Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-24 00:00:00

У червні 2024 року [PERSON] в особі представника - адвоката Лисканич Д.В., звернулася до Солом?янського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] , третя особа: [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. В обґрунтування позову зазначає, що 09 серпня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, про що Відділом реєстрації актів громадського стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві зроблено відповідний актовий запис № 966. Від цього шлюбу мають сина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва шлюб було розірвано, про що свідчить відмітка в свідоцтві про одруження [NUMBER] . Син проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні. Наскільки їй відомо, на утриманні у відповідача непрацездатних осіб немає, фінансових зобов`язань перед третіми особами в нього немає. Офіційно працює, матеріально забезпечений і в змозі надавати матеріальну допомогу у вигляді аліментів на утримання дитини. В даний час [PERSON] зарахований на навчання до КПІ ім. Сікорського є студентом І курсу групи КІ-33 Навчально-наукового інститут прикладного системного аналізу. Форма навчання денна за договором. Закінчує університет 30 червня 2027 року. Згідно довідки є студентом згідно наказу про зарахування № 3206-с від 14.08.2023 року. Дана довідка № 213 від 13 червня 2024 року видана заступником начальника НН ІПСА [PERSON] та фахівцем з навчальної роботи [PERSON] . Договір про надання платної освітньої послуги №10/40401111 від 18 серпня 2023 року свідчить про те, що [PERSON] є замовником освітньої послуги для здобувача вищої освіти [PERSON] та зобов`язана вносити плату за навчання кожного місяця. Загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить 159 600 грн. Син потребує коштів на навчання, харчування, одяг, взуття, проїзд на навчання, придбання канцелярського приладдя, літератури. Враховуючи, що [PERSON] навчається на денній формі навчання, він позбавлений можливості працювати, а тому не може забезпечити свої потреби, пов`язані з фізичним існуванням та навчанням. 26 червня на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали цивільної справи переданні судді Тесленко І.О. Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлявся запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі. Відповідь на такий запит надійшла до суду 08 липня 2024 року. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Солом?янського районного суду м. Києва від 17 липня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження, без повідомлення (виклику) сторін, за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні). Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. 25 липня 2024 року до суду повернулось рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, адресоване відповідачу. Станом на день винесення рішення відзив на позовну заяву не надійшов. Будь-яких заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити його правову позицію щодо предмета спору. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебували в зареєстрованому шлюбі з 09 серпня 2003 року (а. с. 7). В цьому шлюбі у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , про що свідчить свідоцтво про народження видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом?янського районного управління юстиції у м. Києві серії [NUMBER] (а. с. 8). Так, з наявної в матеріалах справи інформації шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Солом?янського р айонного суду м. Києва. Згідно з довідкою Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут імені Ігоря Сікорського» Навчально-наукового інституту прикладного системного аналізу від 13 червня 2024 року № 213, [PERSON] навчається в університеті на денному відділенні за договором з 01 вересня 2023 року по 30 червня 2027 року (а. с. 12). Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади від 20 червня 2024 року №2024/007210360, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а. с. 11). Також, матеріали справи містять копію паспорта громадянина України [PERSON] , за змістом якого вбачається, що [PERSON] 20 жовтня 2015 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис № 3405 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом?янського районного управління юстиції у м. Києві (а. с. 5). Відповідачем пояснень та доказів на спростування наведеного, а також неможливості надавати допомогу сину до суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з яким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Отже, для реалізації права на пред`явлення позову необхідно: а) наявність чи відсутність певних обставин (умов); б) додержання встановленого законом порядку пред`явлення позову. Така правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15.02.2019 у справі № 344/16240/17 (провадження № 61-46809св18). Оскільки умовами для пред`явлення позову про стягнення аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання, є досягнення дитиною повноліття, її навчання у навчальному закладі за денною формою, потреба у матеріальній допомозі та можливість надання такої допомоги платником аліментів (оскільки доводів та доказів