Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням. Позов мотивовано тим, що [INFO] близько 20:30 годин водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Ауді А6», державний номер [NUMBER] , рухаючись зі сторони вул. Келецька по проїзній частині вулиці В. Інтернаціоналістів в м. Вінниця, виїхав на регульоване перехрестя з вул. В. Порика на жовтий забороняючий рух сигналу світлофора та під час виконання маневру лівого повороту, не переконавшись у небезпеці зазначеного маневру, допустив наїзд на велосипедиста [PERSON] , який рухався у зустрічному напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримав сполучену травму тіла, яка ускладнилась травматичним шоком. Отримані [PERSON] травми мали ознаки тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент заподіяння стоять у причинному зв`язку зі смертю останнього, яка була констатована працівниками МКЛ ШМД в 22.45 год. [INFO]. Позивач [PERSON] є вдовою загиблого [PERSON] . [PERSON] нанесено майнову та моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню [PERSON] , який порушив вимог п.п. 8.7.3 (в,г), 10.1 ПДР, які знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль «Ауді А6» д.н.з. [NUMBER] , на якому [PERSON] вчинив наїзд на [PERSON] , належить [PERSON] . На даний автомобіль з ПрАТ «СК «Самандра» укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів перед третіми особами на випадок дорожньо-транспортної пригоди серії ЕР №144012652, який був діючим на час вчинення ДТП. Дія даного полісу поширюється на власника транспортного засобу та на осіб, які допущенні до керування автомобілем на законних підставах. Наявність даного полісу обумовлює обов`язок ПрАТ «СК «Самандра» відшкодовувати потерпілому нанесену водієм «Ауді А6» д.н.з. [NUMBER] майнову шкоду у межах суми ліміту 130000,00 грн, а також нанесеної шкоди життю в межах 260000,00 грн. У зв`язку із смертю [PERSON] позивачем понесено витрати на ритуальні послуги при його похованні у розмірі 65215,00 грн, а також на виготовлення та встановлення пам`ятника у розмірі 89000,00 грн. Крім того, у результаті ДТП було пошкоджено велосипед «Octane Scott», на якому [PERSON] потрапив у ДТП, вартість якого становить 4070,00 грн. Покійний [PERSON] є співзасновником Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Маріо», частка у статутному капіталі якого дорівнює 55% та становить 6930000,00 грн. Згідно фінансової звітності ТОВ МП «Маріо» чистий прибуток підприємства за 2019 рік становив 13769000,00 грн; а за 1 півріччя 2020 року становив 16553000,00 грн. Крім того, з 02.07.2007 до часу загибелі [PERSON] обіймав посаду т.в.о. директора даного підприємства. Згідно довідок ТОВ ВП «Маріо» №00000000015, 00000000016 від 30.07.2020 сукупний дохід [PERSON] за 2019 рік становив 145645,24 грн, а за січень 2020- травень 2020 року становив 75435,66 грн. Також, [PERSON] являється співзасновником Товариства з обмеженою відповідальністю «Автодром Вінниця», частка у статутному капіталі якого складає 50%, розмір якої дорівнює 1750000,00 грн. Отже, середньомісячний прибуток покійного [PERSON] за його життя становив в межах 1500000,00 грн. Крім того, за рахунок стабільного доходу померлого [PERSON] утримувалась його сім`я та забезпечувалося гідне існування дітей, обов`язок по утриманню яких перейшов на позивача. Позивач стверджує, що діями [PERSON] їй завдано моральної шкоди, яка полягає у втраті близької та рідною людини. Враховуючи характер кримінального правопорушення, фактичні обставини здійснення дорожньо-транспортної пригоди, ступінь вини обвинуваченого, глибину фізичних та душевних страждань, які позивач перенесла внаслідок трагічної загибелі її чоловіка та батька її дітей, а також емоційний стрес від втрати рідної людини від чого порушилась їх нормальні життєві зв`язки, що вплинуло на психологічний стан, позивач вважає, що розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню становить 1000000 грн. З огляду на викладене, позивач просила стягнути з [PERSON] на її користь 1000000,00 грн у відшкодування моральної шкоди, а також 1675000,00 грн, з яких: 65215,00 грн - витрати на ритуальні послуги на поховання, 89000,00 грн - виготовлення та встановлення пам`ятника, 4070,00 грн вартість велосипеда, сума середньомісячного доходу померлого [PERSON] ; а також витрати на правничу допомогу. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16.06.2023 прийнято справу до розгляду в загальному позовному провадженні та призначено підготовче засідання. 21.07.2023 судом отримано відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву (вх. №58172), надісланий засобами поштового зв`язку на адресу суду 20.07.2024, згідно якого позовні вимоги частково визнав та просив стягнути з нього на користь [PERSON] 200000,00 грн в рахунок завданої моральної шкоди, в решті позовних вимог - відмовити. При цьому, просив внесені ним на депозитний рахунок суду грошові кошти у сумі 200000,00 грн виплатити [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди. Крім того, відповідач вказав, що на момент скоєння ДТП його відповідальність була застрахована відповідно до страхового полісу №144012652 у ПрАТ «СК «Саламандра» з 07.02.2020 по 06.02.2021. Згідно повідомлення про подію, яке має ознаки страхового випадку від 14.09.2020, направленого поштою на адресу ПрАТ «СК «Саламандра», позивач [PERSON] звернулася до ПрАТ «СК «Саламандра» за отриманням страхової виплати. Таким чином, згідно положень ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку заподіяна внаслідок ДТП шкода життю, здоров`ю та майну третьої особи підлягає відшкодуванню страховиком у межах страхових сум, відтак відповідач вказує, що позовні вимоги у частині стягнення матеріальної шкоди задоволенню не підлягають, оскільки таке відшкодування відповідно до вимог діючого законодавства покладено на страховика. Також зауважив на необхідності визначення середнього заробітку на підставі відомостей, наданих податковими органами. Крім того, відповідач вважає, що позивачка [PERSON] на момент смерті потерпілого на його утриманні не перебувала, так як не досягла пенсійного віку, догляд за дітьми до 14 років не здійснювала, була працездатною, тому не в праві претендувати на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого. При визначенні розміру моральної шкоди просив врахувати його ставлення до скоєного, необережність у вчиненому, а також його матеріальний стан (а.