Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-08 00:00:00

11 квітня 2024 року в провадження Першотравенського міського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Дніпрофінансгруп" до [PERSON] , [PERSON] , про стягнення 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що згідно Договору №GL3N216953 про відступлення прав вимоги від 24 квітня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бочкарьовою А.В., зареєстрованого в реєстрі за №283, право вимоги за кредитним договором №877384/ФЛ від 14 серпня 2008 року, укладеним між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON] , перейшло до ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп». Новий Кредитор набуває права вимоги банку до позичальників, іпотекодавців, заставодавців та поручителів. Первинний кредитор ПАТ КБ "Надра" відступив права вимоги за кредитним договором №877384/ФЛ від 14 серпня 2008 року на користь ТОВ «ФК«Дніпрофінансгруп», разом з усіма додатками до нього (у т.ч. графіками здійснення платежів) та додатковими договорами (угодами), договорами про внесення змін, змінами і доповненнями, що є невід`ємними частинами. Між [PERSON] та ПАТ КБ «Надра» 14 серпня 2008 року укладено кредитний договір №877384/ФЛ, на підставі якого ПАТ КБ «Надра» надав відповідачу кредитні кошти у сумі 29 200,70 доларів США. Того ж дня, з метою забезпечення виконання умов кредитного договору, між [PERSON] та ПАТ КБ «Надра» укладено договір поруки №877384/ФЛ-П, відповідно до якого відповідач, у разі невиконання відповідачем [PERSON] умов кредитного договору, стає солідарним боржником та відповідає перед банком всім своїм майном, яке їм належить на праві власності та особистими коштами (п.1 вказаного договору Поруки). У зв`язку з невиконанням основного зобов`язання за вказаним кредитним договором ПАТ КБ «Надра» звернулося до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою про солідарне стягнення заборгованості з відповідачів. Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2015 року в справі №186/971/15-ц стягнуто з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 29 112,25 доларів США і 26 693,00 гривень пені, однак відповідачі так і не вчинили жодних дій щодо погашення кредитної заборгованості Частиною 1 ст.512 ЦК України, визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно з ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 516 ЦК України). Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3% річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором кредиту солідарно як з боржника так і з поручителів, яке не виконане останніми, не звільняє їх від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України. Вказана правова норма не містить застережень щодо неможливості солідарної відповідальності боржників за порушення грошового зобов`язання. Крім того, слід зазначити, що право кредитора на звернення до суду із позовом на підставі статті 625 ЦК України про стягнення трьох процентів річних та інфляційних витрат за весь період прострочення виконання рішення суду виникає як до боржника так і до поручителя, оскільки останній, у зв`язку з винесенням судового рішення про стягнення заборгованості також набув статусу боржника. В даному випадку, умовами п. 1.2. договору поруки, поручитель відповідає перед Кредитором у повному обсязі Позичальник і Поручитель відповідають перед Кредитором як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право Кредитора вимагати виконання Зобов`язань, вказаних у п.1.1. цього Договору повністю чи в будь-якій його частині як від Позичальника так і Поручителя разом, так і від кожного окремо. Відповідальність Поручителя виникає як у випадку невиконання Позичальником будь-якої частини Зобов`язання, так і при невиконанні Позичальником Зобов`язань в цілому (п.1.3 договорів Поруки) Поручитель відповідає перед Кредитором за виконання Зобов`язань у повному об`ємі всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами (п.1.4 договорів Поруки) Поручитель підтверджує, що він ознайомлений та погоджується з умовами Кредитного договору (п.1.5 договорів Поруки). Відтак, сторонами на підставі приписів ст.ст.6, 554, 628 ЦК України в умовах Договору поруки було закріплено межі відповідальності поручителя перед кредитором - чітко визначено зобов`язання, за невиконання яких він несе відповідальність як солідарний боржник. Таким чином, вищевказані обставини вказують на чітку наявність правових підстав для стягнення з відповідача [PERSON] за договором поруки 3% річних, нарахованих за період існуючого прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором по поверненню тіла кредиту та сплаті відсотків за користування ним, встановленого судовим рішенням, оскільки за законом поручитель відповідає в тому обсязі, що і боржник, якщо інше не визначено в договорі. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки (ст. 257 ЦК України). Законом України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Зазначений Закон України від 30.03.2020 № 540-IX набрав чинності 02.04.2020 року. Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із наступними змінами і доповненнями) установлено з 12.03.2020 року до 31.10.2020 року на всій території України карантин, дію якого неодноразово було продовжено до 01 липня 2023 року. В той же час, з початком повномасштабного вторгнення 24.02.2022 року, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» №2120-IX від 15.03.2022, який набув чинності 17.03.2022 року Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст.ст. 257-259 (позовна давність) цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Тобто, було запроваджено механізм, за якого позовна давність на період дії карантину, воєнного стану або надзвичайної ситуації продовжується на строк дії таких обставин. З огляду на вищевикладене, оскільки трирічна позовна давність відраховується з дати нарахування інфляційних витрат та 3% річних, а саме з 01 травня 2017 року, враховувати зміни до ЦК України, які введені в дію на підставі Закону України № 540-ІХ з 02.04.2020 та Закону України №2120-IX з 17.03.2022, то позовна давність щодо стягнення інфляційних витрат та 3% річних, починаючи з 02 квітня 2020 року була продовжена та станом на дату подачі цього позову не пропущена. Відповідно до розрахунку 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, яке становить 29 112,25 доларів США, за період з 01 травня 2017 року по 23 лютого 2022 року, розмір нарахованих 3% річних на суму боргу становить 4 208,91 доларів США, що складається з: 3% річних 4 208,91 доларів США. Оскільки, судове рішення про стягнення з боржника коштів не виконувалось досить тривалий час, враховуючи, що таке прострочення є триваючим правопорушенням, кредитор - позивач вправі вимагати стягнення з боржника відповідача в судовому порядку сум 3% процентів річних за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання аж до повного його виконання. Просить суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Дніпрофінансгруп» 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання, яке становить 4 208,91 доларів США; стягнути з відповідачів судові витрати, у тому числі витрати на правову допомогу. Представник позивача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовільнити. Відповідач [PERSON] та його представник за довіреністю - [PERSON] , у судове засідання не з`явилися, останній надав заяву про розгляд справи в їх відсутність, відзив на позовну заяву не надав, просить суд відмовити в задоволенні позову, звернувши увагу на те, що ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 19 грудня 2020 року в задоволенні заяви ТОВ "ФК"Дніпрофінансгруп" про видачу дубліката виконавчого листа, заміну стягувача у виконавчому листі та поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання було відмовлено. Пред`явлення кредитором при існуванні задавненої вимоги тільки позову про стягнення 3% річних без позовної вимоги про стягнення вимоги, на яку нараховується 3% річних дозволяє кредитору обійти охорону, що надається боржнику при спливі позовної давності і досягнути результату, який недоступний кредитору при пред`явленні позовної вимоги про стягнення задавненої вимоги і яка забезпечує можливість боржнику заявити про застосування до неї позовної давності. Кредитор для охорони інтересів боржника може пред`явити позов про стягнення 3% річних, які нараховуються на задавнену вимогу тільки з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги, посилається на постанову Верховного Суду від 09 серпня 2023 року №285/3536/20. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, відзив на позовну заяву не надала, про дату розгляду справи повідомлена належним чином, заяви про розгляд справи в її відсутність не надавала. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Як встановлено судом, заочним рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області №186/971/15-ц від 01 вересня 2015 року за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, позовні вимоги були задоволені; стягнуто солідарно з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер № [NUMBER] , та [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер № [NUMBER] , на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» вул. Артема, буд.15, м. Київ к/р 37390244237002 в ОПЕРУ НБУ м. Києва, МФО 380764, код ЄДРПОУ 20025456 заборгованість за кредитним договором № 877384/ФЛ від 14 серпня 2008 року, яка станом на 27 травня 2015 року становить 29 112 (двадцять дев`ять тисяч сто дванадцять) доларів США 25 центів та 26 693 (двадцять шість тисяч шістсот дев`яносто три) гривні 00 копійок, які складаються з заборгованості за сумою кредиту 25 060 (двадцять п`ять тисяч шістдесят) доларів США 20 центів, заборгованості по відсотках за користування кредитом 4052 (чотири тисячі п`ятдесят два) долара США 05 центів, заборгованості по пені 26693,00 гривень. Рішення набрало законної сили 14 серпня 2015 року. Додатковим рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 09 вересня 2015 року було доповнено резолютивну частину заочного рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором; стягнуто з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер № [NUMBER] , судові витрати у розмірі 4 961 (чотири тисячі дев`ятсот шістдесят одну) гривню 14 копійок; стягнуто з [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер № [NUMBER] , судові витрати у розмірі 4 961 (чотири тисячі дев`ятсот шістдесят одну) гривню 14 копійок. 24 квітня 2020 року було укладено договір №GL3N216953 про відступлення права вимоги між ПАТ КБ «Надра» на користь ТОВ ФК «Дніпрофінансгруп», за яким відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №877384/ФЛ від 14 серпня 2008 року, укладеним між ПАТ КБ «Надра» та [PERSON] . Товариство з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» звернулося до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з заявою про видачу дублікату виконавчого листа, заміну стягувача у виконавчому листі та поновлення строку на його пред`явлення. Ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області №186/971/15-ц від 07 грудня 2020 року в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальність «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» про видачу дублікату виконавчого листа, заміну стягувача у виконавчому листі та поновлення строків на його пред`явлення було відмовлено. Судом встановлено, що стягувач не звертався до суду із заявою про видачу виконавчого листа, такий лист не видавався і на виконанні не перебував. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 02 червня 2021 року апеляційну скаргу ТОВ "ФК"Дніпрофінансгруп" на ухвалу Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2020 року залишено без задоволення, а ухвалу суду - без змін. Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення виконання зобов`язання в обумовлений договором строк. Правові наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Згідно з частинами першою та другою статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Сторонами до суду не надано доказів укладення сторонами змін та (або) доповнень до вищевказаного кредитного договору, у т.ч. збільшення обсягу кредитних зобов`язань (відповідальності) позичальника без згоди поручителя, не встановлено наявності таких і судом. Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2015 року, суд дійшов висновку про солідарну відповідальність боржника та поручителя перед кредитором. Як зазначалося вище, ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2020 року, яка набрала законної сили, відмовлено в задоволенні вимог заяви ТОВ "ФК"Дніпрофінансгруп" про видачу дубліката виконавчого листа, поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та заміну стягувача у виконавчому провадженні. При цьому, судом було встановлено, що ПАТ КБ «Надра» не отримувало виконавчі листи на виконання рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2015 року у справі №186/971/15-ц. \~ \~ \~ \~ТОВ "ФК"Дніпрофінансгруп" з 24 квітня 2020 року (момент набуття права вимоги) до 01 вересня 2018 року (кінцевий строк для пред`явлення до примусового виконання виконавчих листів на виконання рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2015 року), не надало доказів вчинення дій, спрямованих на отримання виконавчих листів та звернулося до суду лише 25 листопада 2020 року, тобто біль ніж через два роки після закінчення строку для пред`явлення до примусового виконання виконавчих листів на виконання вищевказаного рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2015 року у справі № 186/971/15-ц. У справі відсутні докази оскарження в касаційному порядку постанови Дніпровського апеляційного суду від 02 червня 2021 року №186/971/15. Відповідно до положень частини четвертої ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року). Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер, й інші джерела правового регулювання, насамперед, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, виявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20). Натуральним зобов`язанням (obligatio naturalis) є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права нараховувати 3 % річних та інфляційні втрати, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц (провадження № 61-32171сво18). Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно частини першої статті 267 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Відповідно до статті 625 ЦК України (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором. Тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України свідчить, що: (1) натуральним є зобов`язання вимога в якому, не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном; (2) конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку; (3) кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Відповідний правовий висновок міститься і в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц (провадження № 61-32171сво18). Оскільки набравшою законної сили ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2020 року відмовлено в задоволенні вимог ТОВ "ФК"Дніпрофінансгруп" про заміну стягувача у виконавчому листі, видачу дубліката виконавчого листа, поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, на виконання рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2015 року у справі №186/971/15-ц у зв`язку з пропуском строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, то 3 % річних за період з 01 травня 2017 року по 23 лютого 2022 року в сумі 4 208,91 доларів США, були нараховані позивачем та які він просить стягнути в даному позові, на вимогу, яка існує в натуральному зобов`язанні. Тому, в задоволенні позовних вимог про стягнення 4 208,91 доларів США - 3 % річних від простроченої суми, які нараховані на суму заборгованості за кредитним договором (29 112 доларів США 25 центів та 26 693 гривні, які складаються з заборгованості за сумою кредиту 25 060 доларів США 20 центів, заборгованості по відсотках за користування кредитом 4 052 долара США 05 центів, заборгованості по пені 26 693 гривень), яка визначена рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 01 вересня 2015 року у справі №186/971/15-ц, слід відмовити за безпідставністю. Щодо судових витрат. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати по справі слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed