Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-26 00:00:00

[PERSON] в особі представника [PERSON] звернулася з позовом до суду про стягнення аліментів з [PERSON] , посилаючись на наступне. [PERSON] та [PERSON] з 02 червня 2007 року перебували у зареєстрованих шлюбних відносинах. Під час перебування сторін у шлюбі, в останніх народилось троє дітей, а саме: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , копії свідоцтв додаються до позовної заяви. Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 01 березня 2023 року шлюб було розірвано, копія заочного рішення додається. Близько одного року до офіційного розірвання шлюбу відповідач з`їхав від позивача та дітей, і почав проживати за іншою адресою. Станом на день звернення до суду [PERSON] та діти проживають у [ADDRESS] . З того часу як позивач разом із дітьми почала проживати окремо, відповідач періодично надсилав грошові кошти (аліменти) на утримання спільних дітей, однак у незначному розмірі. Загальна сума аліментів, які сплачував відповідач сягала до 3000.00 грн. щомісяця на трьох дітей. Проте, з часом відповідач відмовився утримувати спільних дітей та повідомив позивачу, щоб вона зверталася до суду, у випадку незгоди з його рішенням, і востанє відповідач надіслав грошові кошти у сумі 1500.00 грн. на трьох дітей. Станом на день подання позовної заяви, відповідач фактично відмовляється добровільно виконувати на належному рівні покладений на нього обов`язок по фінансовому утриманню неповнолітніх дітей. На даний час позивачу важко самостійно утримувати трьох неповнолітніх дітей, так як витрачає кошти на купівлю продуктів харчування і одягу для дітей; оплату комунальних послуг, а також фінансово підтримує дітей у їх навчанні і розвитку здібностей. Крім того, діти поступово дорослішають, а тому потребують дедалі більших витрат для їх утримання. З підстав вказаних вище, позивач вимушена звернутися до суду. Просить суд ухвалити рішення про стягнення із відповідача [PERSON] на її користь аліментів для утримання спільних неповнолітніх дітей. Представник відповідача [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач частково визнає позовні вимоги. Відповідач не погоджується з тим, що він має задовільний матеріальний стан та має сталий дохід. Він не має постійної роботи, а тим паче з офіційним оформленням, так як в зв`язку з воєнним станом складно знайти таку роботу, тому він підробляє випадковими заробітками. Також, відповідач проживає з батьками похилого віку, що підтверджується довідкою Дергачівської міської ради. Батько Відповідача є інвалідом З групи, що підтверджується довідкою МСЕК та посвідченням про інвалідність. Тобто вони теж потребують допомоги, в тому числі і матеріальної. Відповідач не відмовлявся від утримання дітей і надсилав грошові кошти відповідно до своїх матеріальних можливостей про, що свідчать платіжні документи. Зважаючи на викладене відповідач вважає, що розмір аліментів в сумі заявленій позивачем, а саме 3 000 (три тисячі) грн. на кожну дитину щомісяця, є для нього надмірним. Також відповідач вважає, що з урахуванням нестабільності його доходів та наявності інших утриманців, за доцільне встановлення мінімального розміру аліментів відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України яка передбачає, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Представник позивача [PERSON] надіслала суду відповідь на відзив відповідача, в якій просить суд залишити без розгляду відзив на позовну заяву поданий [PERSON] разом із долученими до нього доказами та не брати їх до уваги під час розгляду справи, оскільки їх подано із пропуском визначеного судом строку. Позивач не погоджується з тим, що батько відповідача є особою, яка потребує сторонньої допомоги та не має змоги себе самостійного забезпечити, оскільки останній є особою працездатного віку (доказів перебування [PERSON] на обліку, як особи пенсіонера по віку до відзиву не надано); володіє на праві власності нерухомим майном та отримує пенсійне забезпечення, як пенсіонер по інвалідності. Також, згідно наданої Відповідачем довідки до акта огляду МСЕК свого батька, видно, що [PERSON] призначено третю групу інвалідності, та в ній вказано, що останній не може працювати виключно на роботах з важкими умовами праці. Отож, батько Відповідача має змогу працювати, зокрема на посаді водія та інше, і отримувати дохід. До відзиву не надано доказів, що відповідача призначено оглядальником свого батька та те, що він отримує від цього соціальну допомогу (виплати) від держави. Також відсутні докази, що мати відповідача (дружина [PERSON] ) не має змоги доглядати свого чоловіка, що є її обов`язком. Не надано доказів тому, що відповідач несе витрати на утримання батька (купівля ліків, продуктів харчування, засобі особистої гігієни та інше). З огляду на вказане вище, вважаємо, що відповідач не навів беззаперечними доказами факт утримання свого батька. Щодо посилань відповідача на відсутність у нього можливість працевлаштуватись та отримувати стабільний дохід, позивач вважає їх необгрунтованими та голослівними, так як останній не надав доказів того, що він перебуває на черзі у біржі праці та дійсно бажає отримувати гідний дохід та мати постійне місце роботи. Також відповідач підтвердив у відзиві, що у нього є джерело доходу, однак не надав доказів щодо розміру отримуваних ним коштів. Провадження у справі відкрито 03.06.2024 року з призначенням справи до розгляду по суті в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 17 червня 2024 року. В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, однак надали заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовільнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений судом належним чином. Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, суд знаходить можливим здійснити розгляд справи без участі відповідача та ухвалити заочне рішення. Дослідивши письмові докази по справі судом встановлено фактичні обставини справи і відповідні правовідносини. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач є батьком: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей (а.с.9-11). Відповідач проживає окремо від своїх дітей. Згідно ст.51 Конституції України та у відповідності до положень ст.ст.180, 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Таким чином відповідач, проживаючи окремо від сім`ї, зобов`язаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття, нарівні із матір`ю, що він не здійснює і що свідчить про необхідність задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача, який не приймає участі в утриманні дітей, аліментів на їх утримання. При цьому, суд виходить з того, що згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 7 Закону України "Про державний бюджет України на 2024 рік" встановлено з 1 січня 2024 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць: дітей віком від 6 до 18 років - 3196 гривень. Діти відповідача перебувають саме в такому віці, а відповідно мають право на матеріальне забезпечення, яке їм зобов`язані, надати, згідно вимог ст.180 СК України, їхні батьки. Визначену суму аліментів на утримання дітей, суд стягує з часу звернення позивача до суду, тобто з 17 квітня 2024 року, що відповідає положенням ст.191 СК України та згідно вимог п.1 ч.1 ст.267 ЦПК України, допускає негайне виконання судового рішення в цій частині в межах суми платежу за один місяць. Судові витрати суд, у відповідності до положень ст.141 ЦПК України, покладає на відповідача, у зв`язку з тим, що діти сторін проживають з матір`ю, яка до суду зверталась для захисту інтересів неповнолітніх дітей, а будь-які інші грошові, а також аліментні обов`язки у відповідача відсутні.

Outcome: partial