Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-02 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» звернулося в Московський районний суд м. Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якому просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості в розмірі 100 620,00 грн, з яких: 25 000,00 грн - сума кредиту, 45 770,00 - сума процентів за користування кредитом, 29 850,00 грн - нараховані проценти за 60 днів, а також стягнути 2 422,40 грн - сплаченого за подання позову судового збору та 10 000,00 грн - витрат на правову допомогу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.08.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕРНТУС УКРАЇНА» (надалі-ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА») та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» укладено електронний договір про надання споживчого кредиту № 6983014 (надалі-Кредитний договір). Зазначений Кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», затверджених наказом № 205-ОД від 10.02.2022 та розміщених на сайті http://creditplus.ua/ru/documents. Згідно умов Кредитного договору, укладеного за спеціальною процедурою електронного кредитного договору, сума кредиту становила 25 000,00 грн, строк кредитування встановлено було на 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів встановлювалася як кожні 30 днів. Зі своєї сторони ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» виконав взяті на себе зобов`язання, надавши відповідачу кредит в сумі 25 000,00 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № [NUMBER] , про що додається довідка ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА». Оскільки відповідач свої зобов`язання належним чином не виконувала, а пп.3 п. 4.1. Кредитного договору передбачав право ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» на укладення договорів щодо відступлення права вимоги або договорів факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди відповідача, 27.05.2024 ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» уклало Договір факторингу № 27.5/2024-Ф з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» (надалі-Договір факторингу), згідно умов якого до останнього перейшло право вимоги за Кредитним договором на загальну суму 70 770,00 грн, з яких 25 000,00 - заборгованість за тілом кредиту, 45 770,00 грн - сума процентів за користування кредитом. В зв`язку з тим, що відповідач продовжував ухилятися від виконання своїх зобов`язань за Кредитним договором, станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача перед позивачем за Кредитним договором складалася з 25 000,00 грн - заборгованості за тілом кредиту, 45 770,00 грн - нараховані проценти та 29 850,00 грн - нараховані позивачем проценти за 60 календарних днів, а всього - 100 620,00 грн. На підставі вище викладеного позивач просить стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за Кредитним договором № 6983014 від 20.08.2023 у сумі 100 620,00 грн. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 08.08.2024 відкрито провадження по справі та призначено її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. За клопотанням позивача в АТ «Універсал Банк» 04082, м. Київ, вул. Автозаводська, 54/19) витребувано інформацію про підтвердження факту належності платіжної картки [NUMBER] [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), а також підтвердження факту зарахування коштів 20.08.2023 на дану платіжну картку, банком-емітентом якої є Акціонерне товариство «Універсал Банк», у сумі 25 000,00 грн від Товариства з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» (код ЄДРПОУ 41078230). У судові засідання, призначені на 04.09.2024 та 03.10.2024, представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив розглядати справу за відсутності представника позивача, подав заяву, в якій зазначив, що проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судові засідання, призначені на 04.09.2024 та 03.10.2024, не з`явилася, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, на підтвердження чого в матеріалах справи наявні поштові конверти з відміткою про відсутність адресату за адресою, зазначеною в позовній заяві, що свідчить про належне її повідомлення. Відповідач не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, заяв про відкладення судового засідання, чи розгляд справи за її відсутності до суду не надходило. Відповідачем не надано суду жодного доказу, який би мав істотне значення для вирішення справи по суті, чи спростування доводів позивача. Своїм правом на подачу відзиву на позов відповідач не скористалася. Відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 04.11.1950, що набрала чинності для України 11.09.1997, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності відповідача. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлявся про місце і час судового засідання, суд розглядає справу за відсутності відповідача та згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст. 13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінивши кожен наявний у матеріалах справи доказ на предмет його належності, допустимості, достовірності, а усі докази в сукупності та взаємозв`язку - на предмет їх достатності, суд встановив відповідні обставини, які вказують на характер кредитних правовідносин між сторонами, врегламентованих відповідними цивільно-правовими нормами, які підлягають застосуванню. Судом встановлено, що 20.08.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» (надалі-ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА») та [PERSON] за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» укладено електронний Договір про надання споживчого кредиту № 6983014 (надалі-Кредитний договір) (а.с. 21-32). Зазначений Кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна» (нова редакція), затверджених наказом № 205-ОД від 10.02.2022 та розміщених на сайті http://creditplus.ua/ru/documents (а.с. 110-128). Одноразовим ідентифікатором С3239 20.08.2023 о 15:19:50 відповідач підписала Паспорт споживчого кредиту (а.с. 35-38). Сума кредиту становила 25 000,00 грн, строк кредитування встановлено було на 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів встановлювалася як кожні 30 днів, процентна ставка фіксована. До 19.09.2023 споживачу послуги була надана знижена процентна ставка, за умови здійснення сплати першого платежу з оплати процентів, розмір якої було визначено на рівні 399,49% річних (1,095% в день). Стандартна процентна ставка визначалася на рівні 726,35% (1,99% річних), і підлягала застосуванню протягом строку кредитування, крім періоду застосування зниженої процентної ставки, якщо виконані умови її застосування. Позивач зазначає, що 19.09.2023 відповідач не здійснив оплату процентів згідно графіку платежів та не повернув тіло кредиту. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за стандартною процентною ставкою за весь строк користування кредитом становила 204 100,00 грн при застосуванні стандартної процентної ставки, та в розмірі 197 383,75 грн при застосуванні зниженої процентної ставки. Судом досліджено довідку АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» від 17.09.2024 № БТ/5475, відповідно до якої банк підтверджує той факт, що банківська карта [NUMBER] дійсно була емітована Банком на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), а також підтвердив, що 20.08.2023 на картковий рахунок № [NUMBER] надходили грошові кошти у сумі 25 000,00 грн (а.с. 188). При цьому АТ «УНВЕРСАЛ БАНК» звернув увагу суду, що оскільки кошти зараховувалися не за реквізитами, а через платіжну систему, у Банку відсутня інформація щодо призначення платежу, рахунку відправників. Таким чином, АТ «УНВЕРСАЛ БАНК» не має можливості чітко сказати, що платіж на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) був проведений саме від платника ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА». Судом досліджено довідку ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» від 12.06.2024 № 20240612-2а, відповідно до якої вбачається, що 20.08.2023 о 15:20:04 відбулася транзація, номер якої в системі ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» 2cc8e6e4-390e-4352-a84a-ld14abb0ca76, номер транзакції в системі ТОВ «Авентус Україна» 38313687, Session ID - 021004640410, сайт торгівця - http://creditplus.ua, код авторизації - 383090, банкеквайр - АТ «ПУМБ», призначення платежу: зарахування на картку, маска картки [NUMBER] (а.с. 54-58). Транзакція проведена на основі Договору про організацію переказу грошових коштів № 160222-1 від 16.02.2024. Викладена в довідці ТОВ «ПЕЙТЕК УКРАЇНА» інформація корелюється з інформацією, викладеною в довідці АТ «УНВЕРСАЛ БАНК» від 09.09.2024 № БТ/3418, відповідно до якої в результаті детальної перевірки банк встановив, що зарахування грошових коштів на банківську карту [NUMBER] , емітовану Банком на ім`я [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), відбулося через платіжну систему FUIB Money Transfer, через яку оперує АТ «ПУМБ», який забезпечив еквайринг транзакції (а.с. 183). На основі системного аналізу цих трьох документів, суд робить висновок, що ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання за Кредитним договором № 6983014 від 20.08.2023 виконав, надавши за допомогою платіжного провайдера у розпорядження відповідача [PERSON] суму кредитних коштів в розмірі 25 000,00 грн. Суд дослідив Картку обліку Договору (розрахунок заборгованості) за Договором № 6983014 від 20.08.2023 за позичальником [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), сформовану ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», згідно якої вбачається, що відповідач неналежним чином виконувала взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором, в результаті чого утворилася заборгованість, розмір якої станом на 26.05.2024 становить 70 770,00 грн, з яких 25 000,00 грн - основний борг, 45 770,00 - нараховані за стандартною ставкою проценти (а.с. 146-160). Оскільки відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, а пп. 3 п. 4.1. Кредитного договору передбачено право ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» на укладення договорів щодо відступлення права вимоги або договорів факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди відповідача, 27.05.2024 ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» уклало Договір факторингу № 27.5/2024-Ф з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» (надалі - Договір факторингу) (а.с. 129-139). Пунктом 1.2 Договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно Додатку № 2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованостей та є невід`ємною частиною цього Договору факторингу. Судом встановлено, що відповідно до п. 3.2 Договору факторингу загальний портфель відступлених прав вимоги становить 149 395 902,29 грн. Ціна продажу згідно п. 3.3. Договору факторингу становила 4 067 724,99 грн. Фактор сплачує клієнту 100% ціни продажу, передбаченої п. 3.3 Договору факторингу, протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту передачі за Актом приймання-передачі Реєстру боржників шляхом безготівкового перерахування грошових коштів за наступними реквізитами клієнта IBAN [NUMBER] в ПуАТ «КБ «АКОРДБАНК». Трьома платіжними інструкціями: № 421 від 31.05.2024 (а.с. 141), № 420 від 31.05.2024 (а.с. 143) та № 424 від 04.06.2024 (а.с. 142) ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» перерахувало АТ «УНВЕРСАЛ БАНК» 4 067 724,99 грн, тобто повністю сплатило визначену в п.3.3 Договору факторингу ціну продажу. З наявного в матеріалах справи витягу з Реєстру боржників згідно Додатку № 1 до Договору факторингу, датованого 27.05.2024 в Реєстрі боржників позивача за порядковим номером 8805 ідентифікується [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Заборгованість відповідача перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» становить 70 770,00 грн, з яких 25 000,00 грн - основний борг, 45 770,00 - нараховані проценти (а.с. 33). Частини 1, 2 ст. 509 ЦК України визначають, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, до яких закон відносить умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. За правилом ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), а також якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Статтею 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Наведене у свою чергу свідчить про належне укладення кредитного договору, в тому числі погодження всіх умов та правил, шляхом проставляння електронного цифрового підпису сторін. Аналогічна правова позиція сформована у низці постанов Верховного Суду. Так у постанові від 16.12.2020 у справі № 561/77/19, скасовуючи судові рішення про відмову у позові і ухвалюючи нове про стягнення боргу за кредитним договором, Верховний Суд зазначив, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредит не повернув. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 23.03.2020 у справі № 404/502/18, від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19 та від 10.06.2021 у справі № 234/7159/20. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 09.09.2020 у справі №732/670/19 та від 07.10.2020 у справі №127/33824/19. Щодо правової природи укладеного Кредитним договором № 6983014 від 20.08.2023, то він являється кредитним договором, відповідно до якого банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі за текстом Закон), згідно зі ст. 3 якого електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Положеннями ст. 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позики банк має право вимагати від боржника дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків за користування кредитом. За п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч. 1 ст. 514 ЦК до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки закон передбачає такий вид зобов`язань, 27.05.2024 ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» уклало Договір факторингу № 27.5/2024-Ф з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ УКРАЇНА». Норма ст. 1077 ЦК України регламентує, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом, як регламентує норма частини першої ст. 516 ЦК України. Нормою ст. 517 ЦК України передбачено, що доказами прав нового кредитора у зобов`язанні виступає той факт, що первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Частина друга ст. 1082 ЦК України регламентує, що боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. На виконання цієї норми закону, ТОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ» України надіслала на електронну адресу відповідача: babina.ulia.andreevna@gmail.com - повідомлення про відступлення права вимоги (а.с. 39). Відповідачу було повідомлено, що у зв`язку з невиконанням нею своїх зобов`язань перед ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» за діючим договором про надання кредиту, ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» 27.05.2024 відступило право грошової вимоги за цим кредитним договором та передало персональні дані відповідача на користь нового кредитора ТОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ», відтак усі платежі необхідно в подальшому здійснювати на користь нового кредитора. Також у повідомлені зазначено реквізити нового кредитора для погашення заборгованості. Виходячи з «балансу ймовірностей» як стандарту доказування, котрий ЄСПЛ у рішенні «J.K. AND OTHERS v. SWEDEN» (заява № 59166/12) від 23.08.2016 визнає притаманним саме цивільним справам, відповідно до якого доведення факту вважається виконаним, якщо на підставі поданих доказів можна зробити висновок, що факт швидше мав місце, ніж не мав, суд доходить до висновку про те, що факт переходу права вимоги до боржника [PERSON] від ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» до ТОВ «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» згідно Договору факторингу № 27.5/2024-Ф від 27.05.2024 підтверджується належними в матеріалах справи доказами. Відповідно до приписів ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом, позивач нарахував відсотки за користування кредитом за 60 днів, а саме з моменту набуття права вимоги 27.05.2024 до моменту формування позовних вимог 25.07.2024, виходячи з розміру стандартної відсоткової ставки 1,99% від тіла кредиту за кожен день: 25 000,00 грн. х 1,99% х60 днів = 29 850,00 грн. Відповідач не надав суду будь-яких доказів щодо виконання взятих на себе за договором зобов`язань щодо сплати грошових коштів за кредитним договором, та які б спростовували зазначений розрахунок заборгованості. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відтак суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансової компанії «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» заборгованості за кредитним договором у розмірі 100 620,00 грн є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Пунктом 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, зокрема, витрати на правничу допомогу покладаються, у разі задоволення позову на відповідача. Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» (заява № 58442/00) від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Велика Палата Верховного Суду при розгляді справи № 910/12876/19 у додатковій постанові від 07.07.2021 виснувала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Разом з тим чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у додатковій постанові від 16.06.2022 у справі № 873/244/21, втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору. Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Згідно норми частини шостої ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Відповідно до положення ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомогу. Судом встановлено, що 17.07.2024 між Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ФІНТРАСТ УКРАЇНА»та Адвокатом Столітнім Михайлом Миколайовичем було укладено Договір про надання правової (правничої) допомоги № 17/07-2024, відповідно до умов якого адвокат взяв на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених даним договором (а.с. 161-163). Відповідно до Акту прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно Договору № 17/07-2024 від 17.07.2024 адвокат надав клієнту наступні послуги: первинна консультація та аналіз наданих документів на суму 1 000,00 грн, аналіз судової практики, релевантної при підготовці позову на суму 1 000,00 грн, оформлення додатків до позовної заяви та направлення адвокатського запиту на суму 3 000,00 грн, підготовка та подання позовної заява, підготовка та подання клопотання на суму 4 000,00 грн, підготовка до судових засідань, участь в судових засіданнях на суму 1 тис грн (а.с. 164). Цим актом підтверджується, що послуги надано, в адвоката та клієнта відсутні взаємні претензії за надані та отримані послуги. На оплату адвокат виставив позивачу рахунок по замовленню № 3512/18/07 від 18.07.2024 на суму 10 000,00 (а.с. 41). Враховуючи складність справи, наявність в справі значного обсягу матеріалів, а відтак обсягу наданих адвокатом послуг, їх необхідність та доцільність, не приймання адвокатом участі в судових засіданнях як представником позивача,

Outcome: approved