Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-25 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, держави Російська Федерація в особі посольства держави Російська Федерація в Польщі про відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням прав внаслідок військової агресії та окупацією російською федерацією частини території України, порушенням прав на мир та правомірну, добросовісну і кваліфіковану діяльність органів державної влади України в частині добросовісності, внаслідок неналежного виконання своїх позитивних обов`язків. Просить стягнути з держави російська федерація на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 10\~000 000 грн. Стягнути з держави Україна дві гривні оральної шкоди, завданої порушенням його права на правомірну, добросовісну і кваліфіковану діяльність органів державної влади України в частині добросовісності внаслідок невиконання своїх позитивних обов`язків. На обґрунтування свого позову вказав, що Україна є суверенною та незалежною державою. Територіальний імунітет України гарантується міжнародним правом. Україна обрала цей шлях у 1991 році, що підтверджено Всенародним референдумом 01 грудня 1991 року . Це наш вільний та свідомий вибір. В продовження миролюбивої політики держави Україна 05 грудня 1994 року держави Україна. Російська Федерація. Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підписали «Меморандум про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї» в першому пункті Преамбули було записано: «Україна. Російська Федерація. Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки, вітаючи приєднання України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї ( 995_098 ) як держави, шо не володіє ядерною зброєю», тобто заздалегідь було підтверджено миролюбність України. Загальновідомим є той факт, що з 2014 року Російська Федерація здійснює збройну агресію проти України, тобто вчиняє дії. визначені статтею 3 Резолюції 3314 (XXIX) Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 14 грудня 1974 року, як акт збройної агресії. Згідно заяви Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», текст якої схвалено постановою Верховної Ради України від 21 квітня 2015 року №337-УІІІ. збройна агресія Російської Федерації проти України розпочалася 20 лютого 2014 року з тимчасової окупації Кримського півострову, зокрема. Автономної Республіки Крим і міста Севастополя (перша фаза збройної агресії). Друга фаза збройної агресії Російської Федерації проти України розпочалася у квітні 2014 року, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами Російської Федерації озброєні бандитські формування проголосили створення «Донецької народної республіки» (7 квітня 2014 року) та «Луганської народної республіки» (27 квітня 2014 року). Третя фаза збройної агресії Російської Федерації розпочалася 27 серпня 2014 року масовим вторгненням на територію Донецької та Луганської областей регулярних підрозділів Збройних Сил Російської Федерації. З 24 лютого 2022 року розпочалася та триває ще одна фаза збройної агресії Російської Федерації проти України - повномасштабне вторгнення Збройних Сил Російської Федерації на суверенну територію України. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан. 16 березня 2022 року Міжнародний суду ООН встановив, що російська федерація має негайно зупинити військові дії, які вона розпочала на території України 24 лютого 2022 року. 17 березня 2022 року російська федерація відмовилась виконувати рішення Міжнародного суду ООН. Дані дії держави російська федерація та очевидна бездіяльність держави Україна, яка допустила до військового конфлікту з російською федерацією, привели до порушення його прав, в тому числі і права на мир. Відповідачі порушили похідні права від права на мир, а саме право на безпеку, на суверенітет та цілісність території, право вільного пересування. Російська Федерація несе відповідальність за порушення прав і свобод Українського народу та за незаконну експропріацію майна громадян України, які проживають на її території. Також позивач вказує на завдану йому моральна шкоду порушенням його права на мир, яка розрахована за його внутрішнім переконанням з Врахуванням рішень ЄСПЛ та норм міжнародного права без будь-якої методики. У прямому причинно-наслідковому зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації проти України позивач зазнав душевних страждань і приниження, переніс неодноразові стреси і побоювання за свою безпеку та безпеку рідних, були порушені його нормальні життєві зв`язки та погіршилися відносини з оточуючими людьми, позивач був вимушений вживати додаткових зусиль для організації свого життя та захисту порушених прав, в тому числі неодноразово змушений був переховуватись у непристосованих бомбосховищах під час оголошених повітряних тривог. Війна накопичує в позивачеві систематичний стрес, який має надзвичайно згубну дію на його організм. В нових інформаційних реаліях засоби масової інформації Та лідери громадської думки привели до накопичення психологічного негативу, який явно прискорив природні процеси його старіння, що привело до його передчасності. Тотальна торгівля емоціями в засобах масової інформації, яку допустила держава Україна Та яка прикривається "Суспільним інтересом", є формою мародерства часу з його безцінного життя та порушенням його прав на свободу думки і слова, на вільне вираження поглядів і переконань. Споглядання розрушених ракетними ударами та безпілотними літальними апаратами будівель приносить додатковий дискомфорт, в тому числі і часткову втрату віри в людяність загарбників. Результатом збройної агресії особисто для позивача стала втрата належного йому майна і житла, підтримки та надії на повернення Додому. До залишення окупованою Російською Федерацією території позивач був повноцінним членом суспільства мав налагоджений побут та можливість вести повноцінне життя. Проте, з початком збройної агресії Російської Федерації проти України він був позбавлена таких можливостей. Окрім того позивач є безпосереднім учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] . Та внаслідок участі в бойових діях постраждало його психічне здоров`я та був встановлений діагноз - тривожно-депресивний стан, що підтверджує сильні душевні страждання які були завдані позивачеві внаслідок війни. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача Держави Україна в особі Міністерства юстиції України Васильєва С.