Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-29 00:00:00

06 серпня 2024 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом посилаючись на те, що [INFO] помер її дід [PERSON] . За життя [PERSON] заповіту не залишив. До складу спадщини, яка залишилась після померлого [PERSON] входить частина житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] , який належав йому на праві спільної сумісної власності. Баба позивача [PERSON] спадщину за померлим чоловіком прийняла. Рішенням Куликівського районного суду Чернігівської області від 18 грудня 2018 року за [PERSON] визнано право власності на частину вищевказаного будинку як за пережившою дружиною та на частину в порядку спадкування після померлого [PERSON] . Позивач прийняла спадщину після померлого діда за правом представлення, оскільки її батько [PERSON] помер [INFO] . До складу спадщини входить частина зазначеного домоволодіння. Проте коли позивач звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на вищевказане нерухоме майно, нотаріус відмовив їй посилаючись на те, що спадкодавець за життя не оформив відповідних правовстановлюючих документів на домоволодіння. З урахуванням уточненої позовної заяви, просить суд визнати за нею право власності на 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] , в порядку спадкування після померлого [PERSON] .. Ухвалою суду від 7.08.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначено на 4.09.2024. 4 вересня 2024 року підготовче судове засідання відкладено у зв`язку з наданням позивачем уточненої позовної заяви. Позивач в судове засідання не з`явилася, в позовній заяві просила справу розглядати за її відсутності. Відповідач Куликівська селищна рада надала відзив, в якому вказує про повне визнання позову, просить справу розглянути за відсутності представника Куликівської селищної ради. Третя особа Чернігівська районна державна нотаріальна контора надала заяву в якій просила розглядати справу без їх представника. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши заяви по суті справи, письмові докази надані сторонами та матеріали спадкової справи № 247/2017 до майна померлого [INFO] [PERSON] , яку надав приватний нотаріус Чернігівського районного нотаріального округу Пономаренко Є.П., судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ЦПК. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Рішенням Куликівського районного суду Чернігівської області від 18.12.2018 (справа № 737/1035/18, провадження № 2/737/539/18) визнано за [PERSON] ( [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , [ADDRESS] ) право власності на (одну другу) частину житлового будинку (загальною площею 57,8 кв.м, житловою площею 21,6 кв.м) з господарськими будівлями та спорудами (означені в плані технічного паспорту на житловий будинок літерами А-1 житловий будинок; а-1 веранда; а1-1 прибудова; Б-1 сарай; В-1 погріб з шийкою; Г-1 сарай;г-1 сарай; а2-1 ганок) садиби [ADDRESS] , як за пережившою дружиною та право власності на частину вказаного вище будинку в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . Рішення набрало законної сили 17 січня 2019 року. Згідно ч. 5 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи. За клопотанням позивача, судом були досліджені матеріали судової справи № 737/1035/18, провадження № 2/737/539/18 за позовом [PERSON] до Куликівської селищної ради про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.6). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить частина домоволодіння по [ADDRESS] . За життя [PERSON] заповіту не залишив (а.с. 26). Позивач є онукою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про її народження та копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126,133,135 Сімейного Кодексу України (а.с.7-8). Позивач прийняла спадщину після померлого діда [PERSON] , звернувшись до приватного нотаріуса Чернігівського районного нотаріального округу Пономаренка Є.П. з заявою про прийняття спа дщини ( а.с.36 на звороті). У витягах з погосподарських книг Жуківської сільської ради на 2016-2020 роки, вказано, що головою домогосподарства за адресою: [ADDRESS] , значився [PERSON] , а після його смерті [PERSON] (справа №737/1035/18, а.с.14). За життя померлий [PERSON] не ввів вказаний вище будинок з надвірними будівлями та спорудами в експлуатацію та не оформив правовстановлюючі документи на нього. Згідно довідки КП «Чернігівське міжміське бюро технічної інвентаризації» №77 від 04.04.2018 станом на 31 грудня 2012 року право власності на житловий будинок [ADDRESS] не зареєстровано ( справа №737/1035/18, а.с.10). Постановою Верховної Ради України від 17 липня 2020 року № 807-IX «Про утворення та ліквідацію районів» в Чернігівській області ліквідовано Куликівський район та одночасно утворено Чернігівський район (з адміністративним центром у місті Чернігів) у складі територій, в тому числі, Куликівської селищної територіальної громади, затвердженої Кабінетом Міністрів України. Надані судом докази суперечностей не містять та оцінюються судом як достовірні. Згідно зі ст.ст. 55, 124 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України, визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Згідно ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи зазначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ст. 1268 ЦК України) Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу відповідну заяву (ст. 1269 ЦК України) Згідно ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, та Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до п. 6 вищевказаної Інструкції про порядок\~реєстрації будинків\~та домоволодінь\~у містах\~і селищах\~міського типу\~Української РСР не підлягали реєстрації будинки та домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Тобто, якщо будинок було побудовано в сільській місцевості, він не підлягав державній реєстрації та на нього не виготовлялась документація про право власності. Відповідно до ст.ст.25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України №19- 32/319, від 21.02.2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав. Згідно п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна. Спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Згідно п.п. 4.15, п. 4, глави 10 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Відповідно до п. 3, глави 7 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, та документи або копії (витяги) з них, необхідні для вчинення нотаріальної дії, обов`язково долучаються до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса. Позивач позбавлений можливості оформити своє право на спадщину у нотаріуса у зв`язку з відсутністю державної реєстрації права власності на спадкове нерухоме майно та у зв`язку із відсутністю у позивача документів, які підтверджують право власності на вищевказане нерухоме майно за спадкодавцем. Визнання позову відповідачами не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі викладеного, враховуючи, що домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , було збудоване до 05.08.1992 року, а саме 1959 році, належало [PERSON] на праві спільної сумісної власності, за життя спадкодавець не отримав правовстановлюючі документи на домоволодіння, що позбавляє можливості позивача оформити право на спадщину у нотаріуса, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги та визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами садиби [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після померлого [PERSON] .

Outcome: approved