Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-25 00:00:00

адвокат Жарський Т.В. від імені позивачів звернувся до суду з вищевказаним позовом, у якому просить: - визнати недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію інформацію про [PERSON] та [PERSON] у вигляді фактичних тверджень, режим доступу: https://fb.watch/o4zQbW0ewi/, яка створена та викладена [PERSON] на сторінці у соціальній мережі Facebook 19.09.2023 про те, що: ...на Прикарпатті розгорнув діяльність дует шахраїв-аферистів [PERSON] та [PERSON] ? …видаючи себе директором будівельної компанії проводить афери з нерухомістю, зокрема, подвійні продажі, зичить кошти в особливо великих розмірах та не віддає їх, захоплює майно будівельної компанії, Від їхніх шахрайських дій постраждали десятки жителів Прикарпаття, ...щоб уникнути справедливого покарання прикриваються зв`язками у правоохоронних органах, чинять тиск на громадян та органи місцевого самоврядування; - зобов`язати [PERSON] спростувати недостовірну інформацію, шляхом публікації на сторінці у соціальній мережі Facebook https://www.facebook.com/misko.batyar не пізніше місяця з дня набрання законної сили рішенням суду, в такий же день тижня і час доби, як і поширена і визнана недостовірною інформація відеозапису з особистою участю [PERSON] із зачитуванням наступного тексту: «На моїй особистій сторінці у соціальній мережі Facebook 19.09.2023 було повідомлено, що про те, що: «...на Прикарпатті розгорнув діяльність дует шахраїв-аферистів [PERSON] та [PERSON] ? …видаючи себе директором будівельної компанії проводить афери з нерухомістю, зокрема, подвійні продажі, зичить кошти в особливо великих розмірах та не віддає їх, захоплює майно будівельної компанії, Від їхніх шахрайських дій постраждали десятки жителів Прикарпаття, ...щоб уникнути справедливого покарання прикриваються зв`язками у правоохоронних органах, чинять тиск на громадян та органи місцевого самоврядування На підставі рішення суду (із зазначенням якого суду, дати ухвалення такого рішення) за позовом [PERSON] та [PERSON] , зазначена інформація визнана недостовірною та такою, що принижує честь, гідність, та ділову репутацію [PERSON] та [PERSON] »; - стягнути з відповідача на користь позивачів судові витрати в сумі 46673, 60 грн, які складаються зі сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Позовні вимоги\~мотивує тим,\~що [INFO] [PERSON] , що діє під творчим псевдонімом " [PERSON] " (надалі - відповідач), розмістив на власній сторінці у Facebook допис з відеозаписом із заголовком "Увага, аферисти в місті!" (надалі -публікація). Відеозапис містить недостовірну негативну інформацію щодо позивачів, яка принижує їх честь, гідність та ділову репутацію, а саме: Фраза 1. (Хронометраж 00:06 - 00:12) ...на Прикарпатті розгорнув діяльність дует шахраїв-аферистів [PERSON] та [PERSON] . На відео на цьому моменті з`являється фотознімок [PERSON] (надалі - позивач 1) та [PERSON] (надалі - позивач 2), з огляду на що у глядачів формується враження, що мова іде саме про [PERSON] та [PERSON] Фраза 2. (Хронометраж 00:16 00:29) …видаючи себе директором будівельної компанії проводить афери з нерухомістю, зокрема, подвійні продажі, зичить кошти в особливо великих розмірах та не віддає їх, захоплює майно будівельної компанії. Мова іде про директора ТОВ "БК "ЦИТАДЕЛЬ", позивача 1. Фраза 3 (Хронометраж 00:38 - 00:43) Від їхніх шахрайських дій постраждали десятки жителів Прикарпаття. Фраза 4. (Хронометраж 00:50 - 00:58) ...щоб уникнути справедливого покарання прикриваються зв`язками у правоохоронних органах, чинять тиск на громадян та органи місцевого самоврядування. Як вбачається із відомостей у соціальній мережі Facebook, відеозапис відповідача переглянуло 21 000 осіб. Отже, оприлюднена відповідачем публікація стала публічною. Щодо факту розповсюдження публікації відповідачем зазначено таке. По-перше, відеопублікація, що іменована як публікація, створена відповідачем у форматі селфі-відео, що вбачається із формату відео, тобто самостійно відповідачем. По-друге, публікація розміщена на особистій сторінці в соціальній мережі Facebook відповідача. Відтак, на думку позивачів, якщо особа самостійно створила відео та розмістила його на особистій сторінці, не потребує доведення факт публікації інформації саме цією особою. Більше того, на вказаній сторінці в мережі Facebook (режим доступу: https://www.facebook.com/misko.batyar) продовжують публікуватися відео з участю відповідача, отже, доступу до власної сторінки останній не втратив. Відповідач вигадав і поширив зазначені в публікації факти саме з метою завдати шкоди діловій репутації позивачів, оскільки [PERSON] займає високу посаду у будівельній компанії та відповідальне становище у суспільстві, а [PERSON] є представником будівельної компанії ТОВ "БК "ЦИТАДЕЛЬ". Поширена інформація може викликати негативну оцінку серед громадськості та дискредитувати позивачів у здійсненні їх обов`язків відповідно як директора та представника ТОВ "БК "ЦИТАДЕЛЬ", зокрема. Більше того, [PERSON] є директором ще двох компаній: ТОВ "В.О.М. Трейд", ТОВ "В.О.М. ГРУП", учасником ТОВ "МБК БОДІАМ ГРУП", відтак, розповсюджена інформація може негативно вплинути на господарську діяльність і цих юридичних осіб. Як вказано вище, публікаця доведена до відома 21000 осіб. Пошинера інформація стосується позивачів, оскільки у публікації розміщенні фотосвітлини останніх. Мало місце поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності. Так, відповідач вживає слова «шахраї» та «аферисти» до осіб, що не притягалися до відповідальності за фактом вчинення шахрайських дій. Крім того констатує, що є потерпілі внаслідок вчинення позивачами дій, що містять ознаки злочину, передбаченого ст. 190 КК України, що також не відповідає дійсності, оскільки останні не визнавалися винуватими у вчиненні такого злочину, відносно них не має будь-яких заяв, кримінальних проваджень та вироків за фактами подвійних продажів, захоплення майна будівельної компанії, тиску на громадян та органи місцевого самоврядування. Поширена інформація порушує особисті немайнові права позивачів на честь, гідність та ділову репутацію. Відповідач при публікації інформації повинен був переконатися в її достовірності, однак не дотрималися цієї вимоги чинного законодавства та допустив публікацію неправдивих відомостей про позивачів. [PERSON] та [PERSON] вважають, що для належного поновлення їх прав, відповідач зобов`язаний спростувати оприлюднену інформацію. Метою ж поширення зазначеної інформації було створення негативного образу позивачів та спотворення уявлення щодо товарів та послуг, що ними пропонуються, погіршення їх становища в суспільстві. Відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити. Свою позицію мотивував тим, що, ознайомившись із позовною заявою, вважає, що підстав для її задоволення немає. Так, інформація, яку просять спростувати позивачі, є критикою та оціночними судженнями їх дій, які викликали та спричинили резонанс щодо здійснюваної ними діяльності. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використань мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтувань безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Відповідно до статті 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинних фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Обгрунтовуючи вимоги щодо недостовірності інформації, позивач повинен надати докази, довести, що інформація не є оціночними судженнями, критикою дій. Необгрунтованість вимог позивача також виплває із сформованої судової практики вирішення аналогічних спорів Верховним Судом. Крім того зазначив, що діяльність та роль преси є істотною у демократичному суспільстві, на що неодноразово також звертав увагу у своїй практиці Верховний Суд. При цьому особливу увагу звернув на те, що позивачі є учасниками численних судових проваджень, які стосуються захисту прав покупців нерухомого майна, вчинення можливих дій щодо позбавлення власності. Інформація щодо діяльності позивачів та будівельної компанії, засновниками якої вони виступали, викликала особливу увагу медіаресурсів, на яких поширено значну кількість матеріалів щодо ймовірного порушення прав невизначеного кола осіб в частині їх прав на придбане майно тощо. Також позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем та те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, встановити факт поширення недостовірної інформації та факт того, що поширена інформація стосується саме особи позивача і що поширена інформація порушує особисті немайнові права особи позивача або перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, при цьому саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем. Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права. Спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від суб`єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи. Вільне вираження поглядів є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві, як і здатність особи сприймати заперечення, спонукання, заохочення через думки, ідеї, висловлені іншими людьми. Будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту. Представник позивачів [PERSON] та [PERSON] - адвокат Жарський Т.В., який брав участь в судових засіданнях у режимі відеоконференції, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Додатково звернув увагу на сам зміст поширеної інформації, яка умовно поділена на фрази, які відображені в позовній заяві. Хоча при поширенні відповідачем інформації (першої фрази) були згадані тільки імена його довірителів, це не позбавляло користувачів можливості ідентифікувати їх, оскільки на відеозаписі появлялися їхні фотографії. Саме фрази 3, 4 послужили поштовхом для звернення до суду з даним позовом. [PERSON] дійсно є директором великої будівельної компанії "Цитадель", тому твердження відповідача щодо нього порушують не тільки його честь та гідність, а й ділову репутацію самої компанії. Він є директором і багатьох інших компаній, на ділову репутацію яких також може впливати поширення недостовірної негативної інформації стосовно їхнього керівника. [PERSON] ж є заступником директора згаданої компанії, тому опублікована спірна інформація впливає і на його репутацію. Тобто його довірителі мають відношення до будівельної сфери, тому поширеною інформацією були порушені їхні права. Позиція позивача про те, що спірна інформація має характер оціночних суджень, не заслуговє на увагу. Оціночними судженнями є суб`єктивна думка особи щодо тих чи інших обставин, а фактичними твердженнями - певна інформація, про яку на запитання можна відповісти "Так" або "Ні". В даному ж випадку поширена відповідачем інформація складається з фактичних тверджень, які можна перевірити. Так, відповідач говорить про шахраїв, тобто про осіб, які вчинили злочин, передбачений ст. 190 КК України, стверджуючи про те, що є потерпілі від таких злочинних дій особи, проте в ЄРДР нема відомостей про такі факти, як і нема ухвалених з цього приводу вироків. Твердження про те, що [PERSON] видає себе за директора компанії може бути перевірене, оскільки він дійсно є директором такої. Також піддаються перевірці і твердження про позики, подвійні продажі, чинення тиску на громадян та органи місцевого самоврядування, оскільки доказів такого нема. Відеозапис [PERSON] було поширено декілька раз, чим доведено її до відома 21000 особам. Та обставина, що відео видалене на даний час, не має значення, оскільки відповідач не заперечує, що він опубліковував таке відео і воно було доведено до відома інших осіб. Навіть те, що інформація була повідомлена [PERSON] щодо [PERSON] , а останньому щодо першого, вже є доказом її поширення. Кожна особа в силу вимог ст. 29 Закону України "Про інформацію" має право на поширення інформації, проте така інформація повинна бути достовірною. Йому (представнику) відомо, що відповідач є публічною особою, ведучим певних подій, гумористом, тому, якщо б поширена ним інфорація дійсно була гумористичного характеру, підстав для звернення до суду з даним позовом не було б. Однак опублікована інформація суттєво відрізняється від його гумористичних відеозаписів та містить посилання саме на недостовірну інформацію. На підтвердження своїх заперечень відповідач не надає докази достовірності поширеної ним інформації. Також представник заявив про намір подати протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення суду заяву про стягнення з відповідача понесених позивачами витрат на професійну правничу допомогу. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, у відзиві на позов просив у його задоволенні відмовити. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: 12 березня 2024 року адвокат Жарський Т.В., діючи від імені [PERSON] та [PERSON] , у системі "Електронний суд" сформував позовну заяву до [PERSON] про захист честі, гідності й ділової репутації та спростування недостовірної інформації. Ухвалою суду від 14 березня 2024 року вказану позовну заяву залишено без руху та надано позивачам строк на усунення її недоліків. 20 березня 2024 року представник позивачів - адвокат Жарський Т.В. усунув вказані судом недоліки. Ухвалою суду від 22.03.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. 16 квітня 2024 року на адресу суду поштовим відправленням поступив відзив на позовну заяву. 22 квітня 2024 року представник позивачів у системі "Електронний суд" сформував клопотання про проведення підготовчого судового засідання без участі позивачів та їх представника. Ухалою суду від 22.04.2024 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. 10 липня 2024 року представник позивачів у системі «Електронний суд» сформував клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, яке задоволено ухвалою суду від 11.07.2024. 29 липня 2024 року представник позивачів у системі «Електронний суд» сформував клопотання про участь у всіх судових засіданнях в режимі відеоконференції, яке задоволено ухвалою суду від 30.07.2024. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: за твердженнями сторони позивачів, відповідач 19.09.2023 розмістив на власній сторінці у соціальній мережі Facebook допис з відеозаписом із заголовком "Увага, аферисти в місті!", на підтвердження чого до позовної заяви долучено диск із відеозаписом (а.с. 15). На переглянутому відеозаписі зафіксовано таке (пряма мова): "Доброго дня друзі, в ефірі кримінальні новини. На Прикарпатті розгорнув діяльність дует шахраїв (з`являються дві фотосвітлини чоловіків) - аферистів [PERSON] та [PERSON] (фото зникають). Муляр-штукатур, видаючи себе за директора будівельної компанії, проводить афери з нерухомістю, зокрема подвійні продажі, зичить кошти в особливо великих розмірах і не віддає їх, захоплює майно будівельних компаній, вкрав армовану сітку, шпатель і цемент. Інший учасник дуету - колишній міліціонер. Легко входить в довіру і виходить з неї. Обоє не раз мали проблеми із законом. Від їхніх шахрайських дій постраждали десятки жителів Прикарпаття. В той час як кожен українець думає, як вижити, вони наживаються на чужому горі. Щоб уникнути справедливого покарання прикриваються сумнівними зв`язками в правоохоронних органах, чинять тиск на громадян і органи місцевого самоврядування. Будьте пильні і обережні, не вступайте в контакт з цими особами. Кожен, хто побачить цих осіб, телефонуйте у відповідні органи. Будьте уважні". (З`являються дві фотосвітлини чоловіків). Відповідач ж долучив до відзиву на позовну заяву копії посвідчення кореспондента та довідки № 137 від 24.03.2024, згідно з якою він є позаштатним кореспондентом газети "Голос-Інформ" та Інтернет видання "Голос-Інфо" з березня 2023 року по цей час. Під час своєї професійної діяльності виконує редакційні завдання, у тому числі пов`язані з проведенням журналіських розслідувань (а.с. 45). Будь-які інші докази сторонами (їх представниками) не подавалися. Спір між сторонами не врегульований. Оцінка суду: заслухавши позицію представника позивачів, взявши до уваги письмові заяви сторін по суті, дослідивши відеозапис, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правої норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов такого висновку. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі\~статтею 5\~ЦПК України,\~здійснюючи правосуддя,\~суд захищає\~права,\~свободи та\~інтереси фізичних\~осіб,\~права та\~інтереси юридичних\~осіб,\~державні та\~суспільні інтереси\~у спосіб,\~визначений законом\~або договором. У статті 32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до статті 34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Статтею 201 ЦК України передбачено, що, зокрема, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, а статтями 297, 299 ЦК України передбачено право на повагу до гідності та честі, а також право на недоторканість ділової репутації. Інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді (частина перша статті 200 ЦК України). Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Отже, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, слід визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, встановити факт поширення недостовірної інформації та факт того, що поширена інформація стосується саме особи кожного з позивачів і порушує їх особисті немайнові права або перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, при цьому саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем. Відповідно до частини другої статті 30 Закону України "Про інформацію", оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться. Спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб`єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи. Вільне вираження поглядів є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві, як і здатність особи сприймати заперечення, спонукання, заохочення через думки, ідеї, висловлені іншими людьми. У постанові Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі № 757/43705/19-ц (провадження № 61-9538св20) зроблено такі висновки: "Під час розгляду справ про захист ділової репутації шляхом визнання інформації недостовірною завданням суду є забезпечення балансу прав та свобод учасників інформаційних правовідносин щодо недопущення поширення інформації, яка не відповідає дійсності, - з одного боку (приватний інтерес), а з іншого - недопущення ситуації, коли такі позови використовуються з метою обмеження загальних засад свободи слова, права громадськості бути обізнаною (публічний інтерес). Розглядаючи зазначені спори, суд зобов`язаний виважено підійти до необхідності обмеження свободи вираження поглядів та ретельно обґрунтувати ухвалене рішення щодо наявності в інформації, яка визнається недостовірною, ознак реального завдання шкоди репутації, порушення прав інших осіб, з метою забезпечення професійного захисту журналістики та недопущення надмірного втручання в право громадськості на отримання інформації". Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доводити так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс. Як вказав представник позивачів, [PERSON] 19.09.2023 на власній сторінці у соціальній мережі Facebook, режим доступу https://fb.watch/o4zQbW0ewi/, розмістив допис з відеозаписом із заголовком "Увага, аферисти в місті!" Перейшовши за вищевказаним посиланням (режимом доступу), суд встановив, що відеозапис відсутній, що позбавило можливості перевірити його ідентичність із записом, який долучений до матеріалів справи, а також провести огляд і дослідження такого відеозапису в місці його знаходження (на відповідному Інтернет-ресурсі за вказаним позивачами посиланням) з фіксацією таких процесуальних дій у протоколі. Відсутня за 19.09.2023 така публікаця і на сторінці у соціальній мережі Facebook (https://www.facebook.com/misko.batyar). Вказана сторінка у соціальній мережі експертом, атестованим за спеціальністю "Дослідження телекомунікаційних систем (обладнання) та засобів" не досліджувалася. Висновки фахівця в галузі дослідження телекомунікаційних систем відсутні. При цьому на підтвердження поширення відповідачем в мережі Facebook спірної інформації, позивачами надано диск з відеозаписом, проте такий не містить даних про те коли, де та якого саме змісту була розміщена оспорювана інформація. З ідентифікуючих даних диску можна встановити тільки дані про те, що інформація на ньому була записана через пів року від часу, коли, за твердженнями позивачів, вона була поширена, та з якого пристрою така інформація записувалася, без будь-якої прив`язки до соціальної мережі Facebook чи до особистої вебсторінки відповідача в ній. Не містять матеріали справи і доказів засвідчення власником відповідного Інтернет-ресурсу або провайдера даних про те, що відеозапис саме у такій редакції, за твердженнями позивача, був поширений [PERSON] . При цьому позиція представника позивачів про те, що відповідач у відзиві на позов не заперечує проти поширення ним спірної інформації, що свідчить про визнання ним цього факту, тому такий не підлягає доведенню, є хибною, оскільки відповідач має право обирати варіант захисту від активного заперечення до повного мовчання, тому не можна мовчання вважати визнанням факту поширення інформції в редакції, на яку вказують позивачі, оскільки доказування не може будуватися на припущеннях. Долучення ж до відзиву на позов копії посвідчення є тільки підтвердженням статусу кореспондента та журналіської свободи вираження поглядів, коли йдеться про питання, які становлять суспільний інтерес. З огляду на відсутність будь-яких інших доказів, наприклад, експертного висновку, як офіційного письмового доказу змісту вебсторінки, який містить інформацію про дату і час фіксації, суд позбавлений можливості достовірно встановити джерело походження спірного матеріалу та поширення його саме в такій редакції. Як і відсутні докази, що інформацію, яку позивачі мають намір спростувати, поширив саме відповідач, оскільки не проведена фіксація та дослідження змісту вебсторінки у мережі Інтернет, на яку посилаються позивачі. При цьому останні не були позбавлені можливості отримати від власника відповідного Інтернет-ресурсу або провайдера відомості щодо опублікованого відеозапису, що має значення для розгляду справи, або клопотати про витребування такого судом. Більше того, як убачається з наданого стороною позивачів відеозапису, такий візуально складається із фрагментів (нарізок), оскільки його персонаж у різний проміжок часу одягнутий то в білу фотболку, то в біле поло з гудзиками, а також, перебуваючи в автомобілі, на його задньому фоні присутні різні місцевосці (то будівля з огорожею та парк чи сквер з насадженнями дерев, то місце, де припарковані інші транспортні засоби), що ставить під сумнів безперервність відеозапису. При цьому даних (висновків експертів) про монтаж відео перед його публікацією самим автором матеріали справи не містять. Крім того, зазначаючи про те, що відеозапис був доведений до відома 21000 особам, позивач не надає таких доказів, з долученого ж диску цього також не можливо встановити. Щодо тверджень представника позивачів про те, що недостовірна інформація була доведеною до відома щонайменше двом його довірителям, то і такі твердження є голослівними, оскільки нема підтверджень того, що саме [PERSON] в редакції відеозапису, який міститься на диску, особисто їм такі поширював. Стверджуючи про те, що спірна інформація була поширена саме відносно позивачів, представник останніх вказує на фотосвітлини [PERSON] та [PERSON] , які з`являються під час відеозапису, що дає підстави вважати, що йдеться саме про них. Однак суд звертає увагу на те, що до матеріалів справи не долучено жодного особистого документа позивачів (посвідчуючого їх особу), які б давали змогу ідентифікувати їх із світлинами осіб, які появляються на відеозаписі, у судових засіданнях такі участь не брали. При цьому будь-яких доказів на підтвердження неправомірного використання фотографій позивачів відповідачем матеріали справи не містять. Той факт, що під час відеозапису звучать імена [PERSON] та [PERSON] , які є широковживаними, не дають підстав пересічному громадянину однозначно ідентифікувати їх з конкретними особами. Більше того, під час відеозапису не згадується і про будівельну фірму "Цитадель", а тільки сам представник позивачів стверджує, що у стороннього глядача за таких умов формується враження, що мова йде саме про її директора ( [PERSON] ), що є припущенням, яке, за відсутності доказів, не може прийматись судом до уваги. Також представник позивачів зазначає, що поширенням спірної інформації [PERSON] у мережі Facebook порушив немайнові права [PERSON] та [PERSON] на честь, гідність та ділову репутацію відповідно як керівника та представника ТОВ "БК "Цитадель". Разом з цим, на підтвердження даних доводів позивачами жодних доказів не представлено, як і не доведено, що поширеною інформацією порушено немайнові права [PERSON] саме як керівника ТОВ "БК "Цитадель", оскільки про таку не згадувалося, натомість останній також є директором ще двох компаній, про які йдеться у позовній заяві, та згадується можливість негативного впливу і на їх господарську діяльність, що побудовано на припущеннях; а також порушено немайнові права [PERSON] як представника ТОВ "БК "Цитадель", оскільки будь-яких доказів його відношення до даного товариства не надано. За вище встановлених обставин суд приходить до переконання, що хоча інформація, яку просять спростувати позивачі, і містить в собі певні фактичні твердження, проте вважає, що під час розгляду справи не здобуто беззаперечних доказів того, що вона саме в заявленій редакції була доведена до відома інших осіб відповідачем. Позивачами не було надано належних доказів, які б свідчили про розміщення оскаржуваної інформації відповідачем за певною адресою в мережі Інтернет та про її існування на час звернення до суду та/чи розгляду справи, що вказує на неможливість встановлення та перевірки наявності цієї інформації. У справах про захист честі, гідності й ділової репутації саме позивачі повинні довести факт поширення відомостей, які порочать їх честь, гідність або ділову репутацію, відповідачем, а той зобов`язаний довести, що ці відомості відповідають дійсності. З огляду на викладене вище, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення вимог [PERSON] та [PERSON] про визнання недостовірною інформацію, яка була створена та викладена відповідачем, чим порушено їх особисті немайнові права, оскільки при розгляді справи позивачі не довели факт поширення відомостей саме в такій редакції, яку долучили на відеозаписі, поширення їх відповідачем на своїй сторінці в мережі Інтернет та доведення до відома іншим особам, а також що вказана інформація стосувалася їх осіб та завдала шкоди їх честі, гідності та діловій репутації. Не підлягають також задоволенню і позовні вимоги позивачів про зобов`язання відповідача спростувати поширену ним інформацію, оскільки така вимога є похідною в розумінні ч. 1 ст. 188 ЦПК України. Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позовних вимог за їх недоведеністю. Питання судових витрат: оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, правові підстави щодо стягнення з відповідача на користь позивачів понесених судових витрат в силу вимог ст. 141 ЦПК України по даній справі суд не вбачає. На підставі викладеного, ст. 32 Конституції України, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 201 ЦК України, ст. 30 Закону України "Про інформацію", ст. 2, 5, 12, 81, 188 ЦПК України,

Outcome: dismissed