Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-07 00:00:00

У квітні 2024 із позовом до суду звернувся [PERSON] , який просив визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради № 459 від 22.02.2024 в частині відмови у взятті позивача у складі сім?ї з чотирьох осіб, на квартирний облік для поліпшення житлових умов при виконавчому комітеті Вінницької міської ради. Зобов?язати виконавчий комітет Вінницької міської ради взяти [PERSON] у складі сім?ї з чотирьох осіб: [PERSON] , дружини - [PERSON] доньки - [PERSON] та сина - [PERSON] на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов при виконавчому комітеті Вінницької міської ради з 03.03.2023. Мотивував заявлені вимоги тим, що позивач та його сім`я постійним житлом не забезпечувалися і на праві приватної власності житлом не володіють. Позивач звернувся із заявою до виконавчого комітету Вінницької міської ради, про зарахування його у складі сім`ї з чотирьох осіб на квартирний облік для поліпшення житлових умов. Рішенням Виконавчого комітету Вінницької міської ради позивачу було відмовлено у взятті на квартирний облік. Позивач оскаржив вказане рішення та звернувся до суду із позовом. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10.10.2023, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду визнано протиправним та скасовано рішення виконавчого комітету, зобов`язано виконавчий комітет Вінницької міської ради розглянути питання про взяття [PERSON] у складі сім`ї з чотирьох осіб на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов. 22.02.2024 Виконавчий комітет Вінницької міської ради вніс зміни до рішення від 09.03.2023, у поставленні на квартирний облік для поліпшення житлових умов позивача відмовив, посилаючись на те, що позивач забезпечений жилою площею у відповідності до вимог чинного законодавства. Позивач вважає таке рішення не законним та таким, що підлягає скасуванню. Ухвалою суду\~від 16.04.2024 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження. Розгляд вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, та просили їх задовольнити з підстав наведених у позові. Позивач надав письмові пояснення у яких додатково висловився відносно дискреційних повноважень. Зокрема пояснив, що відповідач вдруге протиправно надав позивачу формальну відмову з підстав, не передбачених діючим законодавством. Тому, в межах даної справи №127/12486/24, помилково вважати повноваження відповідача дискреційними, адже в даному випадку він не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд. Обставини справи свідчать про наявність ознак недобросовісної поведінки відповідача, який двічі прийняв рішення про відмову у взятті позивача на квартирний облік з одних і тих самих підстав, які вже були визнанні судом у справі №127/19721/23 такими, що суперечать закону та порушують права позивача. Вказував і на міжнародну практику зокрема на рішення у справі «Olsson v. Sweden» де запорукою правильного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців; обсяг таких повноважень суб?єкта владних повноважень повинен мати чіткі межі застосування; рішення органу влади має бути визнано протиправним у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність, а за наявністю правової можливості (якщо ідеться про прийняття органом одного з двох рішень, надати чи ні певну можливість здійснювати певні дії) суд зобов?язаний відновити порушене право шляхом зобов?язання суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається. Аналогічний підхід має бути застосований і в разі, коли має місце протиправна бездіяльність органу влади щодо неприйняття відповідного рішення у відносинах, коли обставини свідчать про наявність всіх підстав для його прийняття. Представник відповідача надав письмові пояснення, у яких проти позову заперечив. Вказав на те, що рішенням Виконавчого комітету Вінницької міської ради №523 від 09.03.2023 року, гр. [PERSON] було відмовлено у взяття його та членів його сім?ї на квартирний облік при виконавчому комітеті Вінницької міської ради. Відповідно до поданих гр. [PERSON] документів, позивач зареєстрований та проживає разом із сім?єю у складі з 4-х осіб у службовій трикімнатній квартирі [ADDRESS] (з 2009 року) житловою площею 42,62 кв.м. Статтею 34 Житлового кодексу Української РСР та пунктом 13 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР», затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР та Української республіканської ради професійних спілок від 11.12.1984 року № 470, визначено, що на квартирний облік беруться громадяни, які потребують поліпшення житлових умов. Потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни (в тому числі) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається виконавчими комітетами обласних, Київської і Севастопольської міських Рад народних депутатів разом з радами профспілок. Цей рівень періодично переглядається вказаними органами. Постановою виконкому Вінницької обласної Ради народних депутатів та президії обласної ради професійних спілок від 10.01.1985 року № 21 визначено, що потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни, які забезпечені житловою площею нижче за рівень в 6,5 кв.м. Жила площа, яка припадає на позивача та кожного члена сім?ї складає 10,65 кв.м (42,62 кв.м : 4 = 10,65 кв.м.). Тобто, гр. [PERSON] разом із своєю сім?єю забезпечений жилою площею у відповідності до вимог чинного законодавства і для взяття позивача на квартирний облік для поліпшення житлових умов при виконавчому комітеті Вінницької міської ради відсутні правові підстави. У судовому засіданні представник відповідача позицію викладену у письмових поясненнях підтримав, та просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Треті особи на стороні позивача [PERSON] , [PERSON] заявлені позивачем вимог підтримали та просили позов задовольнити. [PERSON] у судове засідання не з`явився, суду надав заяву у якій просив позовні вимоги задовольнити, розгляд справи здійснити у його відсутність. Представник третьої особи на стороні відповідача [PERSON] пояснила. що [PERSON] дійсно проходив службу в рядах Збройних сил України та в період служби на сім`ю з 4-х осіб отримав службову квартиру [ADDRESS] . На момент виходу у відставку [PERSON] на обліку в КЕВ м. Вінниця, як такий, що потребує забезпечення житлом не перебував. Сім`я [PERSON] на разі мешкає в 3-х кімнатній квартирі [ADDRESS] , яка є службовою та підпорядкована КЕВ м. Вінниця. Не могла пояснити чому на момент звільнення [PERSON] в запас не ставилось питання про звільнення службової квартири. КЕВ м. Вінниця не може змінити статус квартири та передати її в користування сім`ї [PERSON] для реалізації його прав на забезпечення житлом так як квартира належить до фонду Міністерства оборони. Їй невідомо чому по відношенні до [PERSON] та членів його сім`ї порушено вимоги ЗУ «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей». Суд дослідивши надані докази встановив, що [PERSON] має право на пільги встановлені заклонодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій (посвідченна на а.с. 18). [PERSON] відсутній у списках громадян на отримання приватизаційних паперів за адресою [ADDRESS] . (довідка ощадбанку на а.с 19). Підполковник [PERSON] брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України (довідка на а.с. 39). 23.01.2009 року [PERSON] на сім`ю з 4-х осіб ( [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ,) отримав ордер на право заселення службового житлового помешкання - квартири [ADDRESS] (ордер на а.с. 40). Позивач з сім`єю : [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] продовжує проживати в службовій квартирі [ADDRESS] (довідка КП «Вінницьке міське БТІ» на а.с. 16, акт обстеження житлових умов на а.с. 36, довідка ОСББ «Мрія» на а.с. 37, довідка ВВ «Бокуд» на а.с. 52, довідка про перевірку житлових умов на а.с. 53, особовий рахунок на а.с. 54) [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ,, [PERSON] , зареєстровані в квартирі [ADDRESS] (копії паспортів на а.с. 19- 21, 23- 25, 27- 28, 30, адресні довідки на а.с. 31. [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 1994 року (свідоцтво про шлюб а.с. 34). [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (свідоцтва про народження а.с. 33, 35). [PERSON] з 06.03.2022 року на теперішній час проходить військову службу в в/ч [NUMBER] . Згідно з інформацією з реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 29359099 від 12.11.2014 за [PERSON] та членами його сім`ї на праві власності нерухоме майно не зареєстроване ( витяги на а.с. 45- 51) . Проходячи службу в інших містах України, [PERSON] проживав у гуртожитку та житловим помешканням не забезпечувався. (довідки на а.с. 57-562) . [PERSON] є пенсіонером Міністерства оборони за вислугою років (копія посвідчення на а.с. 22). 03.03.2023 позивач звернувся із заявою до виконавчого комітету Вінницької міської ради, в якій просив зарахувати його у складі сім`ї з чотирьох осіб: [PERSON] , дружини - [PERSON] , доньки - [PERSON] та сина - [PERSON] , на квартирний облік для поліпшення житлових умов. До заяви були додані усі документи, визначені п.18 Правил обліку громадян, Затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР та Української республіканської ради професійних спілок від 11 грудня 1984 № 470 ( заява на а.с. 18). 01.05.2023 листом № Г/20/34888/01-20 Департамент житлового господарства Вінницької міської ради позивачу було відмовлено у взятті на квартирний облік за місцем проживання відповідно до рішення виконавчого комітету №523 від 09.03.2023, оскільки позивач зареєстрований та проживає в службовому житлі, тобто забезпечений житловою площею, до того ж житлова площа на кожного члена сім`ї складає 10,65 кв. м., тобто позивач забезпечений житловою площею у відповідності до умов чинного законодавства (а.с. 42). Позивач не погоджуючись із вказаним рішенням Виконавчого комітету Вінницької міської ради оскаржив його до Вінницького міського суду Вінницької області. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10.10.2023, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду визнано протиправним та скасовано рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради № 523 від 09.03.2023 року в частині відмови у взятті [PERSON] у складі сім`ї з чотирьох осіб, на квартирний облік для поліпшення житлових умов при виконавчому комітеті Вінницької міської ради. Виіршено зобов`язати виконавчий комітет Вінницької міської ради розглянути питання про взяття [PERSON] у складі сім`ї з чотирьох осіб: [PERSON] , дружини [PERSON] , [INFO] , доньки [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов при виконавчому комітеті Вінницької міської ради з 03.03.2023р. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (рішення а.с. 63-70, постанова 71-78). Рішенням Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 22.02.2024 позивачу відмовлено у взятті на квартирний облік за місцем проживання та внесення змін до рішення виконавчого комітету міської ради від 09.03.2023. Рішення мотивовано тим, що позивач разом із сім`єю у складі 4-х осіб не потребує поліпшення житлових умов та забезпечений нормою рівня середньої забезпеченості громадян житловою площею в м. Вінниця, оскільки житлова площа, яка припадає на кожного члена сім`ї, складає 10,65 кв. м. (рішення а.с. 82-84). На підставі рішення суду від 10.10.2023 судом видано виконавчий лист на підставі якого Перший ВДВС у м. Вінниця ЦМУМЮ (м. Київ) відкрив виконавче провадження, яке було закрито через добровільне виконання рішення суду (а.с. 97, 99-100, 104). Позивач звертався до Вінницького апеляційного суду із заявою про роз`яснення рішення проте у задоволенні його заяви відмовлено. Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ст. 1 ЖК України , відповідно до Конституції України громадяни мають право на житло. Це право забезпечується розвитком і охороною житлового фонду, сприянням кооперативному та індивідуальному житловому будівництву, справедливим розподілом під громадським контролем жилої площі, яка надається в міру здійснення програми будівництва благоустроєних жител, наданням громадянам за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, а також невисокою платою за квартиру і комунальні послуги. Згідно ст. 9 ЖК України, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Забезпечення постійним житлом громадян, які відповідно до законодавства мають право на його отримання, може здійснюватися шляхом будівництва або придбання доступного житла за рахунок надання державної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських об`єднань. Згідно ст. 31 ЖК України, громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими актами законодавства України. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством України), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю. Згідно ч. 2, 3 ст. 34 ЖК України , крім підстав зазначених в ч.1 вказаної статті , громадяни визнаються потребуючими поліпшення житлових умов і з інших підстав, передбачених цим Кодексом та іншими актами законодавства України. Громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, беруться на облік для одержання жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду та вносяться до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, порядок ведення якого визначає Кабінет Міністрів України. Згідно ст. 36 ЖК України, облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, здійснюється, як правило, за місцем проживання у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради. Згідно ст. 45 ЖК України, у першу чергу жилі приміщення надаються потребуючим поліпшення житлових умов: в тому числі особам, які перебували в складі діючої армії в період громадянської і Великої Вітчизняної воєн та під час інших бойових операцій по захисту, партизанам громадянської і Другої світової воєн, а також іншим особам, які брали участь у бойових операціях по захисту; Згідно ст. 1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» , соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом. Згідно ст. 4 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», забезпечення виконання цього Закону, інших нормативно-правових актів щодо соціального і правового захисту військовослужбовців та членів їх сімей покладається на органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Згідно п. 3, 11 ч.1 ст. 12 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства. Військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу, та члени їх сімей зобов`язані вивільнити займане ними службове жиле приміщення у двотижневий строк з дня виключення зазначених військовослужбовців із списків особового складу військової частини. Згідно п. 1 , 4 ч.1 Стаття 12 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла, з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті. Згідно п. 2 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 р. №37 (діюче), службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Через це зазначені приміщення повинні знаходитися у безпосередній близькості від дільниці, яка ними обслуговується (їх робочого місця). Згідно п. 8 вказаного Положення, службові жилі приміщення надаються включеним до згаданого в пункті 7 цього Положення переліку працівникам, які постійно проживають, а також прописані в населеному пункті за місцем розташування відповідного підприємства, установи, організації. З дозволу виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів службове жиле приміщення може бути надано працівникові, який проживав в іншому населеному пункті. Зазначені приміщення надаються незалежно від перебування працівників на квартирному обліку, без додержання черговості та пільг, установлених для забезпечення громадян житлом, за винятком надання службових жилих приміщень в будинках радгоспів. Згідно п 15 вказаного Положення, службове жиле приміщення надається робітникам, службовцям і колгоспникам на час виконання ними обов`язків, які потребують проживання в такому приміщенні. Відповідно до п. 34 Положення , робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення. Виселення провадиться в судовому порядку. Отже позивач є учасником бойових дій (військовослужбовцем), не має прав власності на нерухоме майно на території України, на якій органи державної влади здійснюють свої повноваження. В порушення вимог ст. 12 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» [PERSON] та членам його сім`ї : [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] , який на разі проходить службу в військовій частині, на момент звільнення з лав Збройних Сил України [PERSON] не було надано жиле приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Квартира [ADDRESS] ), де проживає позивач і члени його сім`ї є службовим житлом, тобто тимчасовим місцем проживання на період служби позивача в ЗС України. Позивач і члени його сім`ї можуть бути виселені з вказаного житлового помешкання на вимогу, а отже позивач і члени його сім`ї житлом не забезпечені, потребують поліпшення житлових умов. Соціальний захист військовослужбовців і членів їх сімей - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі, тобто безпосередній обов`язок в тому числі органі місцевого самоврядування, тобто Вінницької міської ради. Рішення виконавчого\~комітету Вінницької\~міської ради\~№ 459\~від 22.02.2024,\~яким позивачу\~відмовлено у\~взятті на\~квартирний облік\~за місцем\~проживання його\~з членами\~сім`ї,\~-\~є протиправним\~та підлягає\~скасуванню,\~оскільки суперечить\~Конституції України,\~Житловому кодексу\~України,\~ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» , Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 р. №37. Зокрема, розглядаючи вимогу про зобов`язання відповідача взяти на квартирний облік позивача та членів його сім`ї як таких, що потребують поліпшення житлових умов, Виконавчий комітет Вінницької міської ради безпідставно (без посилання на норми права) вказав, що [PERSON] та члени його сім`ї забезпечені житлом, зазначив житлову площу, яка припадає на кожного члена сім`ї 10.65 кв.м , хоча це суперечить нормам права, зазначеним судом вище. Згідно статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 10.10.2023 року Виконкому Вінницької міської ради було зазначено протиправність дій, порушення норм права та зобов`язано повторно розглянути питання про взяття позивача та членів його сім`ї на облік осіб які потребують поліпшення житлових умов. Проте Виконавчий комітет Вінницької міської ради проігнорував рішення суду, повторно прийняв рішення посилаючись на ті ж підстави та порушуючи ті ж норми права. За вказаних обставин, суд вважає за необхідне констаттувати, що рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10.10.2023 року Викончим комітетом Вінницької міської ради не виконане. Вказана обставина надає право суду поновити права позивача та членів його сім`ї з моменту звернення подання заяви про зарахування на облік (заява на а.с. 28) тобто з 03.03.2023 року. Згідно ч.1 ст. 1 ЗУ " Про місцеве самоврядування" , - виконавчі органи рад - органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами; Згідно п. 2 ч. 1 ст. 30 вказаного закону до повноважень виконавчих органів належить 2) облік громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов; розподіл та надання відповідно до законодавства житла, що належить до комунальної власності; вирішення питань щодо використання нежилих приміщень, будинків і споруд, що належать до комунальної власності. Згідно \~Рекомендацій Комітету міністрів Ради Європи №R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом 11 березня 1980 року на 316 нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин. Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акту. У разі наявності у суб`єкта владних повноважень законодавчо закріпленого права адміністративного розсуду при вчиненні дій/прийнятті рішення, та встановлення у судовому порядку факту протиправної поведінки відповідача, зобов`язання судом суб`єкта прийняти рішення конкретного змісту є, на думку суду, втручанням у дискреційні повноваження. Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні. Частинами 1, 2 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦІК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦІК України). Згідно правової позиції, що міститься у постановах Верховного Суду від 10 вересня 2020 року у справі №806/965/17 та від 27 вересня 2021 року у справі №380/8727/20, якщо суб?єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому особою дотримано усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов?язати суб?єкта владних повноважень прийняти певне рішення. Якщо ж таким суб?єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання особою усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб?єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов?язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду. Таким чином, у випадку коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд може зобов?язати відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. Відповідно до практики ЄСПЛ (рішення у справі «Olsson v. Sweden», заява №10465/83, п. п. 60-63) запорукою правильного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців; обсяг таких повноважень суб?єкта владних повноважень повинен мати чіткі межі застосування; рішення органу влади має бути визнано протиправним у разі, коли істотність порушення процедури потягнуло його неправильність, а за наявністю правової можливості (якщо ідеться про прийняття органом одного з двох рішень, надати чи ні певну можливість здійснювати певні дії) суд зобов?язаний відновити порушене право шляхом зобов?язання суб?єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається. Аналогічний підхід має бути застосований і в разі, коли має місце протиправна бездіяльність органу влади щодо неприйняття відповідного рішення у відносинах, коли обставини свідчать про наявність всіх підстав для його прийняття. У судовій практиці сформульована стала правова позиція, яка полягає у тому, що ефективним вважається такий спосіб захисту, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) відшкодування шкоди, заподіяної порушенням права; обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб?єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає завданню судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі №826/14016/16, від 11 лютого 2019 року у справі №2а-204/12, від 15 липня 2019 року у справі №420/5625/18, від 11 лютого 2020 року у справі №0940/2394/18, від 1 червня 2022 року у справі №620/5996/21, від 25 жовтня 2022 року у справі №200/13288/21). Виконавчий комітет міської ради - виконавчий орган, утворений Вінницькою міською радою, підзвітний і підконтрольний Вінницькій міській раді, а з питань здійснення ним повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольний відповідним органам виконавчої влади, наділений дискреційними повноваженнями при прийнятті рішення. Тому суд не може зобов`язати відповідача без проведення процедури прийняття рішення взяти [PERSON] та членів його сім`ї на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов при виконавчому комітеті Вінницької міської ради. Тому рішення підлягає частковому задоволенню. Суд вважає\~за доцільне\~зазначити,\~що Виконавчий\~комітет міської\~ради є\~виконавчим органом,\~і при\~розгляді питань\~про взяття\~на облік\~громадян,\~які потребують\~поліпшення житлових\~умов виноситься рішення. Тому на думку суду доцільним буде зобов`язати виконавчий комітет Вінницької міської ради прийняти рішення про взяття [PERSON] у складі сім`ї з чотирьох чоловік: [PERSON] ,\~дружини -\~ [PERSON] \~доньки -\~ [PERSON] \~та сина\~-\~ [PERSON] на облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов при виконавчому комітеті Вінницької місткої ради. Суд також звертає увагу на те, що обставини справи №127/12486/24 свідчать про наявність ознак недобросовісної поведінки відповідача, який двічі прийняв рішення про відмову у взятті позивача на квартирний облік з одних і тих самих підстав, які вже були визнанні судом у справі №127/19721/23 такими, що суперечать закону та порушують права позивача. Повторне прийняття органом виконкомом Вінницької міської ради рішення № 523 від 22.02.2024 року з тих самих підстав, які визнані судом незаконними, що слугувало для визнання цього рішення протиправним та його скасування, - є неприпустимим та суперечить конституційному принципу верховенства права (стаття 8 Конституції України), є прямим ігноруванням висновків, викладених в судовому рішенні, яке набрало законної сили. В силу ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у сумі 2422,40 грн, за дві заявлені вимоги, які задоволені, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial