Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-29 00:00:00

У квітні 2024 року представник позивача [PERSON] адвокат Пархоменко Олена Олегівна звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивує тим, що заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 жовтня 2014 року позов задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу в розмірі 521\~481,82 грн. Як зазначає представник позивача, вказане рішення було звернено до виконання та перебуває в провадженні Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) за №\~58807365. Постановою Головного державного виконавця Стебловської Ю.О. від 18 березня 2021 року про повернення виконавчого документа стягувачу, вказаний виконавчий лист було повернуто [PERSON] на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Залишок боргу на час повернення виконавчого документа (станом на 18 березня 2021 року) становив 329\~784,68 грн., про що Головним державним виконавцем Стебловською Ю.О. вчинено відповідний запис у виконавчому листі. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 вересня 2022 року у справі №369/8904/21 постанова Головного державного виконавця Стебловської Ю.О. від 18 березня 2021 року про повернення виконавчого документа стягувачу була скасована та у зв`язку з цим постановою державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) Тертичною Вітою Володимирівною від 10 січня 2024 року вказане виконавче провадження було поновлено. Згідно відповіді начальника Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) від 12 квітня 2024 року залишок боргу за вказаним виконавчим провадженням становить 329\~784,68 грн. Відтак, сума залишку нестягнутого боргу протягом періоду з 18 березня 2021 року по 12 квітня 2024 року залишалася незмінною та становить 329\~784,68 грн. Як зазначає представник позивача, за цей час, поки Відповідач користується грошовими коштами Позивача (близько 15 років), сума позики знецінилась більш ніж в 5 разів внаслідок інфляційних процесів. На переконання Позивача в зв`язку із порушенням виконання грошового зобов`язання Відповідачем інфляційні втрати повинні бути стягнуті з неї. А також з Відповідача необхідно стягнути 3% за час користування грошовими коштами Позивача з 18 березня 2021 року по 12 квітня 2024 року. У зв`язку із викладеним, представник позивача просив суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , інфляційні втрати за порушення виконання грошового зобов`язання за період з 19 березня 2021 року по 12 квітня 2024 року у сумі 139\~691,17 грн., та 3% річних за період з 19 березня 2021 року по 12 квітня 2024 року у сумі 30\~377,74 грн., всього 170\~068,91 грн. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 травня 2024 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 10 вересня 2024 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Попченкової Ірини Миколаївни на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву. Так, представник відповідача просила суд прийняти до уваги, що станом на день направлення відзиву, основна заборгованість відповідача перед позивачем за рішенням суду складає 233 372,91 грн., замість помилково зазначеної Вишневим відділом державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) суми у розмірі 329\~784,68 грн., що підтверджується відповідними квитанціями. Крім того, відповідач вважає вимоги про стягнення з неї інфляційних втрат, 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання необґрунтованими та такими, що не відповідають чинним положенням цивільного законодавства. У зв`язку із викладеним, просила суд стягнути з відповідача на користь позивача інфляційні втрати у розмірі 20\~581,08 грн., 3% річних за користування коштами у розмірі 6\~560,02 грн., а всього 27\~141,10 грн. 10 вересня 2024 року від представника позивача [PERSON] адвоката Пархоменко Олени Олегівни на адресу суду надійшла відповідь на відзив. Зазначила, що з відзиву вбачається визнання Відповідачем факту стягнення з неї на користь Позивача боргу у сумі 521\~481,82 грн. заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 жовтня 2014 року та здійснення Вишневим відділом державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) його виконання в межах виконавчого провадження за №\~58807365. Крім того, відповідач посилається на стягнення грошових коштів, що відбулося у 2019 році. Повертаючи виконавчий документ стягувачу 18 березня 2021 року державним виконавцем визначений залишок боргу за вказаним виконавчим листом у сумі 329\~784,68 грн. Сума залишку нестягнутого боргу протягом періоду з 18 березня 2021 року по 12 квітня 2024 року залишалася незмінною та становить 329\~784,68 грн. Доказів внесення коштів на погашення вказаної заборгованості після 2019 року Відповідач не надає. Як і не надає будь-яких доказів вжиття нею з 2021 року заходів, направлених на оскарження здійснених виконавцем розрахунків заборгованості, його уточнення чи перерахунку. А тому, незгода Відповідача із сумою боргу необґрунтована. У зв`язку із чим, представник позивача просила суд при вирішенні справи відхилити доводи відзиву на позовну заяву за їх необґрунтованістю та ухвалити рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі відповідно до змісту пред`явленого позову У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, зазначила, що відповідач не згодна з розміром заборгованості. Дослідивши письмові матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Статтями 12, 13, 81, 89 ЦПК України передбачено: суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом; суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 жовтня 2014 року у справі за №\~369/4516/14-ц позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу в розмірі 521\~481,82 грн. та судовий збір у розмірі 3\~654,00 грн. Відповідно до положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 04 квітня 2019 року заступником начальника Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Стебловською Юлією Олександравною, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №\~58807365 на підставі виконавчого листа №\~369/4516/14-ц виданого 29 березня 2019 року Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення з [PERSON] суми боргу у розмірі 521\~481 грн. 82 коп. та судового збору у розмірі 3\~654,00 грн. Постановою Головного державного виконавця Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Стебловської Ю.О. від 18 березня 2021 року про повернення виконавчого документа стягувачу, вказаний виконавчий лист було повернуто [PERSON] на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Залишок боргу на час повернення виконавчого документа (станом на 18 березня 2021 року) становив 329 784,68 грн. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 вересня 2022 року у справі №369/8904/21 постанова Головного державного виконавця Стебловської Ю.О. від 18 березня 2021 року про повернення виконавчого документа стягувачу була скасована. Постановою державного виконавця Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) Тертичною Вітою Володимирівною від 10 січня 2024 року постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 18 березня 2021 року №\~58807365 скасовано. Згідно відповіді начальника Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) Артема ПЕРЕПЕЛИЦІ від 12 квітня 2024 року на вхідний №\~1067 від 30 січня 2024 року, залишок боргу [PERSON] за виконавчим провадженням №\~58807365 становить 329\~784,68 грн. За положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частина 4 ст. 263 ЦПК України передбачає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року по справі №758/1303/15-ц зазначено, що стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року (справа № 902/417/18) вкотре звернула увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. У п. 22, 25 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц зазначено, що «за змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц». У пунктах 44 та 45 постанови Верховного Суді у справі у справі № 686/21962/15-ц зроблено висновок, що «стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення». Відповідно до п. 23 постанови Верховного Суду від 26 червня 2020 року у справі № 905/21/19 у кредитора згідно з частиною другою статті 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат за період прострочення в оплаті основного боргу. Водночас, якщо боржник після нарахування йому інфляційних втрат за відповідний місяць допустив подальше прострочення в оплаті основного боргу, то кредитор, виходячи з того, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат, яке виникло в силу закону, є грошовим, вправі нарахувати боржнику інфляційні втрати на суму основного боргу, збільшену на індекс інфляції за попередній місяць прострочення. За правилом ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Враховуючи,\~що заочне\~рішення Києво-Святошинського\~районного суду\~Київської області\~від 08\~жовтня 2014\~року у\~справі за\~№ 369/4516/14-ц,\~яке набрало\~законної сили\~06\~лютого 2019\~року,\~є обов`язковим\~для виконання\~відповідачем,\~з якої\~стягнуто суму\~боргу за рішенням суду, яку вона не сплатила своєчасно, у позивача виникло право стягнення інфляційних втрат і 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України за період 19 березня 2021 року по 12 квітня 2024 року. У постанові Верховного Суду №651/7939/2015-ц від 06 серпня 2018 року вказано, що суд в оцінці обґрунтованості вимог позивача виходить з того, що зволікання відповідача з виконанням рішення суду, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з нього судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних. Оскільки заочним рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 жовтня 2014 року у справі за № 369/4516/14-ц, заборгованість відповідача визначена саме в національній валюті України - гривні, за період часу, потягом якого відповідачем вказане рішення суду не було виконано, сума коштів, що згідно рішення суду підлягала стягненню, знецінилась внаслідок девальвації, таким чином позивач вправі вимагати від відповідача застосування наслідків порушення виконання рішення суду у вигляді сплати інфляційних втрат. Позивач просить суд стягнути з відповідача інфляційні втрати за порушення виконання грошового зобов`язання за період з 19 березня 2021 року по 12 квітня 2024 року у сумі 139\~691 грн. 17 коп., та 3% річних за період з 19 березня 2021 року по 12 квітень 2024 року у сумі 30\~377 грн. 74 коп. Суд погоджується з розрахунком, який було здійснено позивачем. За таких обставин, враховуючи, що відповідачем не виконано у повному обсязі заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 жовтня 2014 року в справі № 369/4516/14-ц, за яким з неї на користь [PERSON] стягнуто суму боргу у розмірі 521\~481,82 грн. та судові витрати 3\~654,00 грн., при цьому перевіривши надані позивачем розрахунки, суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню на користь позивача інфляційні втрати за порушення виконання грошового зобов`язання за період з 19 березня 2021 року по 12 квітня 2024 року у сумі 139\~691 грн. 17 коп., та 3% річних за період з 19 березня 2021 року по 12 квітень 2024 року у сумі 30\~377 грн. 74 коп. Щодо твердження відповідача про звільнення позичальника від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України, на підставі п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, суд вважає, що вказаний пункт не підлягає застосування при вирішенні вказаного спору. Так, за приписами п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України , на період дії воєнного стану від відповідальності, визначеної статтею 625 ЦК України, звільняється боржник-позичальник у разі прострочення ним виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем). Водночас, у даному випадку за відповідачем обліковується заборгованість, яку вона зобов`язана сплатити за рішенням суду, а не за договором позики. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог. Відповідно до вимог частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подання позову сплачений судовий збір у розмірі 1360,55 грн, отже вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі.

Outcome: approved