с. 53-63). 24.10.2023 представник позивача [PERSON] - адвокат Левицька-Корчун В.І. подала заяву про зміну предмета позову, доповнивши свої позовні вимоги вимогою до відповідача - ПрАТ «Страхова компанія «Саламандра». Посилалася на те, що вину [PERSON] як винуватця ДТП, встановлено вироком у кримінальній справі № 127/17394/20, що набрав законної сили згідно ухвали Вінницького апеляційного суду від 31.05.2023. У кримінальній справі [PERSON] було заявлено цивільний позов про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 31.05.2023 у зазначеній справі вирок суду першої інстанції в частині вирішення цивільних позовів було скасовано та спрямовано до суду першої інстанції для повторного розгляду, оскільки судом першої інстанції під час розгляду справи до участі у справі не було залучено страхову компанію, яка згідно положень ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має нести тягар майнової відповідальності в межах ліміту сум відшкодування разом із винуватцем ДТП. Так, у цивільному позові [PERSON] заявила до стягнення з [PERSON] 1675000,00 грн матеріальної шкоди та 1000000,00 грн у відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач надала суду письмові докази про понесені нею матеріальні витрати на ритуальні послуги та спорудження пам`ятника загиблому чоловіку, докази підтвердження доходу загиблого [PERSON] , а також обґрунтувала суму моральної шкоди, яка на її переконання має бути стягнута судом на її користь. [PERSON] було понесено витрати на ритуальні послуги при похованні у розмірі 65215,00 грн, а також витрати на виготовлення та спорудження пам`ятника у розмірі 89000,00 грн. Крім того, в результаті ДТП було пошкоджено велосипед «Octane Scott», на якому [PERSON] потрапив в ДТП. Вартість вказаного велосипеда згідно висновку товарознавчої експертизи, проведеної в рамках кримінального провадження становить 4070,00 грн. Позивач зазначала про завдання їй матеріальної шкоди, розмір якої остання вираховувала виходячи з сум доходу свого загиблого чоловіка, який останній отримував як співвласник та т.в.о. директора ТОВ ВП «Маріо» (часка якого у статутному капіталі складала 55%). Згідно фінансової звітності ТОВ МП «Маріо» чистий прибуток підприємства за 2019 рік становив 13.769.000,00 грн, а за 1 півріччя 2020 року становив 16.553.000,00 грн. Згідно довідок ТОВ ВП «Маріо» №00000000015, 00000000016 від 30.07.20 сукупний дохід [PERSON] за 2019 рік становив 145645,24 грн, а за січень - 20 травня 2020 року становив 75435,66 грн. відповідно. Отже, середньомісячний прибуток загиблого чоловіка позивачки за його життя становив в межах 1500000,00 грн, тому позивач вважала, що має право на відшкодування матеріальної шкоди в сумі 1675000,00 грн, яка складається з суми витрат на ритуальні послуги на поховання в розмірі 65215,00 грн, виготовлення пам`ятника в сумі 89000,00 грн, вартості велосипеда 4070,00 грн. та суми середньомісячного доходу померлого [PERSON] . Разом з цим, як зазначалось вище, враховуючи, що позивачем до участі у справі в якості співвідповідача залучено Страхову компанію «Саламандра», остання, в силу приписівЗакону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має нести тягар майнової відповідальності. Згідно вимог чинного законодавства страхова виплата у разі смерті включає: шкоду по втраті годувальника (менше 36 мінімальних заробітних плат на усіх утриманців), що дорівнює 170028,00 грн; - витрати на поховання (не більше 12 мінімальних зарплат); моральну шкоду не більше 12 мінімальних заробітних плат. Пунктом 27.3 ст.27 Закону встановлено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині - батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік » мінімальна заробітна плата у 2020 році у місячному розмір з 1 січня - 4723 гривень, з 01 вересня 2020 року- 5000 грн. Отже, розмір відшкодування, що підлягає сплаті страховою компанією становить: моральна шкода, заподіяна смертю фізичної особи - 56676,00 грн;витрати на похованнята спорудження пам`ятника - 56676,00 грн; шкода по втраті годувальника- 170028,00 грн. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та не оспорювалось відповідачем, особами, які мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю [PERSON] є: дружина - [PERSON] , батьки: [PERSON] та [PERSON] , а також син - [PERSON] . Таким чином, розмір частки кожного із осіб, хто має право претендувати на отримання моральної шкоди від страхової компанії, в тому числі і позивача, становить 14169,00 грн. Окрім цього, позивач має право на отримання від страхової компанії витрат на похованнята спорудження пам`ятника в сумі 56676,00 грн. З огляду на викладене, позовні вимоги [PERSON] до ПАТ «СК «Саламандра» є наступними: 56676,00 грн - витрат на похованнята спорудження пам`ятника, 14169,00 грн - сума моральної шкоди.А відтак, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] з урахуванням часткової відповідальності ПАТ СК «Саламандра» становлять: 97539,00 грн - витрати на поховання та спорудження пам`ятника, 4070,00 грн - вартість знищеного велосипеда, 1500000,00 грн - сума середньомісячного заробітку загиблого, 985831,00 грн - моральна шкода. Окрім того позивачем заявлено до відшкодування витрати на правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15.11.2023 залучено до участі в справі як співвідповідача Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Саламандра», виключивши його зі складу третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача; прийняти до розгляду заяву представника позивача адвоката Левицької-Корчун В.І. про зміну предмета позову; витребувано з Вінницької ДПІ ГУ ДПС у Вінницькій області належним чином завірену інформацію, а саме відомості стосовно нарахованого та виплаченого розміру заробітної плати за 2019 рік [PERSON] (а.с. 107-108). 29.11.2023 судом отримано відзив відповідача [PERSON] на заяву про зміну предмета позову (вх. №98212), надісланий засобами поштового зв`язку на адресу суду 28.11.2024, згідно якого позовні вимоги частково визнав та просив стягнути з нього на користь [PERSON] 116609,00 грн, з яких: 97539,00 грн - витрат на поховання та спорудження пам`ятника, 4070,00 грн - вартість знищеного велосипеда, а також 15000,00 грн - витрат на правничу допомогу. Не заперечував щодо стягнення з ПАТ СК «Саламандра» 141169,00 грн моральної шкоди, 56676,00 грн витрат на поховання та спорудження пам`ятника, а всього 70845,00 грн. При цьому, [PERSON] вказав, що позивач відповідно до вимог ст. 1200 ЦК України не є суб`єктом, якому відшкодовується шкода, заподіяна смертю потерпілого. [PERSON] на момент смерті чоловіка була працездатною, пенсійного віку не досягла, тобто не мала права на день смерті [PERSON] на одержання від нього утримання. Також нею не надано належного документального підтвердження щодо розміру заробітної плати [PERSON] , а виходячи з наданих копій документів невірно визначено розмір середньомісячного заробітку (доходу) померлого чоловіка [PERSON] , не у відповідності з діючим законодавством. При цьому відповідач зазначає, що 26.07.2022 на депозитний рахунок Вінницького міського суду ним було внесено грошові кошти у сумі 200000,00 грн в рахунок відшкодування завданої потерпілій [PERSON] шкоди по кримінальному провадженні 127/17394/20. Щодо розміру середньомісячного заробітку вказує, що останній визначається з річного доходу (заробітку) потерпілого за попередній рік, поділений на 12, на підставі даних органу доходів і зборів, відтак посилання позивача на частку [PERSON] у статутному капіталі ТОВ ВП «Маріо» та отримання прибутку підприємствами не узгоджується з вимогами чинного законодавства, при цьому відповідних відомостей з податкових органів позивачем не надано. Водночас, згідно копій довідок заробітна плата [PERSON] у 2019 році становила 117244 грн. Як зазначила позивачка, на момент смерті [PERSON] , окрім нього самого, на його утриманні було 4 особи, відповідно середньомісячний заробіток (дохід) [PERSON] становив 9770,33 грн. (117244 : 12 = 9770 грн. 33 коп.), 1/5 частка від 9770,33 грн становить 1954,06 грн, тому загальна сума відшкодування одноразово за 3 роки (ч. 2 ст. 1202 ЦК України) становить 1954,06 х 36 місяців = 70346, 39 грн. Разом з тим, відповідач зауважує, що позивач [PERSON] на момент смерті чоловіка [PERSON] була працездатною особою у віці 46 років, догляду за неповнолітніми дітьми, що не досягли 14 років, не здійснювала. До того ж відповідач [PERSON] вказує, що 14169, 00 грн - моральної шкоди, 56676,00 - витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника, 4070, 00 грн - витрат за пошкоджене майно потерпілого (велосипед) підлягають відшкодуванню на користь позивача відповідачем ПАТ СК «Саламандра». Зазначив, що моральна шкода у розмірі 200000,00 грн відшкодована позивачці [PERSON] шляхом внесення коштів на депозитний рахунок суду. 29.11.2023 представником відповідача ПрАТ «СК «Саламандра» адвокатом Терзі О.С. подано до суду відзив на позовну заяву, у якому представник зазначив, що на підставі п.37.1.4 ст.37 ЗК «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у страховика ПрАТ «СК «Саламандра» не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, а [PERSON] втратив своє право на отримання страхового відшкодування від ПрАТ «СК «Саламандра», оскільки відповідно до вимог ст.35 вказаного закону не подав страховику заяву про страхове відшкодування. Звернення з позовом до ПрАТ «СК «Саламандра» мало місце у лютому 2024 року, тобто, поза межами 3-х років з моменту скоєння ДТП. Враховуючи вищевикладене, представник просив суд залишити без задоволення позовні вимоги позивача до ПрАТ «СК «Саламандра» (а.с. 129-132). 14.12.2023 представником позивача подано відповідь на відзив ПрАТ СК «Саламандра» (вх. №103123), в якому зазначено, що така поведінка страхової компанії є несумлінною та відверто маніпулятивною, адже, як свідчать матеріали справи, цивільний позов про стягнення матеріальної та моральної шкоди позивачем було подано в рамках кримінальної справи разом із іншими потерпілими, як то дружина, мати та син загиблого [PERSON] . При цьому, позовна заява [PERSON] (дружини загиблого) містила клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача Прат СК «Саламандра», оскільки нею від імені потерпілих до страхової компанії 16.09.2020 року було подано всі документи, підтверджуючи подію, що має ознаки страхового випадку, проте на час подання позову жодного рішення по виплаті потерпілим страховою прийнято не було. При цьому, попри наявне клопотання [PERSON] про залучення до участі у справі страхової компанії, судом першої інстанції дане клопотання вирішено не було, внаслідок чого розгляд справи відбувся без її участі, що свідчило про неповноту встановлених судом фактів та обставин. Саме наявність цих обставин стала підставою для скасування Вінницьким апеляційним судом (ухвала від 31.05.23) вироку Вінницького міського суду від 20.03.2023 року та спрямування цивільних позовів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] до суду першої інстанції на новий розгляд. Розгляд кримінальної справи судом тривав майже три роки. Отже, саме наявність даної ситуації, як то не вирішення судом першої інстанції під час попереднього розгляду справи питання щодо кола осіб-учасників справи, попри наявність відповідного клопотання, а також розгляд справи протягом надмірно тривалого часу (за межами «розумного строку») фактично призвело до спливу трирічного строку, в межах якого, як зазначає відповідач, позивач мав право висунути вимоги до страхової компанії щодо відшкодування майнової шкоди. Разом з цим, страхова компанія не спростовує аргументів позивачів про те, що вони в межах встановленого законодавством строку фактично звертались до страхової компанії, проте не наводить жодного аргументу, чому їх вимоги було залишено без належного реагування та відповідних дій. А відтак, єдиним аргументом страхової компанії щодо її заперечень про стягнення з неї страхового відшкодування в межах ліміту страхової суми є, на її думку, те, що позивачем пропущено річний термін звернення до страхової компанії за виплатою страхового відшкодування та сплив 3-річного строку звернення до суду, як на думку представника позивача є безпідставними та необґрунтованими (а.с. 136-139). 21.03.2024 представник позивача адвокат Левицька-Корчун В.І. подала заяву про зменшення позовних вимог (вх. №24215), згідно якої просила: стягнути з ПАТ СК «Саламандра» на користь позивачки відшкодування шкоди по втраті годувальника у розмірі 56676,00 грн та моральну шкоду у розмірі 14169,00 грн; стягнути з [PERSON] на користь позивачки матеріальні збитки, а саме: 97539,00 грн - витрати на поховання та спорудження пам`ятника, 4070,00 грн - вартість знищеного велосипеда, 328081,31 грн - шкода, завдана смертю особи, 485831 грн -моральна шкода. Позовні вимоги до відповідача СК "Саламандра" залишено незміненими (а.с. 161-163). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.04.2024 прийнято до розгляду заяву представника позивача адвоката Левицька-Корчун В.І. про зменшення позовних вимог (а.с. 167). 12.04.2024 на адресу суду надійшли пояснення-заперечення [PERSON] на заяву про зменшення позовних вимог (вх. №31887), у яких [PERSON] вказує, що позивачем при зменшенні позовних вимог було надано новий розрахунок розміру середньомісячного заробітку загиблого (328081,31 грн), який позивачем заявлено до відшкодування, однак як вказує відповідач [PERSON] позовні вимоги у цій частині не підлягають до задоволення, з огляду на наступне. Так, позивач [PERSON] на момент смерті чоловіка була працездатною, догляду за неповнолітніми дітьми не здійснювала. До того ж, вказує, що наведений позивачем розрахунок не відповідає вимогам законодавства, оскільки дохід від майна зданого в лізинг, оренду або суборенду, суми страхових виплат, дохід отриманий платником податку не є заробітною платою. Позовні вимоги у частині стягнення моральної шкоди [PERSON] визнаються частково. Таким чином, заявлені до нього позовні вимоги просив задовольнити частково та стягнути з нього: 20000,00 грн - моральної шкоди, 97539,00 грн - витрат на поховання та спорудження пам`ятника, 4071,00 грн - вартість пошкодженого в ДТП велосипеда (а.с. 170-172). 24.06.2024 ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Левицька-Корчун В.І. позовні вимоги підтримала з урахуванням зміни предмету позову та зменшення розміру позовних вимог та просила позов задовольнити. Не заперечувала щодо виплати позивачу [PERSON] внесених відповідачем на депозитний рахунок суду грошових коштів у сумі 200000,00 грн в рахунок компенсації частини моральної шкоди. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Вишаровська В.К. у судовому засіданні зазначила, що позовні вимоги визнаються відповідачем частково, а саме у частині стягнення витрат на спорудження пам`ятника, поховання, відшкодування вартості знищеного велосипеда, а також витрат на правничу допомогу. Крім того, просила внесені відповідачем на депозитний рахунок суду грошові кошти у сумі 200000,00 грн виплатити позивачу [PERSON] в рахунок відшкодування їй моральної шкоди.Вказала, що позивач [PERSON] не є суб`єктом, якому відшкодовується шкода, заподіяна смертю потерпілого у розумінні ст. 1200 ЦК України, на момент смерті [PERSON] позивач була працездатною, догляду за дітьми до 14 років не здійснювала,пенсійного віку не досягла, доказів на підтвердження розміру її заробітної плати не надала, тому останні не підлягають стягненню з відповідача. Представник ПрАТ СК «Саламандра» - адвокат Терзі О.С. у судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без участі представника ПрАТ СК «Саламандра» (вх. №66380 від 29.07.2024). Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] близько 20 год. 30 хв. водій [PERSON] , керуючи автомобілем марки «Ауді А6» державний номер [NUMBER] , рухаючись зі сторони вул. Келецька по проїзній частині вулиці В. Інтернаціоналістів в м. Вінниця, виїхав на регульоване перехрестя з вул. В. Порика на жовтий забороняючий рух сигналу світлофора та під час виконання маневру лівого повороту, не переконавшись у небезпеці зазначеного маневру, допустив наїзд на велосипедиста [PERSON] , який рухався у зустрічному напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, [PERSON] отримав сполучену травму тіла, яка ускладнилась травматичним шоком. Отримані [PERSON] травми мали ознаки тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент заподіяння стоять у причинному зв`язку зі смертю останнього, яка була констатована працівниками МКЛ ШМД в 22.45 год. [INFO] . Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 25.05.2020 [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] (а.с. 8 зворот). Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 20.03.2023 у справі №127/17394/20 [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки. Початок строку відбування покарання рахувати з дня затримання на виконання вироку. Цивільний позов потерпілої [PERSON] до обвинуваченого [PERSON] про відшкодування завданої злочином моральної шкоди задовольнити частково на суму 400000 грн. Стягнути з [PERSON] на користь потерпілої [PERSON] 400000 грн. у рахунок відшкодування завданої злочином моральної шкоди. Грошові кошти у сумі 200000 грн., які згідно квитанції ПАТ КБ «ПриватБанк» № 0.02621794458.1 внесені [PERSON] на депозитний рахунок суду у рахунок відшкодування шкоди [PERSON] - виплатити потерпілій [PERSON] шляхом виплати в рахунок часткового відшкодування моральної шкоди, визначеної вироком суду. В решті позовних вимог відмовити. Цивільний позов цивільного позивача [PERSON] до обвинуваченого [PERSON] про відшкодування завданої злочином моральної шкоди - задовольнити частково. Стягнути з [PERSON] на користь цивільного позивача [PERSON] 30000 грн. у рахунок відшкодування завданої злочином моральної шкоди. В решті позовних вимог відмовити. Цивільний позов цивільного позивача [PERSON] до обвинуваченого [PERSON] про відшкодування завданої злочином моральної шкоди - задовольнити частково. Стягнути з [PERSON] на користь цивільного позивача [PERSON] 30000 грн. у рахунок відшкодування завданої злочином моральної шкоди. В решті позовних вимог відмовити. Цивільний позов цивільного позивача [PERSON] до обвинуваченого [PERSON] про відшкодування завданої злочином моральної шкоди - задовольнити частково. Стягнути з [PERSON] на користь цивільного позивача [PERSON] 30000 грн. у рахунок відшкодування завданої злочином моральної шкоди. В решті позовних вимог відмовити (а.с. 25-31). Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 31.05.2023 вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 20.03.2023 відносно [PERSON] змінено в частині призначеного йому покарання та в частині вирішення цивільних позовів потерпілої та цивільних позивачів. На підставі ст. 75 КК України звільнено [PERSON] від призначеного основного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 3 роки. Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язано його періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання. В частині вирішення цивільних позовів потерпілої [PERSON] та цивільних позивачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] вирок скасувати та в цій частині призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства. В решті вирок залишити без змін (а.с. 32-36). Так, підставою для скасування вироку Вінницького міського суду Вінницької області від 20.03.2023 року в частині вирішення цивільних позовів стало, зокрема, невирішення судом заявленого цивільним позивачем клопотання щодо кола учасників справи та незалучення до участі у справі страхової компанії призвело до неповноти встановлених судом фактів та обставин і як наслідок, необґрунтованих висновків судового рішення про те, що [PERSON] не звертався із вимогою до страхової компанії щодо отримання страхового відшкодування. Позивач [PERSON] була визнана потерпілою у кримінальному провадженні за №12020020010001130 від 21.05.2020, оскільки [PERSON] є дружиною померлого [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 30.07.1994 (а.с. 8). Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «AUDI А6» - [PERSON] на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у ПрАТ «СК «Саламандра», що підтверджується Полісом №144012652 (а.с. 15). Згідно з пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Звертаючись до суду позивач вказала, що їй, як потерпілій внаслідок вчиненого суспільно-небезпечного діяння заподіяно моральну та матеріальну шкоду. Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого в ДТП, а також особам, яким завдано шкоди смертю годувальника, та витрати на поховання, якщо смерть потерпілого настала в результаті страхового випадку, здійснюється у порядку, передбаченому параграфом 2 Глави 82 ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у редакції на час загибелі потерпілих. Частинами першою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно із ч. 2 ст. 12 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» франшиза при відшкодуванні шкоди, заподіяної життю та/або здоров`ю потерпілих, не застосовується. Згідно зі статтею 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Відповідно до статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду. Наведена норма Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме статтю 1200 ЦК України та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою (див. висновки Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 грудня 2022 року у справі № 304/936/19 (провадження № 61-12719сво20)). Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою. Відповідно до частини першої статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, довічно; інвалідам - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, протягом п`яти років після його смерті. Отже, право на страхове відшкодування: шкоди, заподіяної смертю потерпілого, мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті; моральної шкоди заподіяної смертю фізичної особи - чоловік (дружина), батьки (усиновлювачі) та діти (усиновлені); витрат на поховання - особа, яка здійснила такі витрати. Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої статті 1200 ЦК України, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. (ч. 2 ст. 1200 ЦК України). Тобто, коло осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, можна розділити на дві групи: а) непрацездатні особи, які були на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання утримання; б) дитина потерпілого, народжена після його смерті. З системного аналізу вищевказаних норм цивільного законодавства, повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо, крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, і що померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Утримання може полягати у систематичній грошовій допомозі у вигляді грошових переказів, продуктових чи речових посилок тощо. Так, позивач [PERSON] , як дружина померлого [PERSON] , є особою, яка відповідно до положень ст. 1200 ЦК України має право на відшкодування шкоди, завданої смертю [PERSON] кримінальним правопорушенням, вчиненим відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 1200 ЦК України розмір відшкодування, обчислений для кожного з осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, не підлягає подальшому перерахункові, крім таких випадків: народження дитини, зачатої за життя і народженої після смерті годувальника; призначення (припинення) виплати відшкодування особам, що здійснюють догляд за дітьми, братами, сестрами, внуками померлого. Зі змісту ст. 1202 ЦК України вбачається, що відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед, тобто, за 36 місяців. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1198 ЦК України розмір доходу фізичної особи підприємця, втраченого внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, що підлягає відшкодуванню, визначається з її річного доходу, одержаного в попередньому господарському році, поділеного на 12 місяців. Розмір доходу від підприємницької діяльності, втраченого ФОП внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, визначається на підставі даних органу державної податкової служби. Згідно інформації Державної податкової служби України із Державного реєстру актів цивільного стану громадян інформації про фізичних осіб, які померли, доходи померлого [PERSON] період з І по ІV квартали 2019 року становили 641262,19 грн (сума сплачених податків із вказаного доходу становить 96834,48 грн) (а.с. 141-143). На утриманні померлого [PERSON] , окрім нього самого, перебували ще 4 особи: дружина [PERSON] , син [PERSON] , батько [PERSON] та мати [PERSON] . Розмір середньомісячного заробітку (доходу) загиблого [PERSON] , з вирахуванням частки, що припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, становить 53438,52 грн (641262,19 грн / 12 міс. = 53438,52 грн). Частка середньомісячного доходу [PERSON] , що припадала на утримання позивача становила 1/5, що складає 10687,70 грн на місяць (53438,52 грн/5), а тому фактичний розмір шкоди, завданої смертю потерпілого складає 384757,31 грн (10687,70 грн х 36 міс.= 384757,31 грн). Разом з тим, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди завданої смертю потерпілого [PERSON] (384757,31 грн) і страховою виплатою (56676,00 грн), що становить 328081,31 грн. За частиною першою статті 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, ці витрати. Згідно з положеннями ст. 2 Закону України від 10 липня 2003 року «Про поховання та похоронну справу» № 1102-IV, поховання померлого це комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Тлумачення вказаних норм свідчить, що в цивільному законодавстві містяться правила відшкодування витрат на спорудження надгробного пам`ятника та ритуальні послуги, пов`язані з організацією поховання. Зокрема, такими витратами є: оформлення документів, необхідних для поховання; перевезення тіла померлого до місця поховання; виготовлення та доставлення труни, купівля одягу та взуття для померлого, а також інших предметів, необхідних для поховання; підготовка та облаштування місця поховання; поховання або кремація. Позивачем, на підтвердження витрат на поховання надано акт наданих послуг №23/05/2020 від 25.05.2024 щодо організацію та проведення поховання померлого [PERSON] , квитанцію до прибуткового касового ордера №688 від 23.05.2020 на суму 65215,00 грн, договір-замовлення на виготовлення пам`ятника №25/05/2020-І від 25.05.2020, а також товарний чек №25/05/2020 від 25.05.2020 за оплату гранітного комплекту пам`ятника з установкою на суму 89000,00 грн (а.с. 15 зворот - 16 зворот). Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає відшкодуванню 97539,00 грн у відшкодування витрат на поховання та спорудження пам`ятника, що й визнається відповідачем [PERSON] під час судового розгляду. Також з відповідача [PERSON] підлягає стягненню 4070,00 грн вартості знищеного внаслідок ДТП велосипеда, що також визнається відповідачем [PERSON] . Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17 дійшла висновку, що виходячи з положень ст.ст.16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому, як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (п. 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц). Відповідно до вимог частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті. Особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів. Розмір відшкодування, обчислений для кожного з осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника, не підлягає подальшому перерахункові, крім таких випадків: народження дитини, зачатої за життя і народженої після смерті годувальника; призначення (припинення) виплати відшкодування особам, що здійснюють догляд за дітьми, братами, сестрами, внуками померлого. Розмір відшкодування може бути збільшений законом. Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - «…Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб». Згідно з п.5 вказаної постанови Пленуму ВСУ відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача, а також вини останнього в її заподіянні. Відповідно до п.9 даної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Суд вважає, що [PERSON] є особою, яка має право на відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, яке мало місце [INFO], відповідно до вимог ст. 1200 ЦК України. Так, позивачка [PERSON] будучи дружиною [PERSON] , зазнала моральних страждань, зумовлених глибокими емоційними переживаннями з приводу втрати чоловіка [PERSON] , враховуючи характер і тривалість моральних страждань позивача, у зв`язку із смертю рідної людини, істотність вимушених змін в його життєвих стосунках, який назавжди втратив турботу та підтримку близької людини - чоловіка, наслідки, що наступили, та їх невідворотність, враховуючи, що життя людини є найвищою соціальною цінністю, позивач зазнав моральних страждань через втрату чоловіка, тяжкість вимушених змін у житті позивача цілком природні душевні страждання, викликані смертю близької їй людини, суд вважає, що справедливою компенсацією перенесених моральних страждань, пов`язаних із втратою близької людини та зміною звичного ритму життя, буде стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 350000,00 грн на користь позивача. Щодо позовних вимог [PERSON] до ПрАТ СК «Саламандра», суд зазначає наступне. Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-ІV (далі - Закон №1961-ІV). Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону №1961-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У справі встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «AUDI А6» д.н.з. [NUMBER] застрахована у ПАТ «СК «Саламандра» за полісом №144012652 (страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю складає 260000 грн, розмір франшизи - 1300,00 грн). ПрАТ «СК «Саламандра» отримало повідомлення [PERSON] про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася [INFO] (а.с. 59). Згідно пункту 35.1. ст. 35 Закону № 1961-ІV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закову, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Пунктом 35.1. та 35.2 статті 35 Закону чітко встановлено вимоги до заяви та визначено перелік документів, які мають бути додані до заяви. У постанові від 14 червня 2018 року у справі №357/9466/15-к Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду зазначив, що законом визначений чіткий механізм звернення до страховика (МТСБУ) для отримання відшкодування шкоди, який, зокрема, передбачає звернення потерпілого із відповідною заявою у порядку, передбаченому статтею 35 Закону № 1961-IV. Законом визначений чіткий механізм звернення до страховика (МТСБУ) для отримання відшкодування шкоди, який, зокрема, передбачає звернення потерпілого із відповідною заявою у порядку, передбаченому статтею 35 Закону №1961-IV. Згідно ст. 36 Закону №1961-ІV страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). З огляду на зазначене, після отримання страховиком заяви про страхове відшкодування у нього виникає обов`язок щодо прийняття рішення по страховій справі. Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду є іншим документом за своєю природою у зв`язку із отримання якого у страховика не виникає обов`язку щодо здійснення виплати страхового відшкодування. У справі встановлено та не спростовано позивачем, що [PERSON] не зверталася до ПАТ «СК «Саламандра» із заявою на виплату страхового відшкодування та не надала документи визначені ст. 35 Закону №1961-ІV. До суду з позовними вимогами до ПрАТ «СК «Саламандра» [PERSON] звернулася 24.10.2023. Відповідно до статті 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом. Відтак зазначена норма визначає, що саме законом встановлюється випадки, коли право особи припиняється внаслідок його нездійснення. Відповідно статті 13 ЦК України сторони повинні діяти добросовісно, не порушуючи права інших осіб - учасників цих правовідносин. За змістом зазначених норм права передбачається, як добросовісність поведінки особи, чиї права порушено, так і, що припинення права може бути лише у випадках, передбачених законом. Відповідно до пп. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону №1961-ІV підставою для відмови страховиком (страховою компанією) у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, зокрема, неподання потерпілою особою заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП. Тобто вказаний Закон передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку, зі сприянням у визначенні характеру та розміру збитків. Відтак, право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує трирічним строком з моменту скоєння відповідної ДТП (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі №910/7449/17 (провадження №12-104гс18)). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 09.11.2021 року у справі №147/66/17 вказала, що у випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку. Тобто Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). Однак, позивачем не надано доказів подання заяви про страхове відшкодування до ПрАТ СК «Саламандра», а також не доведено, що вказану заяву не подано через незалежні від неї причини. Про відсутність доказів звернення із вимогами до страхової компанії вказував і суд першої та апеляційної інстанції у своїх рішеннях, при розгляді кримінального провадження за обвинуваченням [PERSON] у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За статтею 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі. Тож, слід зробити висновок, що суд не втручається у процесуальну діяльність учасників процесу (реалізацію наданих їм процесуальних прав та виконання покладених на них процесуальних обов`язків), крім випадків, передбачених ЦПК України. У процесуальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи докази щодо вжиття позивачем своєчасних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика та того, що трирічний строк пропущено ним через незалежні від нього причини в матеріалах справи відсутні. Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 11.12.2019 року по справі № 465/4287/15 зробила висновок що попереднє звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування не є обов`язковим та не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду із позовом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 465/4621/16-к (провадження № 13-24кс19) зазначено: «У системному зв`язку зі статтею 36 положення підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 цього Закону щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови в відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права». Однак, позивач звернулась до суду із вимогами до ПрАТ «СК «Саламандра» лише в жовтні 2023 року, хоча подія сталася [INFO], тобто з пропуском трирічного строку з моменту скоєння ДТП. У постанові від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19), розглядаючи справу за позовом фізичної особи до ПрАТ «УПСК» про стягнення страхового відшкодування та відшкодування моральної шкоди, Велика Палата Верховного Суду визначила, що «зазначений у підпункті 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV строк є присічним і поновленню не підлягає», а «тому саме трирічний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним, і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування». Таким чином, враховуючи, що позивач не звернувся до відповідача ПАТ «СК «Саламандра» із заявою про виплату страхового відшкодування в строк, передбачений п.п. 37.1.4 п. 37.1 ст. 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 01.07.2004 №1961-ІV, доказів, що пропущений позивачем строк через незалежні від нього причини матеріали справи не містять, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення відшкодування за завдану шкоду з відповідача ПрАТ «СК «Саламандра». Посилання представника позивача на те, що позивач [PERSON] зверталася до ПАТ СК «Саламандра» із заявою про виплату страхового відшкодування, а тому строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування не пропущено, суд не бере до уваги, так, як матеріали цивільної справи не містять даного доказу, а лише наявне повідомлення про подію, яка має ознаки страхового випадку. Щодо розподілу судових витрат, то суд враховує, що згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно положень ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує ряд обставин, визначених ч. 3 ст. 141 ЦПК України. Позивачкою [PERSON] заявлено про врахування судових витрат понесених нею (професійна правнича допомога) при розподілі судових витрат між сторонами. На підтвердження цих обставин суду надано додаткову угоду від 05.10.2023 до угоди про надання послуг адвоката від 12.06.2020, у якій сторонами погоджено фіксований розмір гонорару у розмірі 15000,00 грн за надання правничої допомоги у справі про стягнення майнової та моральної шкоди з [PERSON] , завданої смертю [PERSON] а також прибутковий касовий ордер №42 від 05.10.2023 на суму 15000,00 грн на оплату згідно вказаної угоди. При розподілі цього виду судових витрат, суд враховує, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. При визначенні та розподілі судових витрат суд враховує критерії, визначені положеннями ЦПК України: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. При цьому враховує, що із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Надаючи оцінку вищезазначеним доказам, суд вважає, що позивачем доведено обставину отримання професійної правничої допомоги в межах даної цивільної справи, заявлений розмір витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, реальним та підтвердженим матеріалами справи, відповідачем [PERSON] не заперечується щодо стягнення з нього витрат на правничу допомогу, а тому визначаючись з їх розподілом відповідно до вимог ст. 137, 141 ЦПК України та зважаючи на часткове задоволення позовних вимог,суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача 11096,64 грн у відшкодування витрат на правничу допомогу. Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 7296,90 грн, що становить 1% від розміру задоволених позовних вимог, зважаючи, що судом позов задоволено частково, а позивач був звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з даним позовом.

Outcome: partial