Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-29 00:00:00

06.08.2024 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Позов мотивовано тим, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем. За доводами позивача, батько матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому вона вимушена поставити питання про стягнення аліментів в судовому порядку. Справа передана головуючому судді 06.08.2024 р. 12.08.2024 р. надійшли відомості про зареєстроване місце проживання відповідача. Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 13.08.2024 р. відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Призначено судове засідання на 11.09.2024 р. 20.08.2024 р. від позивача надійшла заява, зареєстрована за вх. № 3388/24, в якій вона просила розглядати справу у її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує. У судове засідання позивач та відповідач не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідач також повідомлявся шляхом розміщення оголошення на вебсайті Судова влада України. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а. с. 8), який проживає з позивачем, що вбачається із довідки № 1223 від 02.08.2024 р., виданої Центром надання адміністративних послуг Добрянської селищної ради (а. с. 11). Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає про таке. Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч. ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Зі змісту ч. 1 ст. 182 СК України вбачається, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 цієї Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. З огляду на те, що доказів утримання дитини у добровільному порядку відповідач не надав, відповідач є особою працездатного віку, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Виходячи з положень ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір. За положеннями п. 3 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 р. № 3674-VI\~від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Відповідно до п. 3 ч. 1\~ст. 176 ЦПК України\~ціна позову у позовах про стягнення аліментів визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців. Відтак сукупний розмір мінімальних виплат аліментів за шість місяців становить 3196 грн*6/2=9588 грн, а тому з відповідача на користь Державного бюджету України підлягає стягненню 50 % мінімального розміру судового збору за позовні вимоги майнового характеру.

Outcome: approved