Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-29 00:00:00

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог. У серпні 2024 року до Хотинського районного суду Чернівецької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 01.01.2024 року між ТзОВ «Аванс Кредит» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту №00554-01/2024. Відповідно до п. 1.1. договору, товариство надає клієнту фінансовий кредит в розмірі 14 500,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Пунктом 1.2. договору, встановлено тип кредиту: кредит: Мета отриманню кредиту: на власні потреби клієнта. Кредит надається строком на 120 днів. Дата надання кредиту 01.01.2024, наданий кредит клієнт зобов`язаний погасити в останній день строку кредитування. Дата погашення кредиту 29.04.2024. Згідно з п. 1.3. договору, клієнт має право ініціювати укладення додаткового договору для продовження строку кредитування та/або кінцевого строку виплати кредиту, установлених договором, на підставі поданого до товариства звернення із зазначеною датою в паперовій формі або в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час такого ініціювання.Ініціювання споживачем продовження (лонгації, пролонгації) строку кредитування/строку договору відбувається без змін умов попередньо укладеного договору в бік погіршення для споживача. Вказують, що п. 1.4. договору, передбачено тип процентної ставки: фіксована. Відповідно до п. 1.4.1. договору, процентна ставка становить 2.50% в день та застосовується у межах строку кредитування, вказаного в п. 1.2 цього договору. Відповідно до п. 3.1. договору, за користування кредитом товариством нараховуються виключно проценти. Сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з графіком платежів, який є невід`ємною частиною цього договору. Порядок нарахування платежів за прострочення клієнтом виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за цим договором передбачено в п.5.3. цього договору. Згідно з п. 3.2. договору, сума кредиту, проценти за користування кредитом, нараховані штраф та/або пеня (у разі наявності) складають заборгованість за договором. Заборгованість підлягає сплаті шляхом безготівкового перерахування коштів у розмірі суми заборгованості на поточний рахунок товариства у строк, встановлений договором. Пунктом 4.1.2. договору, передбачено право товариства у разі затримання клієнтом сплати частини кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, вимагати повернення кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі відповідно до процедури встановленої чинним законодавством України. Відповідно до п. 7.6. договору, підписанням цього договору клієнт підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту товариства, розміщених на веб-сайті товариства. Підписанням договору відповідач підтвердив, що він ознайомлений з усіма його істотними умовами та йому була надана вся інформація, передбачена вимогами чинного законодавства. Таким чином, відповідач здійснив дії, спрямовані на укладання договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) кредиту на сайті, з введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, кредитодавцем було перераховано грошові кошти у розмірі, встановленому договором. Зазначені умови є публічною пропозицією розумінні ст. ст, 641, 644 Цивільного кодексу України. Згідно ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. Таким чином, сторони узгодили розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення такого договору, на таких умовах шляхом підписання договору за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Позикодавець зі своєї сторони належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надавши позичальнику кредитні кошти, в порядку передбаченому умовами договору, що підтверджується відповідними доказами, які додані до позовної заяви. Станом на сьогоднішній день строк повернення грошових коштів за договором наступив, але відповідач не виконує свої зобов`язання, грошові кошти не повертає, проценти за користування коштами не сплачує. 29.05.2024 було укладено договір №29052024 відповідно до якого ТзОВ «Аванс Кредит» відступило на користь ТзОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №00554-01/2024. Таким чином, ТОВ «Факторинг Партнерс» наділено правом вимоги до відповідача за договором №00554-01/2024. Зазначають, що загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів та сплаті процентів за користування кредитом за договором №00554-01/2024 від 01.01.2024 р., що підлягає стягненню з позичальника станом на день формування позовної заяви відповідно до розрахунку заборгованості, становить 54375,00 грн, з яких: заборгованість за основним зобов`язанням (тілом кредиту) - 14500,00 грн., заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги - 39875,00 грн. Таким чином, [PERSON] має непогашену заборгованість перед ТОВ «Факторинг Партнерс» за договором №00554-01/2024 від 01.01.2024 р., в сумі 54375,00 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача, понесені судові витрати у вигляді судового збору в сумі 3028,00 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 13000,00 грн. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Хотинського районного суду від 13 серпня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи у судове засідання. 10.09.2024 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого випливає, що відповідачка не оспорює умови наданого кредиту, та отримання нею кредитних коштів, не погоджується лише в частині нарахування відсотків за користування кредитним коштами, так як кредит наданий був строком на 120 днів, а саме з 01 січня 2024 року по 30 квітня 2024 року. Оскільки зі спливом строку, на який був наданий кредит, припинилося і право позивача нараховувати відсотки за кредитним договором, тому після 30.04.2024 року позивач не мав законних підстав нараховувати відсотки, поза межами строку дії кредитного договору. Також зазначає, що розмір правової допомоги завищений, оскільки позовна заява не підписана представником, до позову не долучено повноважень адвоката на представництво та участь у справі тому заявлена сума 13000 гривень є необґрунтованою. Кількість годин, витрачених на складання позовної заяви є завищеною, оскільки позовна заява є типовою, не містить розрахунків не вимагає тривалого часу, тому просить у задоволенні витрат на професійну правову допомогу відмовити. З урахуванням того, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення просить з відповідача на користь позивача стягнути судові витрати у розмірі пропорційному задоволенню позовних вимог. Враховуючи вищевикладене просила суд задовольнити вимоги банку частково зважаючи на аргументи викладені у відзиві на позовну заяву. 25.09.2024 року на адресу суду надійшли письмові пояснення від представника позивача з яких вбачається, що відповідач [PERSON] визнає факт укладення кредитного договору, видачі коштів та наявності заборгованості, проте заперечує щодо розміру відсотків та витрат на правничу допомогу. Щодо нарахування відсотків, то зазначають, що у розрахунку заборгованості (первісного кредитора і фактора) чітко вказано з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона була нарахована. Нарахування відсотків здійснювалося за період з 0101.2024 року по 29.04.2024 року, тобто в межах строку кредитування, погодженого сторонами договору. Щодо стягнення витрат на правничу допомогу то вказують, що відповідач ненаводить обґрунтування не співмірності витрат із складністю справи та не надає суду будь-яких доказів на підтвердження такої позиції. Той факт, що позовна заява підписана директором ТзОВ «Факторинг Партнерс» не спростовує факту її написання адвокатським об`єднанням. Твердження відповідача щодо не співмірності заявлених витрат на правничу допомогу не підтверджуються жодними доказами, отже такі слід вважати припущенням. Просять суд, задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник позивача ТзОВ «Факторинг Партнерс» у судове засідання не з`явився, в прохальній частині позовної заяви міститься клопотання, в якому просить про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не зеперчує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про день час та місце розгляду справи причини своєї неявки суду не повідомила. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв`язку з чим, на підставі ст. 247, 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, по наявним в справі матеріалам. Фактичні обставини встановлені судом Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази, які наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. З копії витягу та виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» має ідентифікаційний код юридичної особи 42640371, займається наданням інших фінансових послуг(крім страхування та пенсійного забезпечення), інші види грошового посередництва (а.с.31). Судом встановлено, що з копії заяви-анкети на отримання фінансового кредиту від 01.01.2024 року вбачається, що відповідач [PERSON] звернулася до ТзОВ «Аванс Кредит» про надання їй фінасового кредиту (а.с.15-16). З копії паспорта споживчого кредиту слідує, що між ТзОВ «Аванс Кредит» в особі директора Кожухар А.А. та [PERSON] укладений договір з якого кредитодавець зобов`язався передати грошові кошти позичальнику у сумі 14500,00 гривень строком на 120 днів, з відсотковою ставкою 2,50% в день, тип відсоткової ставки фіксована, загальні витрати за кредитом 43500,00, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача 58000,00 гривень, реальна річна відсоткова ставка 101094,05% (а.с.16зв-18). 01.01.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс Кредит» та відповідачем у поряду Закону України «Про електронну комерцію» було укладено договір про надання фінансового кредиту №00554-01/2024, за яким відповідач отримав грошові кошти у розмірі 14500,00 грн. (а.