Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-25 00:00:00

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 69850,92 грн., стягнути сплачений судовий збір, а також витрати на правову допомогу в сумі 7100 грн. В обґрунтування позову зазначає, що [PERSON] уклала з АТ «Альфа Банк» угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії №501158196 від 27.06.2019 року. Відповідно до умов кредитного договору банк зобов`язувався надати позичальнику кредит у сумі 54808 грн. на строк 18 місяців на споживчі потреби з відсотковою ставкою 25% річних. Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання позичальнику кредиту, однак останній своїх зобов`язань за договором не виконав, внаслідок чого станом на 23.02.2021 виникла заборгованість у розмірі 69850, 92грн., яка складається з тіла кредиту в розмірі 41563,43 грн. та заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 26887,49 грн. 23.02.2021 між АТ «Альфа Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача, таким чином ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором №501158196 від 27.06.2019. Також, позивач зазначає, що 05.10.2023 між ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» та адвокатом Макєєвим В.М. укладено договір про надання юридичних послуг №05-10/23, а 07.03.2024 між сторонами підписано акт №1 приймання-передачі наданих послуг та здійснено оплату за їх надання. Ухвалою Володарсько-Волинського районного суду Житомирської області від 07.08.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Представник позивача у судове засідання не прибув, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовну заяву підтримує у повному обсязі, не заперечує проти внесення у справі заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, не повідомивши суд про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку - шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання. Відповідно до відомостей сайту АТ «Укрпошта» поштове відправлення, направлене відповідачу, вручено особисто 29.08.2024. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, який належно повідомлявся про судове засідання, у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. За приписами ч.2\~ст.247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та подані докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до ч. 1ст. 612 цього Кодексу боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Судом встановлено,\~що 27.06.2019 року між АТ «АЛЬФА-БАНК» та [PERSON] укладений кредитний договір шляхом акцептування оферти на укладення угоди про надання кредиту №501158196, обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, підписання анкети-заяви про акцепт публічної пропозиції АТ «АЛЬФА-БАНК» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «АЛЬФА-БАНК», підписанням паспорту споживчого кредиту. (а.с. 5-7). За умовами укладеного між сторонами договору (оферти) встановлені наступні умови споживчого кредиту: тип кредиту «кредит готівкою», сума кредиту 54808,00 гривень, процентна ставка 25 %, тип ставки - фіксована, строк кредиту 18 місяців. Під час користування кредитом [PERSON] запропоновано Банку надавати йому послуги з розрахунково-касового обслуговування у порядку та на умовах, що визначені цим пунктом та Договором, за надання яких передбачено встановити комісійну винагороду, а саме: а) за надання кредиту 0,00% від суми кредиту, зазначеної в цій оферті на укладення Угоди без ПДВ; б) за обслуговування кредиту 2,2% від суми кредиту, зазначеної в цій оферті без ПДВ. Комісійна винагорода за переказ коштів та прийняття готівки з подальшим зарахуванням на рахунки в Банку сплачується згідно діючих тарифів банку. Тарифи є невід`ємною частиною договору та розміщені на сайті банку: www.alfabank.com.ua. Дата повернення Кредиту 27.12.2020. Кредитні кошти просить надати для: власних потреб. До вказаного кредитного договору №501158196 сторонами погоджено графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту, яким передбачено сплату тіла кредиту, процентів за користуванням кредитом та комісії за розрахунково-касове обслуговування (а.с.п 5 зворотня сторона). Також, відповідачем було підписано анкету-заяву про акцепт Публічної пропозиції АТ «Альфа-банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб та паспорт споживчого кредиту, в якому міститься інформація, зокрема, щодо: реальної річної процентної ставки та орієнтованої загальної вартості кредиту; порядку повернення кредиту. Відповідно до наданої позивачем виписки по особовим рахункам відповідача за період з 27.06.2019 по 22.02.2021 підтверджують те, що відповідач [PERSON] отримала кредитні кошти на загальну суму 54808,0 гривень, використовувала їх, а також частково вносила кошти на погашення заборгованості (а.сп.26-36). Відповідно до\~розрахунку заборгованості\~за кредитним\~договором №501158196\~станом на\~22\~лютого 2021\~року загальна\~заборгованість відповідача\~перед позивачем\~становить 69850,\~92\~грн.,\~яка складається\~з наступного:тіло\~кредиту \~41563,43\~грн.;\~відсотки за\~користуванням кредитом\~ 11212,35\~грн.;\~заборгованість по\~комісії \~15675,14\~грн.;\~по штрафам\~ 1400\~грн. (а.сп. 37). Стосовно поданих позивачем договору факторингу та тверджень позивача про наявність у нього права вимоги до відповідача, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Згідно з ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідно з ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. У ч. 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні. За вимогами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. Відповідно до наданих позивачем доказів судом встановлено, що 22 лютого 2021 року між Акціонерним товариством «Альфа-банк» (Клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФК Форт» (Фактор) укладено договір факторингу № 1, за умовами якого Фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату, а Клієнт відступає Фактору, а Фактор набуває належне Клієнтові право вимоги до боржників за договорами, перелік яких наведено в Додатку № 1-1 до договору (а.с. 9-13). Відповідно до п. 2.2 договору факторингу право вимоги, що відступається згідно даного договору включає суму заборгованості за основною сумою кредитів, нарахованими процентами, комісіями та всіма іншими платежами за основними договорами, право на одержання яких належить клієнту. Згідно п. 2.3 договору факторингу право вимоги вважається відступленим Фактору з моменту підписання цього договору. В день підписання цього договору сторони підписують акт приймання-передачі реєстру боржників. Відповідно до п.п. 4.1., 4.2. договору факторингу, права вимоги за цим договором сторони оцінюють у 243430993,52 грн. Фактор зобов`язаний передати в розпорядження клієнту грошові кошти і сплатити клієнтові ціну прав вимоги в розмірі 14235001,00 грн, шляхом перерахування на рахунок клієнта. Відповідно до акта приймання-передачі реєстру боржників від 22 лютого 2021 року до договору факторингу № 1 від 22 лютого 2021 року, у відповідності та на виконання договору факторингу № 1 від 22 лютого 2021 року клієнт передав, а фактор отримав право вимоги, детальний опис складових якого наведений в додатку № 1-1 до договору (а.с. 22). Верховний Суд у постанові від 2 листопада 2021 року у справі № 905/306/17 зазначив, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. (Такий висновок викладений також у постановах Верховного Суду від 29.06.2021 у справі № 753/20537/18, від 21.07.2021 у справі № 334/6972/17, від 27.09.2021 у справі № 5026/886/2012). Разом з тим, позивачем до позовної заяви не долучено докази переходу права вимоги до відповідача на підставі укладеного договору факторингу № 1 від 22 лютого 2021 року, зокрема додатку № 1-1 до такого договору. Позивачем до позовної заяви долучено додаток №1-1 до договору факторингу №4 від 20 грудня 2021 року, однак позивач в позовній заяві на вказаний договір факторингу як на підставу для передачі права вимоги не посилається та до суду його копію не подав (а.сп. 19-21). У той\~же час\~позивач в\~позовній заяві\~вказує,\~що 23.02.2021 між АТ «Альфа Банк» та ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» укладено договір факторингу, на підставі якого відбулося відступлення прав вимоги за кредитним договором до відповідача, таким чином ТОВ «ФК «Еліт Фінанс» набуло статусу кредитора за кредитним договором №501158196 від 27.06.2019. Однак, позивачем зазначеного договору факторингу від 23.02.2021 до суду не надано, у зв`язку з чим не підтверджено перехід права вимоги до відповідача. Згідно з ч. 1ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 3 ст.12, ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Суд наголошує, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. З огляду на викладене, з врахуванням наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами право грошової вимоги до відповідача. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується приписами ст. 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому судові витрати покладаються на позивача.

Outcome: dismissed