на спростування відповідачем у справі не подано), то суд, встановивши наявність таких передумов дійшов висновку, що у позивача виникло право на стягнення аліментів до досягнення дитиною 23 років. Разом з тим, з аналізу змісту ст. 199 СК України вбачається, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу (зазначена правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 28.02.2019 у справі №466/532/16-ц, провадження № 61-42252св18). Відповідно до частини першої статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Пленум Верховного Суду України надав роз`яснення щодо підстав виникнення обов`язку батьків по утриманню своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання. Так, пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Зазначений правовий підхід застосовано і в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 24.01.2019 у справі № 225/1447/16-ц провадження № 61-18843св18. Стягнення із батьків аліментів на повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 08.05.2023 у справі № 756/9882/19 /провадження № 61-2065св23/). Аліментні зобов`язання за своєю природою та генезою є саме морально-етичною категорією, яка втілена у нормі позитивного права. Фактично йдеться про повністю не охоплені правом, проте визнані суспільством базові принципи моралі (див. постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17.05.2023 у справі № 753/20347/20 /провадження № 61-5707св22). Разом з тим, з аналізу змісту ст. 199 СК України вбачається, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу (зазначена правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 28.02.2019 у справі №466/532/16-ц, провадження № 61-42252св18). Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Суд бере до уваги, що матеріалами справи підтверджено, що син відповідача ( [PERSON] , [INFO] ) досяг вісімнадцятирічного віку, але єйого вік є меншим 23 років; навчається у навчальному закладі на денній формі навчання; не працює; знаходиться на утриманні матері, а тому потребує матеріальної допомоги. При цьому матеріали справи доказів на підтвердження того, що відповідач неспроможний надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину, який продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, не містять. Разом з тим, судом враховано, що як стверджує позивач та не заперечується відповідачем, позивач перебуває на утриманні матері. Суд наголошує, що обов`язок утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дитини, яка хоча й досягла повноліття, однак продовжує навчання з метою здобуття спеціальності, що забезпечить їй можливість у подальшому працевлаштуватися та мати власний незалежний від батьків дохід. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання пов`язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою та не ставити повнолітнього у становище вибору між можливістю подальшої освіти і здобуття спеціальності та між необхідністю працевлаштування для власного матеріального забезпечення. Враховуючи те, що відповідач знаходиться у працездатному віці, він зобов`язаний утримувати свого повнолітнього сина, який продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги. Вирішуючи спір, суд, дослідивши та давши оцінку поданим сторонами доказам, врахувавши положення статей 182, 198, 199, 200 СК України, дійшов висновку про те, що повнолітній [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з продовженням навчання потребує матеріальної допомоги, натомість його батько, [PERSON] , маючи обов`язок її надавати такої допомоги не надає, на відсутність такої змоги (в т. ч. з огляду на матеріальне становище сторін, їх стан здоров`я та сімейний стан) суду не вказав, тому суд вважає за можливе стягнути з нього на користь позивача аліменти на період навчання сина. Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина до досягнення останнім 23 років в розмірі 1/4 всіх доходів щомісячно. За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Суд враховує, що як вбачається з відтиску штампу вхідної кореспонденції канцелярії суду, [PERSON] звернулась до суду з позовом у даній справі 24 червня 2024 року. Суд зазначає, що частиною другою статті 199 СК України передбачено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Разом з тим, суд зауважує, що як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 26.04.2023 у справі № 459/2988/19 (провадження № 61-7539св22): «Завершення повнолітньою дочкою/сином, до досягнення ними 23 років, навчання на певному освітньому рівні та: 1) безпосередній після цього перехід (вступ) до навчального закладу на наступний рівень освіти; або 2) безпосередній після цього перехід (вступ) до навчального закладу для здобуття освіти на наступному рівні чи за іншою спеціальністю, незалежно від того, чи відбувається це в тому самому або у різних закладах освіти, не свідчить про припинення навчання та, відповідно, саме по собі не є підставою для припинення права на утримання (аліменти)». Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Матеріали справи будь-яких доказів, які б свідчили про те, що відповідач звільнений від оплати судового збору не містять. Таким чином, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved