Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-25 00:00:00

Позивачка звернулась до суду із позовом до Райгородської сільської ради Гайсинського району Вінницької області, про визнання права власності за набувальною давністю. В обґрунтування позову зазначила наступне: вона [PERSON] , [INFO] , у вересні 1999 року приїхала у с. Салинці (на той час Немирівського району), 28.12.1999 року зареєстрована виконкомом Семенської сільської ради та до цього часу проживає у домоволодінні [ADDRESS] разом з чоловіком [PERSON] . Даний житловий будинок вона купила у [PERSON] , яка проживала по [ADDRESS] за 5400 грн. і успадкувала будинок у с. Салинці від чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] . При купівлі будинку [PERSON] передала їй лише технічний паспорт на житловий будинок, договір купівлі-продажу не оформлявся. Оскільки дана будівля на той час була непридатна до проживання, а земельна ділянка захаращена чагарниками, за власні кошти вона привела будинок до житлового стану, зробила капітальний ремонт будинку та надвірних споруд, облаштувала прибудинкову територію, уклала відповідні договори з електропостачальниками, нею сплачувалися усі комунальні послуги. Починаючи з 1999 року дотеперішній час, тобто на протязі часу, що перевищує десять років, вона продовжує проживати у вказаному житловому будинку, веде господарство, добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується нерухомим майном та земельною ділянкою, доглядає за будинком та утримує його, робить у ньому поточний ремонт. Земельна ділянка біля будинку складає приблизно 40 соток, державний акт на земельну ділянку відсутній. Добросовісне, відкрите, безперервне володіння нею даним будинком підтверджується також квитанціями та рахунками про оплату житлово-комунальних послуг, що відповідно до положення ч.1 ст. 344 ЦК України, свідчить про набуття права власності на цей об`єкт нерухомості за набувальною давністю. Також, дані обставини підтверджуються довідкою, виданою Райгородською сільською радою від 24.05.2024. Її чоловік [PERSON] не претендує на даний житловий будинок, а відтак вважає за необхідне оформити право власності на нерухоме майно за собою. Інших осіб, які б мали право на дане нерухоме майно крім неї немає. З метою захисту свого цивільного права та інтересу, позивачка просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими надвірними спорудами, який розташований за наступною адресою: [ADDRESS] . Позивачка [PERSON] , в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просить суд їх задовольнити. Представник Райгородської сільської ради Гайсинського району Вінницької області в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без представника Райгородської сільської ради. Проти задоволення позову не заперечує, про що суду надано заяву за вх. № 02.19.676 від 21.08.2024 року за підписом секретаря сільської ради. Суд заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши письмові докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: В судовому засіданні беззаперечно доведено, що з вересня 1999 року по даний час позивач добросовісно, безперервно та відкрито користується житловим будинком за адресою [ADDRESS] . Позивач фактично здійснює функції володільця; своїми правомірними діями позивач заволоділа майном і продовжує відкрито, безперервно володіти ним. Відповідно до ч.1\~ст.328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до ч.1\~ст.344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння. З аналізу вказаної норми можна зробити висновок, що набувальна давність - це спосіб набуття права власності на нерухомість, який не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а виникає із сукупності певних обставин, а саме: майно може бути об`єктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Позивачем у справах про набуття права власності за набувальною давністю є володілець чужого майна. Також, згідно з п.9,11постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні встановити, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої\~Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Позивач довела факт набуття нею права власності за набувальною давністю, оскільки вона добросовісно, відкрито, безперервно користується нерухомим майном більше 20 років, отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі і є підстави для визнання права власності за набувальною давністю за позивачем. На стягнення судових витрат позивач не наполягає. Користуючись принципом диспозитивності визначеним ч.1\~ст.13 ЦПК України, суд не виходить за межі заявлених позовних вимог, а тому підстав для стягнення судових витрат із відповідача на користь позивача не вбачається.

Outcome: approved