Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-07 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до відповідачки [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Служба у справах дітей Мар`їнської військової адміністрації Покровського району Донецької області, про розірвання шлюбу та позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги мотивовано тим, що 09 вересня 2017 року, між позивачем та відповідачкою [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано 09 вересня 2017 року Покровським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області та зроблено відповідний актовий запис у книзі реєстрації шлюбів за № 366, свідоцтво про шлюб [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу, відповідачка взяла прізвище позивача. У шлюбі у подружжя народилась донька, а саме [PERSON] [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] видане 21.11.2019 Мирноградським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. Із середини літа 2023 року подружжя почало сваритись із різних дрібничок. Через постійні сварки позивач разом із дитиною почали проживати окремо у будинку, а [PERSON] в подальшому створила фактично нову сім`ю. Подружнє життя не склалось, подружжя не зійшлося характерами та мали різні погляди на життя. Шлюб фактично розпався, сторони припинили подружні відносини, шлюб існує тільки формально. Позивач вважає, що за таких умов шлюб необхідно розірвати. Разом із позовною вимогою про розірвання шлюбу позивач просить суд встановити факт самостійного виховання та утримання малолітньої дитини - доньки та позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно [PERSON] . В обґрунтування зазначає, що має можливість забезпечити належні умови проживання для доньки, як батько усвідомлює свою особисту відповідальність за виховання та піклування дитиною, створення для неї належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, розумового розвитку. Переконаний, що донька повинна проживати разом із ним. Позивач спроможний забезпечити дитину всім необхідним. Починаючи із липня 2023 року [PERSON] проживає разом із позивачем. За період окремого проживання, відповідачка зовсім не цікавиться донькою, не бере участі у її вихованні, в тому числі, не піклується про духовний, моральний та фізичний стан. Фактично [PERSON] перебуває на повному майновому утриманні позивача, останній приділяє належну увагу дитині, турбується про духовний та фізичний стан. Крім того, позивач допомагає дружині матеріально, щоб остання не маніпулювала місцеперебуванням доньки. Позивач [PERSON] про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] будучи належним чином, своєчасно повідомленою про день, час та місце розгляду справи, в підготовче засідання не з`явилася. Представник Служби у справах дітей Мар`їнської військової адміністрації Покровського району Донецької області в судове засідання також не з`явився був повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.223 ЦПК України необов`язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе у судовому засіданні ухвалити рішення про задоволення позовних вимог з огляду на наступне. У відповідності із ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що розлад в сім`ї носить стійкий характер, сім`я розпалась остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та інтересам їх малолітніх дітей, що має істотне значення, а відтак, позовні вимоги по розірвання шлюбу слід задовольнити. Вирішуючи даний позов, суд, згідно ст. 3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 р., ратифікованої Постановою ВРУ від 27.02.1991 р., приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Судом встановлено, що відповідачка є матір`ю неповнолітньої [PERSON] , однак ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не проживає разом з дитиною, тривалий час не приймає участі в її житті, не піклується про фізичний та розумовий розвиток дитини, про її здоров`я та інші соціальні потреби. Дані факти підтверджуються долученими до позовної заяви документами. Підстави позбавлення батьківських прав наведені у ст. 164 СК України. Зокрема, п.2 ч.1 ст.164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15,16,17 постанови Пленуму ВСУ № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). Частина 4 ст. 155 СК України передбачає покладання на батьків відповідальності, встановленої законом, за ухилення їх від виконання батьківських обов`язків. Відповідно до діючого СК України до батьків, які ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків, передбачено застосування таких правових санкцій, які можуть вважатися юридичною відповідальність, зокрема, позбавлення батьківських прав. Стаття 164 СК України передбачає підстави позбавлення батьківських прав, мати і батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони зокрема ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 зазначеної статті). Таким чином, позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком винної поведінки відповідачки, та є підставою для позбавлення її батьківських прав. Суд вважає, що за таких обставин позбавлення батьківських прав відповідача буде відповідати інтересам дитини. Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно ч. 3 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Як встановлено вище, відповідачка по справі не займається вихованням дитини та ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не виявляє до них будь-якої батьківської уваги та турботи. Таким чином, проаналізувавши зібрані докази по справі, суд приходить до висновку про те, що відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню своєї дитини, у зв`язку з чим суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню. Суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачці її право на звернення до суду із заявою про надання права на побачення з сином у відповідності зі ст. 168 СК України, якщо це не причинить шкоди їх життю, здоров`ю та моральному вихованню, за умови присутності іншої особи, що в свою чергу, на думку суду, буде стимулювати відповідачку до виправлення та надасть можливість в майбутньому, при наявності її бажання, звернутись до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Outcome: approved