О. в судовому засідання проти задоволення позову заперечувала. Направив до суду відзив в якому вказав, що Міністерство юстиції України, ознайомившись зі змістом позовної заяви, не погоджується з доводами Позивача щодо вимог до Держави Україна та вважає позовні вимоги необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню. Позивачем не надано жодного належного доказу протиправності рішень, дій чи бездіяльності посадової особи органів державної влади України, що могли б завдати позивачу моральні страждання. Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, що підтверджують вчинення протиправних дій відповідачем щодо позивача, моральної шкоди, спричиненою такими діями, та причинного зв`язку між протиправними діями та заявленою шкодою. Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди з Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України є необґрунтованими, та не підлягають задоволенню у зв`язку із їх недоведеністю. Також у відзиві представника відповідача Держави України в особі Міністерства юстиції України зазначено, що у зв`язку з повномасштабною агресивною війною, яку російська федерація розв`язала і веде проти України та українською народу з порушенням норм міжнародного права, вчиняючи злочини проти людства, 03.03.2022 був ухвалений Закон «Про основні засади примусового вилучення в Україні об`єкгів права власності російської федерації та її резидентів» № 2116- IX, який набрав чинності 07.03.2022 року яким передбачено можливість примусового вилучення майна без будь-якої компенсації не лише російської федерації, але і її резидентів. При цьому, використання коштів для сплати заборгованості за виконавчими документами боржником за яким є російська федерація не передбачено. Отже, незважаючи на існування практики звернення фізичних та юридичних осіб до національних судів для захисту інтересів та відшкодування шкоди до держави агресора, станом на сьогодні, реальне виконання такого рішення на території України є неврегульованим на законодавчому рівні. Міністерство юстиції України вважає, що російська федерація та її уряд, зобов`язані нести, як кримінальну так і цивільно-правову відповідальність за злочинні дії, які вона вчиняла та продовжує вчиняти відносно України та її громадян. Така відповідальність настане після прийняття відповідних рішень компетентними міжнародними інституціями та забезпечить реальну можливість відновити порушені права громадян України у зв`язку із військовою агресією росії проти України. Представник відповідача - держави російська федерація, в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом об`єктивно встановлено, що з 2014 року російська федерація здійснює збройну агресію проти України. 24 лютого 2022 року розпочалося та триває повномасштабне вторгнення збройних сил російської федерації на суверенну територію України. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан. Злочинність та неправомірність дій країни агресора Російської Федерації є загальновідомим визнаним міжнародною спільнотою фактом та не підлягає окремому доказуванню в рамках розгляду цієї цивільної справи. Позивач [PERSON] [INFO] є уродженцем міста Маріуполь Донецької області, офіційно зареєстрований в [ADDRESS] та є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою про взяття на облік №5122-5003112646. Позивач [PERSON] є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] від 31 березня 2021 року. Має пов`язані із проходженням військової служби захворювання тривожно - депресивний розлад нерізко виражепий, двобічний гонартрох 1.ст..з незначним порушенням функції. Остеохондроз грудного відділу хребта, грижі Тh 7 Th 9, протрузії міжхребцевих дисків Th 1-Th 5, Th.12, C подібна деформація грудного .відділу хребта з незначним порушенням функції. Ангіоцеребрадьца дистонія з незначним цефалгічиим, вестибуло-атактичним лікворо - гіпертензивним синдромами, Хронічна вертеброгенна люмбоішалгія, що вбачається із довідки військово-лікарської комісії від 14.03.2023 року. Відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення. Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів, в т.ч. відшкодування майнової та моральної шкоди. Згідно ст.. 23 ЦК України - право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статями 1173 та 1174 ЦК України відповідно. Відповідно до вимог ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Відповідно до вимог ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи. Отже за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання з компенсації моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди завданої особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади при здійсненні своїх повноважень виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність майнової шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою й протиправними діяннями та вини останнього в її заподіянні. Згідно з ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України). Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки виникають, у тому числі внаслідок правопорушень (деліктів), у зв`язку з чим потерпіла сторона має право вимагати відшкодування завданих збитків. В деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою завдавача шкоди, вина останнього. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог, а саме що [PERSON] завдано моральної шкоди внаслідок незаконних (неправомірних) дій держави Україна в особі Міністерства юстиції України. За таких обставин [PERSON] не довів склад цивільного правопорушення, що є юридичною підставою відповідальності держави Україна перед ним за завдані збитки, а його позов у цій частині є необґрунтованим.. Водночас суд вважає, що у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України [PERSON] зазнав душевних страждань, стресу і повністю обґрунтованих побоювань за свою безпеку, були порушені його нормальні життєві зв`язки, та він вживав додаткових зусиль для організації свого життя та захисту порушеного права. Наслідком агресивних протиправний дій російської федерації безпосередньо для [PERSON] стало позбавлення його місця постійного проживання, [PERSON] був вимушений приймати участь у бойових діях де був поранений та набув проблем із фізичним та психічним здоров`ям. У зв`язку із викладеним, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з держави російська федерація на користь [PERSON] в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої неспровокованою збройною агресією проти України, грошові кошти у сумі 500 000 гривень, що на переконання суду буде достатньою компенсацією отриманих позивачем моральних страждань.

Outcome: partial