Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить суд стягнути зі [PERSON] на її користь матеріальну шкоду в розмірі 10720 грн., моральну шкоду у розмірі 5000 грн. та судові витрати у розмірі 1073,60 грн. В обґрунтування позову зазначено, що знаходячись в с. Дачне по вул. Преображенській, біля магазину «Росинка» 21.07.2023 року о 18:20 год., з хуліганських мотивів [PERSON] пошкодив автомобіль «Мазда 3», д.н.з. [NUMBER] , а саме розбив правий задній ліхтар та на правому задньому крилі зробив тріщину на металі, чим порушив громадський порядок і спокій громадян, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП. Згідно постанови Біляївського районного суду Одеської області від 16.10.2023 року у справі № 496/5941/23 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП та призначено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі 119 грн. Внаслідок неправомірних хуліганських дій позивачу заподіяна матеріальна шкода, згідно товарного чеку № 4 від 10.08.2023 року, виданого ФОП [PERSON] , вартість заднього ліхтаря становить 4000 грн. Відповідно до рахунку-фактури №15 від 25.10.2023 року, виданого ТОВ «Автоюніон Груп» вартість робіт з фарбування та ремонту тріщини складає 6720 грн. Через протиправну поведінку та цинізм [PERSON] , внаслідок його зухвалих дій позивачу була завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що в силу спричинених їй майнових збитків, вона не змогла вчасно здійснити заплановану поїздку на автомобілі за кордон для вивезення своєї доньки [PERSON] , [INFO] , у безпечне місце, у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією російської федерації проти України. Крім того, позивач вимушена була ремонтувати задній ліхтар автомобіля та переживала душевні страждання через відсутність відшкодування матеріальної шкоди довгий час. Через пошкодження заднього ліхтаря, позивач не могла користуватися своїм транспортним засобом, оскільки передбачена адміністративна відповідальність за ст. 121 КУпАП у випадку керування транспортним засобом, що має несправності, що завдало їй значні витрати, оскільки потрібно було возити доньку до лікаря та на розвиваючі комплексні заняття. Позивач просить відшкодувати заподіяну адміністративним правопорушенням моральну шкоду у розмірі 5000 грн., оскільки це завдало їй сильних душевних хвилювань, значні незручності та додаткові матеріальні збитки. У зв`язку з викладеним, позивач звернулася до суду з вказаним позовом. Позивач у судове засідання не з`явилася, але надала до суду письмову заяву, в якій просила провести заочний розгляд справи, позовні вимоги задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином. Клопотання про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відзив на позовну заяву не надав. Згідно з положеннями ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Отже, враховуючи згоду позивача на проведення заочного розгляду справи, відсутність відзиву на позовну заяву, належне повідомлення відповідача, який причини неявки не повідомив, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам\~ст. 280 ЦПК України. Згідно з вимогами ч.2\~ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що постановою Біляївського районного суду Одеської області від 16.10.2023 року по справі №496/5941/23 [PERSON] , [INFO] , визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП та піддано його адміністративному стягненню у виді штрафу на користь держави у розмірі семи неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 119 грн. Постанова набрала законної сили 26.10.2023 року. Зі змісту постанови слідує, що 21.07.2023 року о 18:20 год. [PERSON] , знаходячись в с. Дачне, по вул. Преображенській, біля магазину «Росинка» з хуліганських мотивів розбив праву задню фару на авто «Мазда», д.н.з. [NUMBER] . Своїми діями [PERSON] вчинив правопорушення, передбачене ст. 173 КУпАП, про що було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАВ №881875. Автомобіль «Mazda 3», д.н.з. [NUMBER] , належить [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] , виданим ТСЦ 5142 03.03.2020 року. Довіреністю від 25.07.2022 року [PERSON] уповноважив [PERSON] бути його представником з питань розпорядження належним йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] , виданого ТСЦ 5142 03.03.2020 року, автомобілем «Mazda 3», д.н.з. [NUMBER] . Довіреність посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Таранською А.М. та зареєстрована в реєстрі за №1369. Вартість заднього ліхтаря на автомобіль «Mazda 3» становить 4000 грн., що підтверджується товарним чеком №34 від 10.08.2023 року, виданим ФОП [PERSON] . ФОП [PERSON] надає послуги з технічного обслуговування та ремонту автотранспортних засобів, що підтверджується відповідним витягом. Відповідно до рахунку-фактури №15 від 25.10.2023 року, виданого ТОВ «Автоюніон Груп» покупцю [PERSON] , вартість робіт з фарбування та ремонту заднього правого крила на автомобілі «Mazda 3», д.н.з. [NUMBER] , складає 6720 грн. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно з ч.1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України). Відповідно до вимог п.п.8, 9 ч.2 ст.\~16\~ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно ч.2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі. Відповідно до ч.3 ст.\~386\~ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Статтею 22 ЦК України\~встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Відповідно до ст.\~1166\~ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 Постанови від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Цивільно-правова відповідальність юридичної або фізичної особи за завдану майнову шкоду на підставі ст.\~1166 ЦК України настає за умови доведеності всіх елементів складу цивільного правопорушення. До істотних обставин, що підлягають з`ясуванню судом та доведенню сторонами у такому спорі, є наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення: позивач зобов`язаний довести протиправність поведінки відповідача, розмір заподіяної шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою. Під шкодою розуміється матеріальна шкода, що виражається у зменшенні майна потерпілого в результаті порушення належного йому майнового права, та (або) применшенні немайнового блага (життя, здоров`я тощо). Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.\~1192\~ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, незалежно від форм власності, судам належить виходити з положень ст. 453 ЦК, статей 48, 51, 52, 54, 56, 57 Закону України «Про власність». Зокрема, слід враховувати, що відшкодування шкоди шляхом покладення на відповідальну за неї особу обов`язку надати річ того ж роду і якості, виправити пошкоджену річ, іншим шляхом відновити попереднє становище в натурі, застосовується, якщо за обставинами справи цей спосіб відшкодування шкоди можливий. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. Як при відшкодуванні в натурі, так і при відшкодуванні заподіяних збитків грішми потерпілому на його вимогу відшкодовуються неодержані доходи у зв`язку з заподіянням шкоди майну. Частиною 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 1812.2009 року №14, при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Відповідно до приписів ч.1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Нормою ч.1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З огляду на встановлені обставини суд вважає доведеним, що винні, неправомірні, хуліганські дії [PERSON] завдали позивачу матеріальну шкоду у розмірі 10 720 грн., оскільки внаслідок таких дій відповідача, [PERSON] була вимушена придбати задній ліхтар на автомобіль «Mazda 3», д.н.з. [NUMBER] та оплачувати роботу з фарбування та ремонту заднього правого крила вказаного автомобілю. Відповідач не спростував належними та допустимими доказами своєї невинуватості у пошкодженні майна позивача, яке мало місце 21.07.2023 року, та не надав доказів на спростування заявленого позивачем розміру спричиненої майнової шкоди, хоча це є його процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди. Відтак, суд дійшов висновку, що пред`явлені позовні вимоги про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 10\~720 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Стаття 23 ЦК України\~передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Якщо інше\~не встановлено\~законом,\~моральна шкода\~відшкодовується грошовими\~коштами,\~іншим майном\~або в\~інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно п. 3\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктами 4,\~5\~вказаної постанови\~Пленуму передбачено,\~що у\~позовній заяві\~про відшкодування\~моральної (немайнової)\~шкоди має\~бути зазначено\~в чому\~полягає ця\~шкода,\~якими неправомірними\~діями чи\~бездіяльністю її\~заподіяно позивачеві,\~з яких\~міркувань він\~виходив,\~визначаючи розмір\~шкоди,\~та якими\~доказами це\~підтверджується.Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням роз`яснень п. 9 постанови Пленуму, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Пунктом 18 Постанови Пленуму встановлено, що при розгляді справ про відшкодування моральної шкоди суди мають виявляти і всебічно з`ясовувати причини й умови, що призводять до порушення прав фізичних і юридичних осіб та заподіяння їм моральної шкоди. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 року\~ у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок про те, що моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Суду необхідно в кожній справі з`ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. При вирішенні вимог про відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Оскільки, нормативно-правовими актами України не встановлено розмір компенсації моральної шкоди, розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи. У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01.03.2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18) вказано, що «тлумачення положень статей 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди.». Верховний Суд у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05.04.2021 року у справі № 766/21131/18 (провадження № 61-18770св19) зазначив, що аналіз положень статей 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Так, суд вважає доведеним, що внаслідок винних дій [PERSON] , які полягають у пошкодженні автомобілю, яким користувалася позивач, остання зазнала моральних та душевних страждань, зумовлених емоційними переживаннями, які полягають у тривозі, яка охопила її після цієї події, порушенням звичайного ритму життя, необхідністю докладати додаткові зусилля для відновлення пошкодженого автомобілю, зміною звичайного та усталеного для неї способу життя. Позивач серед іншого зазначила, що через пошкодження автомобілю вона не мала змоги користуватися ним, оскільки керування транспортним засобом, що має несправності, є підставою для притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 121 КУпАП. Отже,

Outcome: approved