Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дієса" (далі - ТОВ "Дієса") про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористані дні відпустки. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що з 02.09.2022 по 18.09.2023 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Дієса» 19.09.2023 був звільнений за угодою сторін. При звільненні йому не виплатили заборгованість по заробітній платі за липень, серпень, вересень 2023 року у розмірі 63637, 72 грн. та компенсацію за 25 невикористаних календарних днів відпустки у розмірі 19812,75 грн. Просив стягнути з відповідача на користь позивача: заборгованість по заробітній платі за період з липня 2023 по вересень 2023 в розмірі 63637,72 грн.; компенсацію за 25 днів невикористаної відпустки в розмірі 19812,75 грн.; судові витрати, які складаються з витрат по сплаті судового збору та витрат на правничу допомогу у розмірі 10000 грн. 21.05.2024 постановлено ухвалу про відкриття провадження та розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 05.07.2024 постановлено ухвалу про витребування доказів. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] перебував у трудових відносинах з ТОВ "Дієса" в період з 02.09.2022 по 18.09.2023 на посаді керуючого магазином, що підтверджується довідкою від 30.01.2024 №Z0000000037. Відповідно до наказу ТОВ "Дієса" від 19.09.2023 № Z00/18/09/003 на день звільнення позивач мав право на отримання компенсації за невикористану відпустку в кількості 25 календарних днів. Всього за період з липня 2023 року по вересень 2023 року розмір заробітної плати позивача, яку нарахувало до виплати ТОВ "Дієса", становить 111805,07 грн. Згідно з розрахунковим листком заборгованість по заробітній платі позивача станом на кінець серпня становила 34165 грн. Відомості про проведення з позивачем повного розрахунку на день ухвалення судового рішення відсутні. Витребувані від відповідача докази, станом на день винесення рішення, до суду не надходили. Щодо вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі суд відзначає наступне. Частиною 1 ст. 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою власник підприємства або уповноважений ним орган зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Частиною 1 ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Судом встановлено, що відповідач не виконував свого обов`язку та своєчасно не сплачував позивачу заробітну плату, що не заперечується відповідачем, внаслідок чого за період з липня 2023 року по вересень 2023 утворилась заборгованість в розмірі 63637,72 грн. Оскільки позивач звільнився з роботи, то відповідач мав виплати всі суми, що належать працівнику від підприємства в день звільнення. Проте відповідач і цього обов`язку не виконав, чим порушив права позивача, що має наслідком задоволення вимог позивача про стягнення боргу по заробітній платі в сумі 63637,72 грн. з урахуванням податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Щодо позовних вимог про стягнення компенсацію за дні невикористаної відпустки суд відзначає наступне. Частиною 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» встановлено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. Аналогічні приписи містить ч.1 ст. 83 КЗпП України. Оскільки позивач звільнився з роботи, то відповідач повинен був виплати всі суми, що належать працівнику від підприємства в день звільнення. Проте відповідач цього обов`язку не виконав, чим порушив права позивача, що має наслідком задоволення вимог позивача про стягнення компенсації за 25 днів невикористаної відпустки, загальний розмір якої становить 19812,75 грн. з урахуванням податків, зборів та інших обов`язкових платежів. Відповідачем не заперечуються суми, які позивач просить стягнути на його користь. Також враховуючи, що жодних документів на виконання вимог ухвали про витребування доказів станом на день винесення рішення від відповідача не надходило, суд приймає розрахунок позивача та вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1211,20 грн. за вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку, оскільки позивач звільнений від його сплати відповідно до п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ст. 430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення в частині стягнення боргу по заробітній платі, але не більше ніж за один місяць. Щодо судових витрат на правничу (правову) допомогу у розмірі 10000 грн. суд відзначає наступне. Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Згідно з ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до статті 19 Закону України " Про адвокатуру та адвокатську діяльність" видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Чинне цивільне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Відповідно до частин 1-4 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. На підтвердження розміру понесених позивачем витрат на правову допомогу були надані копія договору про надання правничої допомоги №12022407 від 12.02.2024, копія Акту приймання-передачі наданих послуг №12022407 до договору про надання правничої допомоги №12022407 від 12.02.2024, копія квитанції про сплату [PERSON] на розрахунковий рахунок ТОВ «Центр правової допомоги» грошових коштів у розмірі 10000 грн. Відповідно до п. 3.1. Договору розмір оплати за виконання з юридичних послуг/правової допомоги, зазначених у п. 1.2. цього Договору становить 10000 грн. Відповідно до п. 2 Акту приймання - передачі вартість послуг виконавця за цим Актом складає 10000 грн. Визначаючи конкретний розмір витрат на правову допомогу, крім вищенаведеного, суд враховує складність справи, її категорію, реально виконані адвокатами роботи, значення справи для сторін, наявність публічного інтересу до справи, суд вважає можливим стягнути витрати на правову допомогу позивачу за рахунок відповідача в розмірі 4000 грн.

Outcome: approved