Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-06 00:00:00

04 червня 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що з початку 2017 року [PERSON] проживала цивільним шлюбом з [PERSON] .. [INFO] у них народилася донька [PERSON] .. В кінці 2019 року сторони перестали жити разом і всі їх відносини були розірвані. Відповідно до заочного рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 04 травня 2022 року з [PERSON] стягуються аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частку із всіх його видів заробітку щомісячно, однак аліменти сплачуються не своєчасно та не в повному обсязі, у зв`язку із чим існує заборгованість станом на 01.05.2024 року в розмірі 6 496 грн. 50 коп. Крім того, як зазначає позивач в своїй позовній заяві, з часу розірвання відносин із [PERSON] , і по день подачі даного позову до суду, [PERSON] не цікавиться донькою взагалі, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною взагалі, не цікавиться її життям, не відвідує її, не вітає її із днем народженням та іншими святами. Байдужа поведінка відповідача свідчить про його свідоме ухилення від виконання обов`язків по вихованню доньки, а тому [PERSON] просить позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно доньки - [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 11 червня 2024 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження, призначено розгляд справи проводити у порядку загального позовного. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 25 липня 2024 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, однак подала до суду клопотання яким просить розгляд справи здійснити без її участі, позов підтримує та просить задовольнити. Не заперечує щодо винесення заочного рішення по справі. Представник позивача - адвокат Григорук С.В. в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак подав до суду клопотання яким просить розгляд справи здійснити без його участі та участі позивача, позов підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] , в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином у порядку, передбаченому ст.128 ЦПК України, будь-яких заяв, клопотань на адресу суду не подавав, а тому суд вирішив розгляд справи проводити за його відсутності. Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області в судове засіданні не з`явився, однак подав до суду заяву, якою просить розгляд справи проводити за відсутності їх представника, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує та не заперчує щодо задоволення позову. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 07 жовтня 2024 року постановлено провести по даній справі заочний розгляд. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволені позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю, а [PERSON] є батьком [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06.11.2018 року. Згідно копії заочного рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 04 травня 2022 року, судом було вирішено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини із всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 20 серпня 2021 року щомісячно та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до копії довідки №30394 від 09.05.2024 року, судом встановлено, що станом на 09.05.2024 року у Старокостянтинівському відділі державної виконавчої служби у Хмельницькому районі Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) на виконанні перебуває виконавче провадження № за АСВП [NUMBER] відкрите на підставі виконавчого листа №2/683/101/2022 від 07.06.2022 року Старокостянтинівського районного суду про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини із всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 20 серпня 2021 року щомісячно та до досягнення дитиною повноліття. Заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.05.2024 року становить 6 496 грн. 50 коп. З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого Старокостянтинівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хмельницькому району Хмельницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 07 травня 2024 року, судом встановлено, що [INFO] [PERSON] [INFO] уклав шлюб із [PERSON] , [INFO] , та після реєстрації шлюбу дружина отримала прізвище « [PERSON] ». Згідно акту обстеження умов проживання судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] з грудня 2023 року проживаються в орендованій квартирі [ADDRESS] з усіма зручностями. Умови проживання добрі, санітарно-гігієнічний стан добрий, помешкання вмебльоване, наявна уся необхідна побутова техніка. Діти мають спальне місце, місце для ігор, іграшки, книги, одяг відповідно до сезону, предмети гігієни. З довідки-характеристики вбачається, що [PERSON] навчається в ЗДО №8 «Калинонька», біологічного батька в садочку не бачили жодного разу, проте дитину забирає і приводить в садок, [PERSON] і [PERSON] , які також беруть активну участь у житті групи. Батько [PERSON] завжди вчасно сплачує за харчування, а також на потреби групи. Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області №63/54-42-1747/2024 від 05.07.2024 року вбачається, що на підставі відомостей, одержаних службою у справах дітей виконавчого комітету міської ради у результаті обстеження умов проживання дитини [PERSON] , [INFO] , бесіди з матір`ю дитини [PERSON] , у зв`язку з тим, що не вдалося з`ясувати стан виконання [PERSON] батьківських обов`язків стосовно дитини та його ставлення до позбавлення батьківських прав, враховуючи інтереси дитини, орган опіки та піклування у вирішенні спору про позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно дитини [PERSON] , [INFO] покладається на розсуд суду. Відповідно до статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (пункт третій частини першої статті 1 Закону України «Про охорону дитинства»). Статею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно ч. 2, 3, 5 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України). Відповідно до положень п.2 ч.1 ст.164 СК України, батько, мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У відповідності до пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків і ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно п. 18 цієї ж постанови Пленуму Верховного Суду України зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19 зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення батьківських прав свідчить про його інтерес до дитини. Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 29 квітня 2020 року у справі N 522/10703/18 (провадження N 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі N 760/468/18 (провадження N 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі N 638/16622/17 (провадження N 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі N 522/21914/14 (провадження N 61-8179св19). У постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 643/7876/18 зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. В рішенні ЄСПЛ від 10 вересня 2019 року у справі «Странд Лоббен та інші проти Норвегії» (Strand Lobben and Others v. Norway, заява № 37283/13) зазначено, що коли інтереси дитини суперечать інтересам батьків, органи влади повинні встановлювати справедливий баланс цих інтересів, при цьому особливе значення надається найкращим інтересам дитини. Як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв`язки дитини з її сім`єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та «відновлення» сім`ї. У матеріалах справи відсутні переконливі докази винної поведінки відповідача щодо ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, тобто, відсутні докази, що відповідач свідомо, систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Дійсно, свої батьківські обов`язки після розірвання цивільного шлюбу відповідач повністю поклав на позивача, яка є мамою дитини, без будь-якої матеріальної підтримки тривалий час опікується нею: дбає про її розвиток, здоров`я, навчання та благополуччя в цілому. Відповідач має заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.05.2024 року в сумі 6 496 грн. 50 коп. В той же час, згідно правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 23.04.2020 року у справі №420/1075/17 наявність заборгованості щодо сплати аліментів сама по собі не є підставою для позбавлення батька / матері дитини батьківських прав. Факт стягнення з одного з батьків на користь іншого аліментів на утримання дитини не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо її утримання, оскільки таке стягнення є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька / матері до надання їй належного утримання. Надані позивачем до суду докази не свідчать про злісне ухилення відповідача від виховання дитини, свідоме нехтування ним батьківськими обов`язками. Врахувавши конкретні обставини справи, суд дійшов висновку про недоцільність застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення батьківських прав. На переконання суду, позбавлення батьківських прав батька не призведе до безумовного покращення життя дитини. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Зважаючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування Старокостянтинівської міської ради Хмельницької області контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Outcome: dismissed