Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-30 00:00:00

У липні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «ОРЕГОН», про захист прав споживача, стягнення грошових коштів, а саме 3% річних та інфляційних витрат за порушення виконання зобов`язання відповідачем. Позов мотивує тим, що 04.03.2021 року, між АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Орегон», як «Продавцем», від імені та в інтересах якого на підставі договору доручення діяло ТОВ «Сібіес Сейлз» та [PERSON] , як «Покупцем», укладено попередній договір №СЗ.06.1.069 купівлі-продажу квартири. Відповідач зобов`язався продати, а позивач купити однокімнатну квартиру загальною площею 52,03 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Позивачем за попереднім договором №СЗ.06.1.069 купівлі-продажу квартири від 04.03.2021 року було сплачено 668716,62 грн., що підтверджується квитанцією з банківської установи. Відповідно до п.3.2 попереднього договору від 04.03.2021 року, заплановані терміни: завершення будівельно-монтажних робіт по шостій секції житлового будинку\~I (перший) квартал 2021 року. Всупереч умовам п. 4.1.9 попереднього договору, відповідач не завершив монтажно-будівельні роботи у житловому будинку та не передав квартиру за адресою: [ADDRESS] , в експлуатацію покупцю, а також не уклав основний договір. Позивач просив суд стягнути грошові коштів в розмірі 68080,90 грн. за порушення виконання відповідачем зобов`язання, а саме 42391,00 грн. інфляційних збитків та 25689,90 грн. 3 % річних. 12 липня 2024 року ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми відкрито провадження за правилами спрощеного провадження у цивільній справі, роз`яснено відповідачу право подати відзив на позовну заяву. 19 липня 2024 року ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову та вирішено накласти арешт на нерухоме майно відповідача. Відповідач АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Орегон», повідомлений належним чином про місце, дату та час судових засідань по вказаній справі. Відповідач правом подання відзиву, надання доказів не скористався. Позивач надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Суд вважає за можливе розглянути справу по суті на підставі наданих сторонами доказів. Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши надані докази у їх сукупності вважає, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне: Судом встановлено, що 04.03.2021 року, між АТ «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Орегон», як «Продавцем», від імені та в інтересах якого на підставі договору доручення № 2 від 105.10.2016 року діяло Товариство з обмеженою відповідальністю «Сібіес Сейлз», в особі представника [PERSON] , як «Повіреного Продавця», та [PERSON] , як «Покупцем», укладено попередній договір\~№СЗ 06.1.069 купівлі-продажу квартири. Відповідно до п. 1.1. договору, сторони зобов`язуються в майбутньому, в чіткій відповідності до усіх умов та положень попереднього договору укласти договір купівлі-продажу квартири (надалі «Основний договір», з наступними характеристиками: однокімнатна квартира загальною площею 52,03 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до п. 2.1 договору, сторонами узгоджено, що орієнтовна вартість квартири за яку вона буде продана покупцю згідно основного договору, становитиме 668716,62 грн., без ПДВ. Вартість 1 (одного) кв.м. площі квартири є сталою та не може бути змінена продавцем в односторонньому порядку. Відповідно до п. 2.2 попереднього договору від, покупець на підтвердження власної платоспроможності та наміру щодо укладення Основного договору та виконання інших обов`язків, що покладені на нього згідно Попереднього договору, зобов`язаний сплатити Продавцю, шляхом перерахунку на рахунок Повіреного Продавця, грошові кошти в якості забезпечувального платежу, розмір якого дорівнює загальній вартості квартири, що вказано в п.2.1 попереднього Договору, та має бути сплачений у строки, визначені Попереднім договором. Відповідно до п.2.4 попереднього договору, покупець зобов`язується сплатити частину забезпечувального платежу в розмірі 12852,52 грн., що еквівалентно 500 долю США, станом на дату укладення цього договору, в день підписання попереднього договору сторонами. Іншу частину забезпечувального платежу покупець зобов`язується сплатити протягом трьох банківських днів з моменту підписання попереднього договору сторонами, а саме до 10.03.2021р. включно. Обидві частини забезпечувального платежу мають бути сплачені в безготівковій формі, в національній валюті гривні, шляхом перерахування грошових коштів на ступні банківські реквізити: Отримувач коштів: Товариство з обмеженою відповідальністю «Сібіес Сейлз»; ЄДРПОУ: 40710614, IBAN [NUMBER] у банку АТ «Райффайзен Банк Аваль», призначення платежу: «Забезпечувальний платіж згідно Попереднього договору купівлі-продажу Квартири від 04.03.2021 року, реєстровий № СЗ.06.1.069, без ПДВ». Відповідно до п. 2.12 попереднього договору, при укладенні Основного договору, усі грошові кошти, сплачені Покупцем Продавцю, шляхом перерахунку на рахунок Повіреного Продавця, в процесі виконання Попереднього договору, будуть зараховані у належний з Покупця платіж за Основним договором. Відповідно до п. 2.13 попереднього договору, на підставі Договору доручення №2 від 05.10.2016 року, укладеного між Продавцем та Повіреним продавця, усі розрахунки між Сторонами будуть здійснюватися за посередництва Повіреного Продавця. Сплата Покупцем будь-яких грошових коштів на рахунок Повіреного Продавця в якості виконання будь-якого фінансового зобов`язання Покупця згідно умов Попереднього договору, вважається належним виконанням даного зобов`язання перед Покупцем. В свою чергу, сплата Повіреним Продавця будь-яких грошових коштів на рахунок Покупця в якості виконання будь-якого фінансового зобов`язання Продавця згідно умов Попереднього договору, вважається належним виконання даного зобов`язання перед Покупцем. Відповідно до п. 3.1 попереднього договору, попередній договір набуває чинності з моменту його підписання Сторонами та діє до повного виконання Сторонами своїх зобов`язань, визначених у Попередньому договорі. Строк дії Попереднього договору, може бути припинено або змінено тільки за взаємною згодою Сторін або у випадках, визначених Попереднім договором. Відповідно до\~п.\~3.2\~попереднього договору, орієнтовний термін завершення будівельно-монтажних робіт по шості секції житлового будинку І (перший) квартал 2023 року. Відповідно до\~п.3.3 попереднього\~Договору, згідно попереднього договору Сторони беруть на себе обов`язок укласти основний договір протягом трьох місяців з моменту введення житлового будинку в експлуатацію. Згідно п. 4.1.9 попереднього договору, продавець зобов`язується дотримуватися строків закінчення монтажно-будівельних робіт у Житловому будинку, визначених у попередньому договорі. Згідно п. 6.1 попереднього договору, за невиконання або неналежне виконання умов попереднього договору, Сторони несуть відповідальність, визначену попереднім договором та чинним законодавством України. Згідно п. 6.2 попереднього договору, сторони погодили, що під невиконанням або неналежним виконанням Стороною умов попереднього договору, вони мають на увазі: п. (в) - невиконання або неналежне виконання будь-якого зобов`язання, вказаного у попередньому договорі. Згідно платіжного доручення №1972031691 від 04.03.2021р. АТ «Державний ощадний банк України» позивач сплатив суму грошових коштів в розмірі 668 716,62 грн. з зазначенням платежу забезпечувальний платіж згідно попереднього договору №СЗ.06.1.069 від 04.03.2021р. купівлі-продажу квартири, одержувач коштів ТОВ «Сібіес Сейлз». Всупереч умовам п. 4.1.9, продавець в строки визначені п. 3.2 попереднього договору від 04.03.2021 року, не завершив монтажно-будівельні роботи у житловому будинку та не передав квартиру за адресою: [ADDRESS] , 1-кімнатна квартира за №28, 4 поверх, проектна площа 52,03 кв.м., в експлуатацію покупцю, а також не уклав основний договір. Станом на день розгляду справи судом, зобов`язання відповідачем не виконані, кошти не повернуті, квартира в експлуатацію не здана, основний договір не підписано з вини продавця, який не завершив будівництво. 23.01.2024 року, представником Позивача на адресу АТ ЗНВКІФ «ОРЕГОН» та ТОВ «Сібіез Сейлз» були спрямовані адвокатські запити, корі в собі містили прохання повідомлення причин прострочення будівництва та роз`яснення реальних строків відновлення будівельних робіт. В тому числі в запиті до АТ ЗНВКІФ «ОРЕГОН» було поставлено прохання щодо добровільного повернення коштів позивачу, у разі неможливості виконання зобов`язання. Своєю відповіддю від 14.02.2024 року відповідач АТ ЗНВКІФ «ОРЕГОН» повідомило, що не заперечує про існування між сторонами договірних зобов`язань згідно попереднього договору від 04.03.2021р. Стосовно інформації щодо стадії будівництва зазначило, що належним чином законсервувало об`єкт будівництва, відбувається підтримка будівельного майданчику, сплачується оренда та забезпечена охорона. Повідомило про наявні форс-мажорних обставини, через введений в країні військовий стан, що підтверджується листом Торгово-промислової палати України від 28.02.2022р. №2024/02.0-7.1Н. Також зазначає про суттєве подорожчання вартості будівельних матеріалів та оплати праці, погіршилась логістика, тому Відповідач робить все можливе для прискорення виконання будівельних робіт, повідомить алгоритм по відновленню будівництва. Відповідно до ч. 1, 3\~ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Згідно\~ст. 570 ЦК України\~завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання. Таким чином, внесення завдатку, як способу виконання зобов`язання, може мати місце лише у випадку наявності зобов`язання, яке випливає із договору купівлі-продажу квартири, укладеного між сторонами, який за своєю формою та змістом має відповідати вимогам чинного законодавства для укладення угод щодо нерухомого майна. Оскільки попередній договір його учасниками укладався з метою забезпечення укладання у майбутньому договору купівлі-продажу квартири, то за правилами\~статті 635 ЦК України\~цей договір підлягав обов`язковому нотаріальному посвідченню. У разі недотримання сторонами вимог законодавства про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним відповідно до частини 1\~статті 220 ЦК України. Враховуючи те, що нотаріально посвідчена угода про сплату завдатку між позивачем та відповідачем не укладалася, до правовідносин, що виникли між сторонами підлягає застосуванню норма ч. 2\~ст. 570 ЦК України, яка встановлює презумпцію авансу. Оскільки договір купівлі-продажу квартири, який за своєю формою та змістом відповідав би вимогам закону, між сторонами у справі укладений не був, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, перерахована грошова сума за придбання квартири є авансом. Враховуючи викладене та з огляду на неможливість оформлення договору купівлі-продажу квартири, в силу того, що об`єкт в строки, визначені п. 3.2 договору побудований та зданий в експлуатацію не був, виходячи з того, що ТОВ «Сібіес Сейлз», яке на момент укладення договору було «повіреним продавця» - АТ «ЗНВКІФ «ОРЕГОН», яке отримало грошові суми по даний час не повернуло безпідставно отримане, такі кошти повинні бути повернуті власнику в тому розмірі, в якому вони надавались. Позивач просив стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 68080,90 грн. за порушення виконання Відповідачем зобов`язання, а саме 42391,00 грн. інфляційних збитків та 25689,90 грн. 3 % річних. Суд дійшов до висновку, що вказана сума підлягає стягненню на користь позивача. Відтак, з огляду на викладене вбачається, що позовна вимога про стягнення грошових коштів є законною та обґрунтованою та такою, що\~підлягає задоволенню судом. Відповідно до\~статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства (ч. 2\~ст. 536 ЦК України). Згідно\~статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних на суму боргу відповідно до\~статті 625 ЦК України\~є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14- 241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13 листопада 2019 року у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19). Крім того, у постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 у справі № 910/22034/15 зроблений висновок, що\~стаття 625 ЦК\~поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань. Даний висновок підтриманий Великою Палатою Верховного Суду, яка у постанові від 07.02.2024 у справі № 910/3831/22 зазначила, що у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини 2\~статті 625 ЦК. Отже, правомірність стягнення з відповідача на користь позивача, крім основної суми боргу, трьох відсотків річних та інфляційних втрат за період безпідставного користування такими коштами відповідно до\~статті 625 ЦК України\~є усталеною в судовій практиці. Пунктом 3.1 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.12.2013 № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» (надалі\~Постанова) передбачено, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною 2\~статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. Згідно з пунктом 3.2. Постанови, індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений названою Державною службою, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця. Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці. Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме: час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу; час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується". Така судова практика стосовно застосування приписів частини 2\~статті 625 ЦК України\~є сталою і послідовною та неодноразово відображалась у постановах Верховного Суду, зокрема у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19, постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 11.07.2023 у справі № 903/486/22. Разом з тим, за своєю правовою природою три проценти річних є мірою виключної відповідальності за прострочку виконання грошового зобов`язання у вигляді плати боржника за користування чужими грошовими коштами в період прострочки виконання ним грошового зобов`язання перед кредитором. Три проценти річних не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. У пунктах 66, 67 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.09.2022 у справі № 910/9544/19 зроблено висновок, що у разі, коли особа отримала кошти за нікчемним правочином обов`язок повернути ці кошти виник у неї з моменту їх безпідставного отримання, оскільки недійсність нікчемного правочину встановлена законом і визнання його недійсним судом не вимагається. Такий висновок підтриманий Великою Палатою Верховного Суду, про що вказано у постанові від 07.02.2024 у справі № 910/3831/22 (провадження № 12-45гс23). Статтею 253 ЦК України\~передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. У відповідача обов`язок повернути безпідставно отримані ним кошти виник 01.04.2023р., а тому вказана дата є днем початку нарахування інфляційних втрат та трьох процентів річних. Суд перевіривши доводи щодо факту наявності основної заборгованості відповідача за зобов`язанням, а також правильність розрахунків 3% річних та інфляційних витрат за порушення виконання зобов`язання за період з 01.04.2023р. по 11.07.2024р., дійшов висновку, що вказані суми підлягають стягненню на користь позивача. Відповідачем не наданий свій розрахунок на спростування розрахунків позивача. За результатами судового розгляду, суд дійшов висновку, що позивач належними та допустимими доказами довів наявність обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, в зв`язку з чим позов підлягає до задоволення. Оскільки рішення ухвалено на користь позивача, відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~суд стягує з відповідача понесені судові витрати у вигляді судового збору. Позивач звільнений від сплати судового збору при поданні позову, тому його стягнення відбувається з відповідача на рахунок держави. Відповідно до п.1 ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру для фізичних осіб в розмірі 1% ціни позову але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. На підставі викладеного та

Outcome: approved