с.6-11). Договір було укладено між сторонами у вигляді електронного правочину у порядку ст. ст. 10-12 Закону України «Про електронну комерцію» за допомогою офіційного веб-сайту позивача https://avans.credit/ шляхом його підпису одноразовим ідентифікатором (прийнявши вхідний дзвінок від Товариства та підтвердивши відповідну дію), текст якого наведений у реквізитах договору. Детальний порядок укладення договору на виконання вимог Національного банку України міститься в самому договорі (розділ 2 договору). Пунктом 1.2 договору передбачено тип кредиту:кредит, метою отримання кредиту : власні потреби клієнта, кредит надається строкм на 120 днів, дата надання кредиту 01.01.2024 року. Наданий кредит клієнт зобов`язаний погасити в останній день строку кредитування. Дата погашення кредиту 29.04.2024 року. Пунктом 7.6 договору встановлено, що підписанням цього договору клієнт підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил надання грошових коштів у позику, у тому числі на умовах фінансового кредиту Товариства, розміщених на веб-сайті Товариства. Таким чином, договір став укладеним після введення відповідачем у відповідне поле на сайті позичальника всіх особистих даних (у тому числі паспортних даних, зазначених у цій позовній заяві) та введення отриманого відповідачем на його телефон одноразового ідентифікатора у якості акценту електронного договору, після чого відповідач отримав грошові кошти на свій банківський рахунок за реквізитами введеної ним банківської картки. Пунктом 1.6 договору визначено, що кредит надається відповідачу в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта, включаючи використання реквізитів банківської картки, протягом одного робочого дня з дня прийняття рішення про видачу кредиту. Кредит надається без забезпечення у вигляді застави. Кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту за вказаними реквізитами. У день укладення договору грошові кошти (14500,00 грн.) були успішно зараховані на банківський рахунок відповідача, доказом чого є довідка платіжної системи про успішний переказ коштів, через яку позивачем здійснювалось зарахування (а.с.19). Отримання кредитних коштів відповідачем не оспорюються. Пунктом 1.4.1 договору встановлено, що процентна ставка становить 2,50% в день та застосовується у межах строку кредитування, вказаного в п. 1.2 цього договору (який становить 120 календарних днів). Процентна ставка є фіксованою. Укладений між сторонами договір не передбачає нарахування позичальнику жодних комісій або будь-яких прихованих платежів. Пунктом 1.5 договору визначено детальний термін (дати) повернення кредиту та сплати процентів визначені в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі іменується графік платежів), що є додатком №1 до цього договору. Пунктом 1.2 договору була встановлена конкретна дата повернення кредиту. Наразі відповідачем більше ніж 120 календарних днів порушено термін сплати чергового платежу, встановленого графіком платежів. Додатком №1 до договору про надання фінасового кредиту №00554-01/2024 від 01.01.2024 року визначено графік платежів за договором (а.с.12). Заявкою на внесення змін до договору про надання фінасового кредиту №00554-01/2024 від 01.01.2024 року, з метою врегулювання заборгованості [PERSON] просила перенести дату сплати процентів у поточному періоді за кредитом на 10 днів, та в день підписання додаткової угоди зобов`язувалася оплатити частину нарахованих відсотків в сумі 3625,00 гривень (а.с.13). Додатково угодою до договору про надання фінасового кредиту №00554-01/2024 від 01.01.2024 року, погоджено заявку на внесення змін до договору (а.с.13 зв.). Відповідно до копії договору факторингу №29052024 від 29 травня 2024 року слідує, що ТОВ «Аванс Кредит» в особі в.о. директора Кошкіної О.О. та ТОВ «Факторинг Партнерс» в особі директора Сердійчук Я.Я., уклали договір відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого, ТОВ «Аванс Кредит» передає (відступає) ТОВ «Факторинг Партнерс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Факторинг Партнерс» приймає належні ТОВ «Аванс Кредит» права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги та становиться кредитором.(а.с.25-27). Додатком №1 до договору Факорингу №29052024 від 29 травня 2024 року сформовано реєстр боржників до договору факторингу, серед яких за №278 значиться і відповідачка [PERSON] (а.с.27 зв.-29). Як вбачається з копії платіжної інструкції ТОВ «Факторинг Партнерс» перерахувала грошові кошти ТзОВ «Аванс Кредит» згідно договору відступлення прав вимоги (а.с.26зв.). Згідно витягу з додатку до договору факторингу №29052024 від 29 травня 2024 року залишок боргу [PERSON] за кредитним договором №00554-01/2024 від 01.01.2024 року на момент відступлення права вимоги, становить 54375,00 гривень (а.с.30). Таким чином, ТзОВ «Факторинг Партнерс», набуло право грошової вимоги до відповідачки. Відповідно до наданого позивачем розрахунку за період з 01.01.2024 року по 29.05.2024 року заборгованість кредитним договором №00554-01/2024 від 01.01.2024 року становить 14500,00 гривень тіло кредиту, та 39875 гривень відсотки за користування кредитними коштами (а.с.21 зв-22). Дослідженні судом письмові докази підтверджують укладення відповідачем кредитного договору та отримання нею кредитних коштів, а також неналежне виконання нею умов договору, що також не оспорюються та визнається відповідачкою. Розрахунок заборгованості підтверджує існування заборгованості, зазначеної у позовній заяві, які відповідачем у частині нарахування відсотків не визнається. Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом, зокрема: 1)припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, в разі прострочення повернення чергової частини позики банк має право вимагати від боржника дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків за користування кредитом. Договір укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 року у справі №732/670/19, від 23.03.2020 року у справі №404/502/18, від 07.10.2020 року у справі №127/33824/19. Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України "Про електронну комерцію", містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20. Договори були укладені шляхом їх безпосереднього підписання позичальником електронним цифровим підписом. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Згідно зі статтею 10 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (стаття 11 Закону). Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Вищевказаний кредитний договір №3344030 від 14.05.2021 року, та паспорт споживчого кредиту підписаний відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором, а тому, наявність електронних підписів сторін підтверджує їх волю, спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19. Також, частиною 1 статті 1046 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Виходячи з викладеного, позивачем надано належні та допустимі докази укладення кредитного договору та отримання [PERSON] коштів у сумі 14 500 грн., що визнається і відповідачем у відзиві на позовну заяву. Як встановлено судом, кредитор, перерахувавши відповідачу обумовлені грошові кошти, виконав умови кредитного договору, натомість [PERSON] свої зобов`язання з повернення коштів за кредитним договором не виконала, тому вказана сума підлягає до стягнення з відповідачки на користь позивача. Згідно із ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Стаття 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Тобто, підписуючи кредитний договір, у якому зазначені сума кредиту, строки його повернення а також вказані відсотки за користуваня кредитом, відповідач погодився із вказаними умовами довору та розміром відсоткової ставки, тому зобов`язаний його виконувати в повному обсязі. Як слідує за ст. 1077 ЦПК України, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає. За ст.1078 ЦК України слідує, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається. Відповідно до ч.1, ч.3 ст.512 ЦК України слід, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4)виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. З ст.514 ЦК України слідує, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. За ст.1082 ЦК України слідує, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж. Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним. Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом. Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 «…боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору. … неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі». Судом встановлено, що між сторонами існують цивільні правовідносини. У зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язання по кредитному договору за яким кредитодавець виконав умови договору повністю і своєчасно, а позичальник порушив умови договору, порушено майнові права ТОВ «Факторинг Партнерс», який наділений правом вимоги до відповідача. Щодо позовних вимог ТОВ «Факторинг Партнерс» в частині стягнення відсотків за договором фінансового кредиту, суд виходить з наступного. Як зазначено у висновках, що викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року (справа №444/9519/12), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Наведений підхід до вирішення спорів у подібних відносинах підтверджений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року (справа N 910/4518/16), де викладені такі правові висновки. "78. Поняття "користування кредитом", яким послуговуються скаржники, є окремим випадком "користування чужими коштами". Термін "користування чужими коштами" Велика Палата Верховного Суду розтлумачила в постанові від 10.04.2018 у справі N 910/10156/17 (пункти 34, 35, 37 відповідно). Термін "користування чужими коштами" може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів установлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин у силу частини другої статті 1054 ЦК України та до відносин із комерційного кредиту - в силу частини другої статті 1057 цього Кодексу. Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 79. Підстав відступити від указаних вище правових висновків немає. 80. Отже, "користування кредитом" - це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами кредитного договору. 91. Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України. 103. Отже, у разі порушення позичальником зобов`язання з повернення кредиту настає відповідальність - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до статті 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором. 108.Отже, в охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Вказаний висновок сформульований в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (пункт 54) та від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19). Велика Палата Верховного Суду вважає, що підстав для відступу від цього висновку немає. 113. У статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, ця стаття також не допускає свободу договору в частині порушення, зокрема, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. 114. Тому сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини виходячи з правової природи останніх. 115. Зазначене не означає, що сторони не можуть домовитися про те, що в разі прострочення повернення кредиту позичальник сплачує кредитору проценти саме як міру відповідальності, зокрема в тому ж розмірі, в якому він сплачував проценти як плату за наданий кредит, або в іншому розмірі. Водночас така домовленість за правовою природою є домовленістю про сплату процентів річних у визначеному договором розмірі на підставі статті 625 ЦК України, і цей розмір може зменшити суд (пункт 107 цієї постанови). 122. Для вирішення подібних спорів важливим є тлумачення умов договорів, на яких ґрунтуються вимоги кредиторів, для з`ясування того, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування. Для цього можуть братися до уваги формулювання умов про сплату процентів, їх розміщення в структурі договору (в розділах, які регулюють правомірну чи неправомірну поведінку сторін), співвідношення з іншими положеннями про відповідальність позичальника тощо. У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). 128. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з частиною другою статті 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав). Так, у пунктах 91-93 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. З огляду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, нарахування позивачем відсотків за користування коштами поза межами строку дії договору позики є безпідставним. У постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 02.10.2020 року у справі № 911/19/19 зазаначено, що суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Згідно із умовами договору про надання фінансового кредиту № 00554-01/2024 від 01.01.2024 року, кредит надано у розмірі 14500,00 грн, на 120 днів, під 2,50 % процентної ставки за кожен день строку користування кредитом. У пункті 1.2 конкретно зазначено що кредит надається строком на 120 днів, дата надання кредиту 01.01.2024 року, дата погашення крдиту 29.04.2024 року. Як вбачається із розрахунку заборгованості останій здійснений за період з 01.01.2024 року по 29.05.2024 року, тобто відсотки за користування кредитними коштами нараховувалися і після закінчення строку надання кредиту. Враховуючи наведене суд погоджується із позицією відповідача про безпідставність нарахування відсотків за користування кредитними коштами після 29.04.2024 року Таким чином, заборгованість за відсотками становить 37337,50 грн за 120 днів, яка і підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача, оскільки нарахована сума відсотків після закінчення строку кредитного договору, не підлягає до задоволення. При цьому суд враховує, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів щодо пролонгації строку кредитування відповідно до умов кредитного договору та доказів складання та доведення до відповідача оновлених графіків платежів, передбачених п.п.4.1., 4.2. договору, та в матеріалах справи такі докази, подані в порядку ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, відсутні. Отже, позивачем здійснювалось нарахування процентів за користування кредитними коштами після закінчення 120-денного строку кредитування, передбаченого договором про надання фінансового кредиту № 00554-01/2024 від 01.01.2024 року. Одночасно суд також враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 згідно якої після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та пеню за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий правовий висновок підтверджено і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16. Позивачем вимог в порядку ч.2 ст.625 ЦК України не заявлялось. Отже, враховуючи узгоджений сторонами строк кредитування 120 днів, а також враховуючи відсутність належних та допустимих доказів щодо пролонгації строку кредитування, позовні вимоги про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами підлягають частковому задоволенню, в межах строку дії кредитного договору. Відповідач не надав суду доказів, які спростовували б розмір заборгованості (за тілом кредиту), а тому наданий позивачем розрахунок заборгованості в цій частині, за відсутності заперечень щодо такого розрахунку від відповідача, приймається судом як достовірний. При вирішенні даного спору судом взято до уваги, що відповідно дост.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, та при цьому суд враховує, що відповідач належних доказів повернення грошових коштів за кредитним договором суду не надав. При цьому суд враховує, що фактично отримані та використані позичальником грошові кошти у добровільному порядку позивачу не повернуті, що свідчить про порушення прав позивача, а відтак суд приходить до висновку, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав у судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування, право вимоги яких перейшло від первісного кредитора до позивача на підставі вищевказаного договору відступлення права вимоги. Доказів того, що [PERSON] сплатила заборгованість за кредитним договором, а також щодо неправомірності здійснення розрахунку заборгованості за наданим кредитом суду не надано, також не надано спростування наданого позивачем розрахунку. Враховуючи вище викладене, суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів вважає, що позові вимоги слід задовольнити частково, а всього на загальну суму 51837,50 гривень (14500 + 37337,50). Розподіл судових витрат Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір (пропорційно розміру задоволених позовних вимог) в розмірі (51837,50*3028/54375,00) =2886,69 гривень. Крім цього, у позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача понесені ним витрати на правову допомогу в розмірі 13000 гривень. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст.137ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Крім того, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу до матеріалів справи долучено копію договору №15-02/2024 про надання правової допомоги від 15.02.2024 року, заявкою на надання юридичної допомоги №164 від 01.07.2024 року, витяг з акту №1 про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 08.07.2024 року, детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних Адвокатським бюро «Лігал Ассістанс», необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ "Факторинг Партнерс" щодо стягнення кредитної заборгованості з [PERSON] , на суму 13000 гривень. Таким чином, представником позивача підтверджено обсяг наданих правничих послуг, виконаних робіт та їх вартість. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, N 33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, N 37246/04). При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд враховує критерій реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Як вбачається з рішення ЄСПЛ від 23.01.2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України», заява № 19336/04, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим; за рішенням ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії», заява № 58442/00, відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Але, як вбачається з Постанови ОП КГС ВС від 03.10.2019 року у справі № 922/445/19, у розумінні положень частини п`ятої статті 141 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, є можливим лише на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим адвокатом на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи. Як вбачається із відзиву на позовну заяву відповідачка не погоджується із розміром адвокатського гонорару, вважає його необгрунтованим, та таким що не підлягає стягненню, оскільки позовна заява не підписана адвокатом, а також зазначає, що обсяг виконаних робіт завищеним, оскільки вказана категорія справ відноситься до малозначних та розглядається у спрощеному порядку, безпосередньої участі у судових засіданнях представник позивача не брав, тому враховуючи засади розумності та справедливості просиь вімовити у здоволення таких витрат. Згідно договору №15-02/2024 від 15.02.2024 року укладеної між АО «Лігал Ассістанс» та ТОВ «Факторинг Партнерс» п.2.1., передбачено, що адвокатське об`єднання на підставі звернення клієнта, яке оформлено у фоомі заявки на надання юридичної допомоги, примає на себе зобов`язання з надання юридичної допомоги. Як вбачається із матеріалі справи позивачнм була подана заявка на надання юридичної допомоги за №164 від 01.07.2024 року по супроводу примусового стягнення заборгованості з [PERSON] , тобто позивачем дотримано вимоги договору про надання правої допомоги, та отримано правову допомогу щодо оформлення відповідних судових документів для примусового стягнення заборгованості з відповідача. Те, що позовна заява не підписана адвокатом, а директором ТОВ «Факторинг Партнерс» не дає підстав стверджувати, що товаристово не користувалося послугами адвокатського об`єднання по супроводу примусового стягнення заборгованості з [PERSON] , так як на підтвердження такого супроводу надані всі належні підтверджуючі документи. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Разом з тим, суд, враховуючи принципи співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, враховуючи критерії розумності та співмірності, часткового задоволення позовних вимог, а також наявність заперечень зі сторони відповідачки, дійшов до висновку, що з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати за надання професійної правничої допомоги у розмірі 3000 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: partial