-інвестиційна компанія» (кредитодавець) та [PERSON] (позичальник) було укладено договір кредитної лінії № 555183481335, за умовами якого кредитодавець зобов`язався надати позичальникові кредит у межах кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту в тимчасове користування на умовах повернення, строковості, платності, а позичальник зобов`язався повернути його та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, визначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах (а.с. 5-14). У пункті 3.1. даного договору визначено, що укладенням цього договору сторони домовилися про відкриття позичальнику кредитної лінії, у межах якої кредитодавець надає позичальнику кредит з лімітом у розмірі не більше 8000 гривень, а позичальник зобов?язується повернути кредит кредитодавцю та сплатити йому проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених цим договором. У пункті 3.2. договору визначено, що кредит надається позичальнику в день укладення цього договору або протягом 3 днів з моменту укладання цього договору, але в будь-якому разі не раніше дати розміщення в особистому кабінеті позичальника підписаного договору з усіма додатками до нього, шляхом перерахування грошової суми, визначеної у пункті 3.1. договору на банківський рахунок позичальника, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу (банківської платіжної картки) позичальника, що були ним надані кредитодавцю та зазначені у розділі 14 цього договору - (картковий рахунок - [NUMBER] ). Датою повернення кредиту є 13.04.2023. Строк кредитування складає 60 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику, відповідно до пункту 3.2. цього договору. Строк дії договору є рівним строку кредитування. У частині виконання зобов`язань - договір діє до повного та належного виконання сторонами своїх зобов`язань. Дострокове припинення строку дії договору або заявлена вимога про дострокове повернення кредиту є підставою для закінчення строку кредитування (пункти 3.3., 3.4., 3.5. договору). У пункті 3.6. договору вказано, що заявлений строк кредитування складає 30 календарних днів з 13.02.2023 до 14.03.2023. Згідно з пунктом 5.5. договору позичальник та кредитодавець дійшли згоди, що обов`язок здійснити першу сплату процентів за користування кредитом протягом заявленого строку користування кредитом виникає у позичальника в останній календарний день заявленого строку 14.03.2023. 3 наступного дня після закінчення заявленого строку користування кредитом, а саме з 15.03.2023, позичальник зобов`язується сплачувати проценти за користування кредитом щоденно, тобто на кожен наступний календарний день користування кредитом (термін внесення чергового платежу). Розмір процентів за користування кредитом належний до сплати на відповідний термін внесення чергового платежу, зазначається у особистому кабінеті позичальника. Пунктом 3.8. договору передбачено, що нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на суму кредиту, якою фактично користується позичальник, таке нарахування здійснюється щоденно, починаючи з першого дня видачі кредиту та до дати фактичного повернення всієї суми кредиту в наступних розмірах: стандартна процентна ставка 990.00% річних (2.71% на день) за кожен день користування кредитом (вказана процентна ставка застосовується протягом всього строку дії цього договору, за виключенням строку використання права користування кредитом за зниженою та/або пільговою процентною ставкою); знижена процентна ставка 511.00% річних (1.40% на день) (право користування кредитом за вказаною процентною ставкою згідно умов, визначених підпунктом 5.4.2. цього договору); пільгова процентна ставка % річних (% на день) (право користування кредитом за вказаною процентною ставкою згідно умов, визначених підпунктом 5.4.1. цього договору). Відповідно до пункту 3.9. договору річна процентна ставка складає: за користування кредитом протягом заявленого строку 30 календарних днів користування кредитом з 13.02.2023 по 14.03.2023: - за пільговою процентною ставкою % річних (% в день) протягом перших календарних днів з дати видачі кредиту, включаючи день видачі кредиту; за зниженою процентною ставкою 511.00% річних (1.40% в день): - з наступного дня після закінчення періоду нарахування пільгової процентної ставки та до 14.03.2023 останнього дня заявленого строку користування кредитом (виключно якщо застосовується пільгова процентна ставка); - з 1-го дня дати видачі кредиту, включаючи день видачі кредиту 13.02.2023, по 14.03.2023 останній день заявленого строку користування кредитом (виключно якщо не застосовується пільгова процентна ставка). За користування кредитом понад заявлений строк протягом наступних 30 календарних днів користування кредитом з 15.03.2023 і до 13.04.2023 останнього дня строку кредитування: за стандартною процентною ставкою 990.00% річних (2.71% в день). Відповідно до пункту 5.1. договору позичальник при дотриманні всіх умов договору зобов`язується повернути кредитодавцю: проценти нараховані за пільговою та/або зниженою процентною ставкою за період користування кредитом протягом заявленого строку користування кредитом - в останній день такого строку 14.03.2023; отриманий кредит, проценти за користування кредитом за період з наступного дня після закінчення заявленого строку користування кредитом до останнього дня строку кредитування, неустойку (якщо така буде) - у останній день строку кредитування 13.04.2023. Згідно з пунктом 4.1. договору останній з позичальником укладається в електронній формі за допомогою ІТС кредитодавця, доступ до якої забезпечується через сайт кредитодавця після реєстрації позичальника у спосіб та в порядку, передбачених Правилами. Під час процесу реєстрації, але до моменту укладення із позичальником договору, кредитодавець проводить його ідентифікацію та верифікацію відповідно до вимог законодавства та у порядку і спосіб, що визначені Правилами. Крім того, під час реєстрації позичальник надав право на доступ до персональних даних, інформації, що складає його кредитну історію та на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро кредитних історій, включеної до Єдиного реєстру бюро кредитних історій, інформації щодо нього та цього кредиту, визначеної Законом України «Про організацію формування та обігу кредитних історій». Таким чином, умовами вказаного договору погоджено сторонами використання клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має таку саму юридичну силу як і власноручний підпис. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно зі ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Пунктами 5 та 6 частини 1 статті 3 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»). Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченоу ЦК України та ГК України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеному у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України "Про електронну комерцію). Частиною 5 статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" передбачено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення ( відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення ( відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Згідно ч. 8 ст. 11 цього Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 у справі №404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09.09.2020 у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20). Також позикодавцем та позичальником підписані Графік платежів, Розрахунок вартості кредиту, а також паспорт споживчого кредиту (а.с 15-19). Згідно довідки про ідентифікацію по договору № 555183481335 від 13.02.2023 підтверджується, що [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , з якою укладено договір № 555183481335 від 13.02.2023, ідентифікована товариством з обмеженою відповідальністю «Київська торгово-інвестиційна компанія». Акцепт договору позичальником: одноразовий ідентифікатор 1487, час відправки ідентифікатора 13.02.2023, номер телефону [NUMBER] (а.с. 21 зворот). Відомостей про визнання недійсним чи неукладеним договору № 555183481335 від 13.02.2023 матеріали справи не містять, у зв`язку з чим суд відхиляє доводи представника відповідачки про недотримання процедури укладення електронного договору. Сторона відповідача, стверджуючи про недоведеність реєстрації відповідачки у інформаційно-телекомунікаційній системі первісного кредитора, та вчинення нею дій у даній ситемі для отримання кредитних коштів, і не отримання коштів згідно договору, не вказує про неналежність їй банківської карти, реквізити якої зазначені у кредитному договорі для зарахування кредитних коштів, не надала на підтвердження доводів про неотримання коштів від первісного кредитора виписки про рух коштів на банківському рахунку, до якого випущена зазначена картка, не надала відомостей установи банку, що така картка їй не видавалася, не подано доказів про звернення до правоохоронних органів про неправомірне використання її особистих даних. Між тим, надана інформація АТ КБ «ПриватБанк» підтверджує випуск банківської картки до рахунку на ім`я відповідачки, а також її фінансовий номер в установі банку, який відповідає номеру телефону, на який при ідентифікації та підписані договору надсилався одноразовий ідентифікатор (а.с. 21 зворот, 119). Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Твердження представника відповідачки про відсутність у договорі електронного підпису представника позикодавця спростовано дослідженим судом оригіналом електронного доказу - договору кредитної лінії № 555183481335 від 13.02.2023, наданим позивачем згідно ухвали суду від 24.07.2024. Свої зобов`язання за кредитним договором ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» виконало у повному обсязі, а саме: надало відповідачці кредит у розмірі, встановленому договором, який склав 8000 грн, шляхом переказу грошових коштів на картку номер [NUMBER] , що підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» (а. с. 22 зворот), а також інформацією з АТ КБ «ПриватБанк» зі змісту якої слідує, що на ім`я [PERSON] емітовано картку № [NUMBER] , на яку 13.02.2023 було зараховано кошти в сумі 8000 грн. (а.с. 119-120) Відповідачка свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 14.04.2023 утворилася заборгованість у сумі 21019 грн. 40 коп., що складається з тіла кредиту - 8000 грн. та нарахованих процентів - 13019 грн. 40 коп. (а.с. 24-25, 26). Згідно з ч. 1 ст. 1049 цього Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно з п. 1-1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). 18.12.2023 між товариством з обмеженою відповідальністю «Київська торгово-інвестиційна компанія» та товариством з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» укладено договір факторингу № 18/12-2023 та додатковий договір № 1 до договору факторингу № 18/12-2023 від 21.12.2023, за якими клієнт зобов`язався відступити за плату право грошової вимоги, а фактор зобов`язався, здійснивши фінансування в порядку, передбаченому цим договором, прийняти право грошової вимоги до боржників, що належать клієнту і стає новим кредитором за договорами про надання фінансових послуг, укладеними між клієнтом та боржниками. Відповідно до умов цього договору фактор набуває права на всі суми, які він одержить на виконання вимоги від боржників (а.с26-28). Згідно Додатку № 3 до договору факторингу № 18/12-2023 від 18 грудня 2023 року, позивач набув право грошової вимоги до відповідачки за договором кредитної лінії №555183481335 від 13.02.2023 в сумі 21019 грн. 40 коп., до якої входить: 8000 грн. -заборгованість за сумою позики, 13019 грн. 40 коп. - сума заборгованості за процентами за користування кредитом (а.с. 29-31). Частиною 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи, що факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні,доказів, які б спростовували вказані обставини та розмір заборгованості, стороною відповідачки суду не надано, суд доходить до висновку що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Щодо вимог позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, суд враховує наступне. Позивач просить стягнути з відповідачки на його користь судові витрати, які складаються із витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000 грн та судового збору, сплаченого за подання позовної заяви в розмірі 3028 грн. Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частинами першою-п`ятою статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивачу правничу допомогу надавало Адвокатське об`єднання «ЛІГАЛ АССІСТАНС» на підставі договору № 15-02/2024 про надання правової допомоги від 15.02.2024 (а.с. 38-39). Згідно заявки на надання юридичої допомоги № 96 від 02.04.2024 вартість послуг Адвокатського об`єднання «ЛІГАЛ АССІСТАНС» по супроводу примусового стягнення заборгованості з [PERSON] становить 9000 грн. (а.с. 41). Відповідно до Витягу з акту №1 про надання юридичної допомоги від 09.04.2024 Адвокатським об`єднанням «ЛІГАЛ АССІСТАНС» надано позивачу правові послуги за вказаною заявкою на надання юридичої допомоги: усна консультація з вивченням документів - 3000 грн, складання позовної заяви - 6000 грн. Суд ураховує, що згідно даних документів та, як пояснила представник позивача у судовому засіданні, позивач просить стягнути витрати на правову допомогу саме за вказані юридичні послуги, не порушуючи питання про відшкодування витрат на правничу допомогу, пов`язаних з участю представника у судовому розгляді справи. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року в справі №755/9215/15-ц зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише ті витрати, які мають розумний розмір. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою. Враховуючи викладене, проаналізувавши детальний опис наданих адвокатським об`єднанням позивачу послуг, які становлять усну консультацію з вивченням документів і складання позовної заяви, час, витрачений на їх надання, перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, враховуючи складність справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати на правничу допомогу в даній справі в сумі 6000 грн. Крім того, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3028 грн.

Outcome: approved