Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-06 00:00:00

30.05.2024 року від позивача до Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов до відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця», в якому просить суд: - стягнути з відповідача на користь позивача 21819,00 грн. заробітної плати (матеріальної допомоги на оздоровлення) за періоди 2017-2021 роки (включно). І. Стислий виклад позиції позивача. В обґрунтування\~позовних вимог\~позивач зазначає,\~що по\~цей час\~працює старшим\~майстром шляховим\~в СП\~«Нижньодніпровська дистанція\~колії» РФ\~«Придніпровська залізниця»\~AT\~«Українська залізниця».\~У 2017-\~2021\~роках позивачу\~надавалась щорічна\~графікова тарифна\~відпустка за відповідні відпрацьовані робочі роки. З цього приводу позивач звертався кожного разу при наданні відпустки з особистою заявою до керівника з проханням надати матеріальну допомогу на оздоровлення, відповідно до п. 3.1.16 Колективного договору Придніпровської залізниці на 2007-2015 роки, який є чинний на цей час, яка повинна складати не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги. 04.03.2024 позивачу з листа-довідки стало відомо про порушення його трудового права в частині невиплати належних сум заробітної плати (матеріальної допомоги на оздоровлення). Відповідач не попереджав позивача про погіршення існуючих умов оплати праці. В порушення Колективного договору не надавалась матеріальна допомога на оздоровлення позивачу в розмірі мінімальної заробітної плати по Україні. Позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх трудових прав (а.с. 1-4). 25.06.2024 засобами поштового зв`язку до суду надійшов відзив на позовну заяву. Представник відповідача зазначає, що в матеріалах справи наявний лист-довідка структурного підрозділу «Нижньодніпровська дистанція колії» регіональної філії «Придніпровська залізниця» AT «Укрзализниця від 04.03.2024 № 5, з якого вбачається, що у період 2017-2021 роки матеріальна допомога виплачувалася у травні 2018 року та у лютому 2019 року. У 2017 році матеріальна допомога не виплачувалася, оскільки позивачу не надавалася відпустка тривалості, визначеної у Колективному договорі (не менше половини загальної тривалості). Що стосується матеріальної допомоги за 2019, 2020 та 2021 роки, то вона не надавалася з причини неподання позивачем відповідної заяви. Про відсутність претензій з боку позивача до роботодавця, щодо нарахованих сум, окремо щодо невиплати матеріальної допомоги на оздоровлення, свідчить те, що [PERSON] не звертався з цього питання ані до керівництва Нижньодніпровської дистанції колії, ані до органів, які вирішують трудові спори, протягом п`яти років. При кожній виплаті заробітної плати, підприємство повідомляє працівників про загальну суму заробітної плати з розшифровкою за видами виплат, шляхом видачі роздруківок розрахункових листів, які містять в тому числі\~інформацію про розмір матеріальної допомоги, якщо така нараховувалася. Також зазначає, що позивачем не здійснено розрахунок матеріальної допомоги виходячи з розміру посадового окладу та не надано суду доказів, на підставі яких можна було б зробити висновок про правильність наведеного у позовній заяві розрахунку. Представник відповідача звертає увагу, що позивачем пропущено строк звернення до суду. У зв`язку із вищевикладеним, просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с. 41-44). У судовому засіданні позивача та його представник просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. \~ \~ \~ \~Представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог. ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі. Відповідно до ч. 2-6 ст.\~19\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову, зокрема, те що дана справа є малозначною справою і ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно ч. 3 ст. 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. 31 травня 2024 року ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська справу прийнято до розгляду та відкрито провадження, справу призначено до розгляду по суті у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 32). 10.06.2024 через систему «Електронний суд» надійшла заява представника відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» Серьогіної Світлани Вікторівни про ознайомлення з матеріалами справи (а.с. 39). 11.07.2024 через систему «Електронний суд» від [PERSON] надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (а.с. 55-56). Ухвалою суду від 15 липня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про проведення судового засідання у режимі відеоконференції по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] , до Акціонерного товариства «Українська залізниця», про стягнення недоплаченої частки заробітної плати (а.с. 58). 15.07.2024 через систему «Електронний суд» від [PERSON] надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (а.с. 65-66). Ухвалою суду від 10 вересня 2024 року відмовлено у задоволенні заяви [PERSON] про проведення судового засідання у режимі відеоконференції по цивільній справі за позовною заявою [PERSON] , до Акціонерного товариства «Українська залізниця», про стягнення недоплаченої частки заробітної плати (а.с. 69). 23.09.2024 через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (а.с. 74). 26.09.2024 через систему «Електронний суд» від [PERSON] надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду (а.с. 76-77). Ухвалою суду від 26 вересня 2024 року ухвалено судові засідання з розгляду цивільної справи за позовною заявою [PERSON] , до Акціонерного товариства «Українська залізниця», про стягнення недоплаченої частки заробітної плати проводити в режимі відеоконференції за допомогою системи «ВКЗ» з використанням власних технічних засобів та електронного цифрового підпису з представником позивача [PERSON] та з представником відповідача [PERSON] . (а.с. 80). Під час розгляду справи судом заслухано пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи. ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач [PERSON] працює на посаді старшого майстра шляхового у структурному підрозділі «Нижньодніпровська дистанція колії» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця (а.с. 12). У період з 2017 по 2022 роки [PERSON] надавалась щорічна тарифна відпустка (а.с. 13-17). Відповідно до довідки № 5, виданої структурним підрозділом «Нижньодніпровська дистанція колії» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця від 04 березня 2024 року, позивачу була виплачена матеріальна допомога до відпустки: 2015-2016 рік 6712,00 грн., 2016-2017 рік 6712,00 грн. (а.с. 18). Згідно п. 3.1.16 Колективного договору Державного підприємства «Придніпровська залізниця» на 2007-2015 роки, при кожному наданні працівникам щорічної відпустки загальної тривалості або не менше її половини (у випадках поділу відпустки на частини), незалежно від періоду її надання, виплачувати згідно з «Положенням про надання працівникам Придніпровської залізниці матеріальної допомоги на оздоровлення під час щорічної відпустки» за письмовою заявою матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі 40 відсотків ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги. В окремих випадках матеріальна допомога на оздоровлення у більшому розмірі може встановлюватися начальником залізниці. ІV. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення. Відповідно до ст.\~43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Згідно ст. 10 КЗпП України, колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціальноекономічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Відповідно до ст.\~13\~КЗпП України та ст. 7 Закону України «Про колективні договори і угоди», зміст колективного договору визначається сторонами. Статтею 13\~КЗпП України визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні обов`язки роботодавця та працівника, зокрема, щодо встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати і інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій і т.і.) Колективним договором встановлюються додаткові, порівняно з чинним законодавством і угодами, гарантії. Згідно ст. 18 КЗпП України, положення колективного договору розповсюджуються на всіх працівників підприємства, установи, організації та є обов`язковими для роботодавця та працівника. Відповідно до ч. 2 ст. 97 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Як вбачається з матеріалів справи, пунктом 3.1.16 Колективного договору Державного підприємства «Придніпровська залізниця» на 2007-2015 роки встановлено, що матеріальна допомога на оздоровлення виплачується за письмовою заявою працівника у розмірі 40% відсотків тарифної ставки чи посадового окладу на момент надання допомоги за професією, котру обіймає працівник, але не менше мінімальної заробітної плати по Україні на момент виплати допомоги. Так, у 2017 році матеріальна допомога [PERSON] не виплачувалася, оскільки йому надавалась відпустка меншої тривалості, визначеної у Колективному договорі (не менше половини загальної тривалості). Зокрема, відповідно до наказів (розпорядження) про надання відпустки № 28/в від 17.01.2017 та № 249/в від 10.05.2017 [PERSON] у 2017 році перебував у відпустці двічі: з 30.01.2017 по 03.02.2017 (5 календарних днів) та з 22.05.2017 по 26.05.2017 (5 календарних днів), що є менше половини загальної тривалості щорічної відпустки. Одже, за цей період надання матеріальної допомог на оздоровлення за ці періоди не передбачено. Відповідно до довідки № 5, виданої структурним підрозділом «Нижньодніпровська дистанція колії» регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця від 04 березня 2024 року, позивачу була виплачена матеріальна допомога до відпустки: 2015-2016 рік (21.05.2018-09.06.2018) 6712,00 грн., 2016-2017 рік (11.02.2019-02.03.2019) 6712,00 грн. (а.с. 18). Щодо надання матеріальної допомоги до відпустки за періоди: 10.09.2018-23.09.2018 (14 днів), 01.10.2019-25.10.2019 (24 дня), 17.02.2020-12.03.2020 (24 дня), 14.12.2020-28.12.2020 (14 днів), 24.05.2021-12.06.2021 (20 днів), 05.09.2022-28.09.2022 (24 дня) суд зазначає, що з пояснень позивача вбачається, що він кожного року подавав до розрахункового відділу заяву про надання матеріальної допомоги на оздоровлення. Але представник відповідача заперечував з даного приводу та жодні докази з цього приводу в матеріалах справи відсутні. Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статей 77, 78 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до частин 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, позовні вимоги [PERSON] є безпідставними, а тому у їх задоволенні слід відмовити. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судові витрати компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed