Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-07 00:00:00

позивач звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 27 вересня 2021 року, позовні вимоги ФОП [PERSON] до [PERSON] задоволено повністю та стягнуто з відповідача суму по виплаті страхового відшкодування в сумі 14 213 грн. 04 коп., витрати на правничу допомогу в сумі 11\~863 грн. 80 коп., а також суму сплаченого судового збору у розмірі 840 грн. 80 коп., а всього 26 917 грн. 64 коп. 02.02.2022 року приватний виконавець Київської області Копитком Б.В. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження №68454381 про стягнення з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] суму по виплаті страхового відшкодування в сумі 14 213 грн. 04 коп., витрати на правничу допомогу в сумі 11 863 грн. 80 коп., а також суму сплаченого судового збору у розмірі 840 грн. 80 коп., а всього 26 917 грн. 64 коп. Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 27.09.2021 року станом на момент подачі позову відповідачем не виконано, а тому відповідач має невиконанні зобов`язання за вказаним судовим рішенням, а тому позивач просить стягнути на його користь в порядку ст. 625 ЦК України суму інфляційних нарахувань та 3% річних за невиконання рішення суду з період з 29.09.2021 року по 20.03.2024 року в розмірі 11 984 грн. 24 коп. Представник позивача в судове засідання не прибув, подав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив про задоволення позову з викладених у ньому підстав, проти заочного рішення не заперечував. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, в судове засідання не прибув, ні заперечень, ні відзив на позовну заяву не подав. Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи на підставі ст. 223 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 210 ЦПК України, дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Так, 27.09.2021 року рішенням Голосіївського районного суду м. Києва, яке набрало законної сили законної сили 28.10.2021 року, позовні вимоги ФОП [PERSON] до [PERSON] задоволено повністю та стягнуто з відповідача витрати по виплаті страхового відшкодування в сумі 14 213 грн. 04 коп., витрати на правничу допомогу в сумі 11 863 грн. 80 коп., а також суму сплаченого судового збору у розмірі 840 грн. 80 коп., а всього 26 917 грн. 64 коп. Рішення суду боржником на даний час не виконано. 02.02.2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Київської області відкрито виконавче провадження №68454381 з виконання виконавчого листа №363/4365/20 від 20.12.2021 року, виданого Голосіївським районним судом м. Києва, про стягнення з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] боргу в сумі 26 917 грн. 64 коп. Дані обставини підтверджуються у тому числі відомостями інформації про виконавче провадження від 21.02.2024 року. Відповідно до ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси. Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Так, у частині п`ятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду. Невиконання умов, визначених змістом зобов`язання, згідно ст. 610 ЦК України є його порушенням. При цьому згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, і в разі його порушення повинен сплатити суму боргу на вимогу кредитора. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Слід зазначити, що стаття 625 розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги п`ятої ЦК України та визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Приписи розділу І книги п`ятої ЦК України поширюють свою дію на всі види грошових зобов`язань, у тому числі як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги п`ятої ЦК України), так і на недоговірні зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги п`ятої цього Кодексу). При цьому у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. З огляду на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія положень частини другої статі 625 ЦК України (правовий висновок Верховного Суду у постанові від 22 вересня 2020 року у справі №918/631/19). Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 27 вересня 2021 року встановлено наявність грошового зобов`язання [PERSON] перед ФОП [PERSON] в загальному розмірі 26 917 грн. 64 коп. Оскільки відповідач не виконав рішення суду, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних нарахувань та трьох процентів річних, відповідно до статті 625 ЦК України. Відтак невиконання боржниками грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення (правовий висновок Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року в справі № 127/15672/16-ц). Згідно доданого розрахунку до позовної заяви, загальна сума 3% відсотків річних за користування грошовими коштами за вказаний період складає 2 003 грн. 96 коп., та загальний розмір інфляційних втрат за вказаний період складає 9 980 грн. 28 коп. Отже, сума інфляційних витрат та 3% річних, яка підлягає стягненню з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] за період з 27.09.2021 року по 20.03.2024 року (906 днів) за невиконане грошове зобов`язання становить 11\~984 грн. 24 коп. Таким чином, позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, суд згідно статті 137 ЦПК України, зважаючи на предмет позову, його ціну, зміст позовної заяви, докази долучені до неї, виходячи з обсягу реальних та фактично наданих послуг у малозначній, нескладній справі, враховуючи кількість судових засідань та їх проведення без участі представника позивача (за його заявою), а тому вважає, що заявлені витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн. є завищеними, які не відповідають критерію розумності, не співмірні із виконаною роботою, а їх відшкодування, за відсутності достатнього обґрунтування з огляду на обставини справи матиме надмірний характер. За таких обставин, суд визнає доведеним понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу частково від заявленої суми, зокрема на суму 2 500 грн., як таку, що є співмірною із складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами, часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для позивача та яка є найбільш справедливою, виходячи з конкретних обставин справи. Таким чином, судові витрати, які складаються з оплати витрат на професійну правничу допомогу, визнаних судом обґрунтованими на суму 2 500 грн. та судового збору в розмірі 1 211 грн. 20 коп. згідно квитанції від 21.03.2024 року, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, слід покласти на відповідача в зв`язку з частковим задоволенням позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved