Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання, в якому, уточнивши предмет позову, остаточно просила розірвати договір довічного утримання, укладеного між [PERSON] та [PERSON] 30 червня 2011 року, посвідченого Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юрченко Іриною Петрівною та зареєстрованого в реєстрі за № 668. Визначити порядок виконання рішення, відповідно до якого рішення суду є підставою для реєстрації за [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS] . Позов обґрунтований такими обставинами. 30 червня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юрченко Іриною Петрівною, зареєстрованого в реєстрі за № 668. Відповідно до п. 1 цього договору [PERSON] передала у власність, а [PERSON] прийняла у власність квартиру [ADDRESS] . Згідно з п. п. 4, 5 зазначеного договору, [PERSON] зобов`язалась довічно утримувати повністю [PERSON] , забезпечувати її харчуванням, доглядом, медичною допомогою, медикаментами, лікуванням, зберегти в її безкоштовному користуванні вищевказану квартиру. Під забезпеченням харчування та медикаментами розуміється помісячне постачання продуктами харчування та медикаментами вартістю 800 грн. Проте, всупереч визначеним умовам договору, [PERSON] жодного разу не виконала своїх обов`язків за спірним договором. Відповідач не надавала жодної допомоги на лікування та придбання одягу. Позивач [PERSON] сама за власні кошти утримує зазначену квартиру, сплачує усі витрати на комунальні послуги. У відкритому судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач про дату, місце та час судового засідання повідомлялась належним чином, відповідно до ст. 128 ЦПК України, відзив на позов до суду не надала, про причини неявки суд не повідомила, заяву про розгляд справи у її відсутність до суду не надала. Третя особа про дату, місце та час судового засідання повідомлялась належним чином, відповідно до ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомила, заяву про розгляд справи у її відсутність до суду не надала. Допитані у відкритому судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили своїми показаннями обставини, викладені позивачем в обгрунтування своїх позовних вимог. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з тим, що відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, та відповідачем не подано відзив у встановлений судом термін, в порядку ст. 280 ЦПК України, за відсутності заперечень позивача, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 223 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, вивчивши позовну заяву, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги належить задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, та підтверджено матеріалами справи, що 30 червня 2011 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір довічного утримання, за яким [PERSON] передала у власність, а [PERSON] прийняла у власність квартиру [ADDRESS] . Договір довічного утримання посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юрченко Іриною Петрівною, зареєстровано в реєстрі за № 668 та накладено заборону відчуження зазначеного в договорі майна, зареєстровану в реєстрі за № 669 (а. с. 16). Вказана квартира належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юрченко Іриною Петрівною 16.08.2005 року за реєстровим номером Д-226 та зареєстрованому в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості за номером запису 165 в книзі № 544пр-137, реєстраційний номер 11695935. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є матір`ю відповідача [PERSON] . Відповідно до пунктів 4, 5 договору довічного утримання на [PERSON] покладаються такі обов`язки: довічно утримувати повністю [PERSON] , забезпечуючи її харчуванням, доглядом, медичною допомогою, медикаментами, лікуванням, зберегти в їх безкоштовному користування вищевказану квартиру. Під забезпеченням харчування та медикаментами розуміється помісячне постачання продуктами харчування та медикаментами вартістю 800 (вісімсот) грн. 00 коп. Право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] 04.07.2011 року КП «ОМБТІ та РОН» в книзі 756пр-201, номер запису 165, що підтверджується копією витягу про державну реєстрацію прав (а. с. 11). Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд вважає, що вони\~\~виникли у зв`язку із розірванням договору довічного утримання, а тому регулюються Главою 57 ЦК України, а не Параграфом 2 Глави 16 Розділу IV ЦК України, на які посилалась позивач у позові. Правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові. Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Суд, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Такий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 року у справі № 917/1739/17. За договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням\~та (або) доглядом\~довічно (стаття 744 ЦК України) Як свідчить тлумачення\~статті 526 ЦК України\~цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання. Згідно\~статті 610 ЦК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини (пункт 1 частини першої\~статті 755 ЦК України). Тлумачення пункту 1 частини першої\~статті 755 ЦК України\~свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 червня 2019 року в справі № 759/501/17 (провадження № 61-14554св18) зроблено висновок, що «тлумачення пункту 1 частини першої\~статті 755 ЦК України\~свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій. На підтвердження невиконання [PERSON] своїх зобов`язань за договором довічного утримання стороною позивача надано копії квитанції про оплату комунальних послуг, платником за якими є позивач [PERSON] , а також допитано свідків. Свідок [PERSON] у відкритому судовому засіданні показала, що знає [PERSON] більш ніж 30 років, відповідач [PERSON] перебуває за межами території України, стосунки сторони не підтримують в зв`язку із конфліктом, який стався між ними на політичному підґрунті. Свідком було підтверджено невиконання з боку [PERSON] своїх обов`язків за договором довічного утримання. Свідок [PERSON] показав у відкритому судовому засіданні, що [PERSON] перебуває за межами території України, не спілкується з матір`ю, матеріальної допомоги їй не надає, незважаючи на похилий вік позивача, якій важко без утримання і матеріально, і фізично, і морально. Таким чином, виходячи із наданих стороною позивача доказів про те, що [PERSON] з моменту укладення спірного договору довічного утримання проживає за межами України та в порушення умов договору не здійснює утримання [PERSON] , яка є особою похилого віку та потребує сторонньої допомоги та утримання, суд вбачає наявність підстав для задоволення позову та розірвання договору довічного утримання на підставі ч. 1 ст. 755 ЦК України. У разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню (ч. 1 ст. 756 ЦК України). Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір по справі складає 1073 грн. 60 коп., які були сплачені позивачем за подання позову на підставі платіжної інструкції № 0.0.3339949858.1 від 03.10.2023 року (а. с. 39). За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved