Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-06 00:00:00

24 квітня 2024 року позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою за адресою [ADDRESS] , переданого на підставі договору найму житлового приміщення від 11.01.2022. В обґрунтування позову зазначив, що [PERSON] , 11 січня 2022 року уклав Договір найму житлового приміщення з [PERSON] , за яким наймач отримав право зареєструвати місце свого постійного проживання в житловому приміщенні (розташованого за адресою: [ADDRESS] ) на весь час його оренди. Строк договору згідно п. 6.1.1. діє впродовж 2 (двох) років, згідно п. 6.2.2. наймач зобов`язаний до останньої календарної дати строку договору знятися з державної реєстрації місця постійного проживання у житловому приміщенні. Згідно п. 3 акту повернення об`єкту з оренди до договору найму житлового приміщення від 11 січня 2022 року, наймач зобов`язаний протягом 3 місяців з дня підписання цього акту знятися з реєстрації місця проживання в об`єкті оренди. 18.03.2024 наймач отримав лист з вимогою про зняття з реєстрації місця проживання в об`єкті оренди до 11.04.2024 року. Отримання підтверджується відміткою про отримання. Наймач не знявся з місця реєстрації, у зв`язку з чим, позивач вимушений звернутись до суду. Ухвалою суду від 10 травня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. Позивач в судове засідання не прибув, в поданій до суду заяві позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити та розглянути справу за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився повторно, про дату, час, дату і місце судового засідання був повідомлений у встановленому законом порядку, на адресу суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності. У відзиві на позов зазначив, що не має можливості зареєструвати своє місце проживання в іншому приміщенні, та з цих відстав заперечує проти позову. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 81 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставиш які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Так, у ході судового розгляду було встановлено, що позивач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Відповідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 07.05.2024 року, зазначено, що за адресою: [ADDRESS] зареєстрований: [PERSON] , [INFO] . 11 січня 2022 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено Договір найму житлового приміщення, за яким наймач- відповідач у справі отримав право зареєструвати місце свого постійного проживання в житловому приміщенні за адресою: [ADDRESS] на весь час його оренди. Строк договору згідно п. 6.1.1. діє впродовж 2 (двох) років, згідно п. 6.2.2. наймач зобов`язаний до останньої календарної дати строку договору знятися з державної реєстрації місця постійного проживання у житловому приміщенні. Згідно п. 3 акту повернення об`єкту з оренди до договору найму житлового приміщення від 11 січня 2022 року, наймач зобов`язаний протягом 3 місяців з дня підписання цього акту знятися з реєстрації місця проживання в об`єкті оренди. За вказаним актом кватира була відповідачем звільнена, однак з реєстрації не знявся. 18.03.2024 наймач отримав лист з вимогою про зняття з реєстрації місця проживання в об`єкті оренди до 11.04.2024 року. Отримання підтверджується відміткою про отримання, однак відповідач не знявся з реєстрації за цією адресою. Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилається на те, що реєстрація відповідача порушує його права, факт реєстрації відповідача у квартирі позбавляє можливості розпоряджатися своєю власністю, у зв`язку з чим просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 ст. 321 Цивільного кодексу України регламентовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 2 ст. 386 Цивільного Кодексу України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України). Аналізуючи норми закону, позицію позивача та враховуючи, що відповідач фактично погодився з тим, що не не знявся своєчасно з реєстрації, як передбачено в договорі, по теперішній час за місцем реєстрації не проживає, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням підлягають задоволенню, оскільки порушується право власника на розпорядження своєю власністю. Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved