Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-23 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулася до суду з вказаною позовною заявою, в якій, після уточнення, просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Позов обґрунтовано тим, що рідна сестра позивачки - [PERSON] , [INFO] , перебувала у фактичних шлюбних стосунках з [PERSON] . Від спільного життя у них [INFO] народилась донька - [PERSON] . Сімейні стосунки між відповідачем та сестрою позивачки не склалися, відповідач зловживав спиртними напоями, матеріальну допомогу сім`ї не надавав, з роботи його неодноразово звільняли за п`янку, безпідставно вчиняв сварки та бійки. Все це відбуваюся у присутності малолітньої дитини [PERSON] , що згубно впливало на її виховання та здоров`я. У зв`язку з цим в 2021 році сестра позивачки поїхала на заробітки до Польщі, залишив дитину з позивачкою. Малолітня дитина [PERSON] була влаштована в Запорізьку гімназію № 4, де навчається по теперішній час. У 2021 році сестра позивачки почала почувати себе погано та повернулася з Польщі до України та [INFO] померла. Дитина залишилась проживати з позивачкою та її чоловіком - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Службою у справах дітей Запорізької міської ради видано Наказ від 03.07.2023 р. № 823 про тимчасове влаштування малолітньої дитини [PERSON] в родину позивачки. Весь цей час відповідач життям дочки не цікавиться, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні та утриманні. Він не телефонує дитині, не дарує дитині подарунків. Відповідач взагалі не приймає участі у вихованні, піклуванні, утриманні дитини, не спілкується з нею, не цікавиться її станом здоров`я, духовним та фізичним розвитком. На сьогоднішній день у дитини немає до нього ніяких почуттів, оскільки батько все життя не виявляв до дитини батьківських почуттів. Враховуючи викладене, просила суд позбавити батьківських прав [PERSON] . Ухвалою суду від 09.08.2023 відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в загальному позовному провадженні. 16.10.2023 до суду надійшов відзив на позовну заяву від представника відповідача [PERSON] - адвоката Штабовенко Д.В., в якому він просить суд поновити строк для подачі відзиву та відмовити у задоволенні позовних вимог позивачки в повному обсязі. (а.с.54-58) Щодо клопотання адвоката Штабовенка Д.В. про поновлення строку на подання відзиву, то суд вважає за необхідне задовольнити клопотання та поновити пропущений строк, оскільки пояснення відповідача стосуються інтересів малолітньої дитини та можуть суттєво вплинути на рішення суду. 09.11.2023 до суду надійшов висновок районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району за №22.01-34-907 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с. 67-68) 29.11.2023 до суду надійшли письмові пояснення від представника відповідача - адвоката Штабовенка Д.В. (а.с.85-88) Ухвалою суду від 18.12.2023 закрито підготовче провадження у цивільній справі, призначено її до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. 24.09.2024 перед початком судового засідання від представника позивачки надійшло клопотання про залишення позовних вимог в частині встановлення опіки та стягнення аліментів, без розгляду. В судовому засіданні позивачка [PERSON] пояснила суду, що є рідною сестрою [PERSON] , яка померла у серпні 2022 через інфаркт головного мозку. Це сталось через те що, її чоловік, відповідач по справі - [PERSON] , з яким вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу, систематично її бив, знущався над нею та донькою [PERSON] . Сестра поїхала до Польщі щоб заробити собі на лікування на операцію, але повернулась через те, що погано себе почувала. Більш ніж півтора роки її донька - [PERSON] проживає в сім`ї позивачки. Також позивачка повідомила, що дівчинка розповідала їй, що її батько знущався над нею і мамою, постійно погрожував їм, маму систематично бив. Весь час проживання в сім`ї позивачки, відповідач жодного разу не телефонував їй та не цікавився здоров`ям [PERSON] , адже в неї проблеми з серцем. Лише один раз відповідач надав на лікування [PERSON] 1500 грн. Дівчинка сама не хоче спілкуватися з батьком. Позивачка не заперечує, щоб вони спілкувались. Раніше відповідач систематично зловживав алкогольними напоями. Наразі відповідач нічого не робить для того, щоб встановити зв`язок між ним та дитиною, та налагодити відносини. В судовому засіданні представник позивачки - адвокат Шлецер А.А. просив суд задовольнити позовну заяву з підстав, викладених у ній, та позбавити батьківських прав відповідача [PERSON] , оскільки останній не виконує батьківських обов`язків по відношенню до своєї доньки [PERSON] . Зазначив, що ст. 164 СК України, передбачений вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав, а саме те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. В судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечив щодо задоволення позовних вимог, пояснив суду, що намагався спілкуватися з донькою [PERSON] , але позивачка налаштувала її проти нього, оскільки у них неприязні стосунки. Відповідач наразі офіційно працює, отримує достатню заробітну плату, бажає спілкуватися з донькою, намагається наладити контакт, телефонує їй, але донька на дзвінки не відповідає. Зазначив, що систематично не бив цивільну дружину, лише один раз вдарив її, оскільки було за що. На запитання суду, яким чином він намагається наладити контакт з дитиною, пояснив, що телефонує їй, смс-повідомлення не надсилав. Додому до доньки не приходив, адже його не пускають до неї, до органу опіки за консультацію не звертався. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог. В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Штабовенко Д.В. просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки належних доказів того, що відповідач бив цивільну дружину та їх доньку [PERSON] - матеріали справи не містять, відповідач бажає спілкуватися з донькою, намагається зв`язатися з нею по телефону, надавав гроші на лікування, тобто не ухиляється від покладених на нього батьківських обов`язків. Також зазначив, що висновок органу опіки та піклування є необґрунтованим та побудований лише на показаннях дитини. В судовому засіданні представник третьої особи - Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району - Парфенюк Л.П. , підтримала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , пояснивши суду, що протягом часу спілкування зі сторонами відповідач жодного разу не намагався зустрітися за допомогою до представника органу опіки та піклування для налагодження відносин з [PERSON] , не звертався до психолога, не намагається знайти контакт з дівчинкою, що говорить про не бажання відповідача виконувати покладені на нього батьківські обов`язки. В якості свідка була допитана [PERSON] , яка є донькою позивачки, яка пояснила суду, що знає, що відповідач вживає алкогольні напої. Через що [PERSON] не хоче з ним мешкати. Зі слів дівчинки знає, що відповідач бив дівчинку та її маму [PERSON] , яка померла більше ніж півтора року тому. Саме з цього часу дівчинка почала мешкати у її матері - позиваки по справі. Знає, що за цей час відповідач одноразово перевів 1500 грн. Вероніки на лікування зубів. Про спілкування відповідача з [PERSON] свідкові нічого не відомо. В судовому засіданні була допитана малолітня [PERSON] , яка пояснила суду, що проживає зі своєю тіткою, позивачкою по справі, приблизно півтора року, з часу коли померла її матір [PERSON] . Коли вона мешкала в селі з батьками, то відносно неї в школі був булінг і її матір вирішила перевести її у іншу школу - у місто. Зазначила, що ніколи не відчувала батьківської турботи. Відповідач постійно вживав алкогольні напої і від нього було чутно запах перегару. Вона неодноразово бачила, як відповідач бив маму, це було багато разів. Він бив матір за те, що ревнував її до когось. [PERSON] не хоче спілкуватися та бачитися зі своїм батьком, зазначила, що такого бажання в неї не виникає. За півтора роки, коли вона проживає у тітки [PERSON] , відповідач жодного разу не приїжджав до неї, не намагався зустрітися з нею, не цікавився її життям, не дарував подарунки, не давав кошти. Хоче змінити своє прізвище та по-батькові, та взяти дівоче прізвище своєї матері. Декілька разів підкреслила, що хоче, щоб нічого її не пов`язувало з батьком. В мобільному телефоні відповідач у неї ніяк не підписаний. Спілкуватися по телефону вона з батьком не хоче. Пояснила суду, що вона з батьком в суді зустрілась другий раз і відповідач навіть не підійшов до неї, не поцікавився її справами, її станом здоров`я, хоча міг і мав це зробити. Також пояснила суду, що в сім`ї у тітки їй добре, оскільки тітка піклується про неї. Розглянувши позовну заяву, вислухавши пояснення учасників справи, здійснивши допит свідків, з`ясувавши правовідносини між сторонами та перевіривши їх наявними доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з таких встановлених судом фактичних обставинах справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено та перевірено матеріалами справи, що [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.19) Померла [PERSON] є рідною сестрою позивачки [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження. (а.с.10-12) Рідна сестра позивачки [PERSON] , яка померла [INFO] , перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем - [PERSON] . Від спільного життя у [PERSON] та [PERSON] народилась донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження. (а.с.128) Вище викладене сторонами не оспорюється. Згідно акту підтвердження фактичного проживання [PERSON] , 2009 року народження, проживає з родиною [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , з 01.09.2021 року. (а.с.16) Згідно наказу Служби (управлінні) у справах дітей ЗМР від 03.07.2023 малолітня [PERSON] , [INFO] , тимчасово влаштована в родину [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] . (а.с.21) Позивачка [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON] , який офіційно працює в КП «Експлуатаційне лінійне управління автомобільних шляхів» з 07.03.2007 року та отримує дохід. (а.с.11, 17,18) Згідно Висновку Запорізької міської ради по Шевченківському району від 07.11.2023 №22.01/01-34-907, орган опіки та піклування дійшов висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с. 67-68). Задовольняючи позов, суд виходить з таких норм чинного законодавства. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Ч.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої ВРУ 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно зі ст.18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (HUNT v. UKRAINE, Заява N31111/04) Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58). Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11.07.2017 (Заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76). ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за ст.8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (п. 100, Справа "Мамчур проти України" від 16.07.2015, №10383/09). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що у справах стосовно дітей у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, виходячи із об`єктивних обставин спору, а потім осіб, які висувають відповідні вимоги. При цьому, згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частин першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Ч.8-9 ст.7 СК України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. За нормами ч.1-5 ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно з ч.1,2,4 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. За змістом п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як передбачено ч.2,3 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених п.2, 4 і 5 ч.1 цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ст.165 СК України врегульовано, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Крім того, згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Як передбачено ч.1 ст.12 вказаного закону, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Суд враховує й роз`яснення, наведені у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» та виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків у цій справі знайшло своє підтвердження, адже відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяю засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти. Під час розгляду справи, суд дійшов висновку про те, що відповідач [PERSON] нехтує потребами своєї дочки, порушує права дитини на належне батьківське виховання та не виконує батьківських обов`язків, не піклуються про фізичний і духовний розвиток [PERSON] , її навчання, підготовку до самостійного життя тощо. За час перебування справи на розгляді в суді, а саме з 14.07.2023 по час постановлення рішення судом, відповідач [PERSON] не довів зміну своєї поведінки щодо дитини, прагнення здійснювати належне піклування за [PERSON] . Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення його батьківських прав не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку. Лише факт заперечення проти позову про позбавлення батьківських прав не свідчить про інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку на краще, а позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє відповідача [PERSON] права спілкуватися з дитиною, бачитися з нею, звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Позбавлення батьківських прав [PERSON] , який фактично самоусунувся (ухилився) від виховання доньки [PERSON] , не піклується про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що надалі може негативно вплинути на її фізичний розвиток як складову частину виховання тощо, відповідає найкращим інтересам дитини. Окрім того, проживання відповідача за іншою адресою протягом значного часу (близько двох років), який не приймав участі у вихованні дитини, піклування про неї тощо, а також враховуючи важку життєву ситуацію, пов`язану зі смертю матері, воєнний стан, підлітковий вік, той факт, що в судовому засіданні малолітня [PERSON] неодноразово наголошувала, що не хоче мати з батьком нічого спільного, суд вважає достатні підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав, що не є порушенням статті 8 Конвенції, яка передбачає право особи на повагу до свого сімейного життя. Суд наголошує, що дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Таким чином, матеріали справи містять достатню сукупність доказів, які підтверджують доводи позивачки про невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків щодо виховання доньки [PERSON] . За таких обставин, враховуючи інтереси дитини, беручи до уваги всі належні, допустимі та достатні докази, у їх сукупності та взаємозв`язку, зокрема, висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав, пояснення позивачки, малолітньої Вероніки, відсутність протягом усього часу розгляду справи активних дій з боку відповідача щодо налагодження стосунків з донькою та інші докази, суд вважає за доцільне задовольнити позов у повному обсязі, позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно доньки - [PERSON] , [INFO] . На переконання суду це рішення в повній мірі відповідає інтересам дитини, враховуючи тривале невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків по вихованню, розвитку, навчанню, забезпеченню доньки. Ч.1,3 ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України). Таким чином, за результатами розгляду справи, встановивши фактичні обставини справи, взявши до уваги та надавши правову оцінку всім зібраним у справі доказам на предмет їх належності, допустимості та достатності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. При цьому, обраний позивачем спосіб захисту відповідає приписам ст.16 ЦК України та є ефективним для захисту прав дитини, відповідає її законним інтересам. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання, як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначаються розподіл судових витрат. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку із задоволенням позову на підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи у розмірі 1073,60 грн. Доказів понесення інших судових витрат, в матеріалах справи відсутні.

Outcome: approved