Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-06 00:00:00

[PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про зменшення розміру аліментів, у якому просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на користь позивачки на підставі судового наказу від 11 грудня 2023 року по справі № 761/35790/23, виданого Шевченківським районним судом м. Києва на користь [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , на утримання дочки [PERSON] , [INFO] до 1/10 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі цієї позовної заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги мотивовані тим, що судовим наказом Шевченківського районного суду м. Києва № 761/35790/23від 11.12.2023 року присуджено стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Зазначає, що визначений розмір аліментів справно сплачувати не має можливості. Просить зменшити з 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на 1/10 частину всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно. На підставі викладеного позивач звернувся із відповідним позовом до суду. 14 лютого 2024 року ухвалою судді Шевченківського районного суду міста Києва Фролової І.В. відкрито провадження у справі, прийнято рішення про розгляд справи за правилами позовного провадження в спрощеному порядку, без повідомлення сторін. 13 лютого 2024 року на адресу суду надійшов відзив від відповідачки, зі змісту якого вбачається, що остання заперечує щодо задоволення позовних вимог. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що 02 червня 2018 року між [PERSON] ( [INFO] ; РНОКПП: [NUMBER] ) та [PERSON] ( [INFO] ; РНОКПП: [NUMBER] ) було укладено шлюб, який зареєстрований у Шевченківському районному у м. Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про що складено актових запис №924, який за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 вересня 2022 року було розірвано. Під час цього шлюбу у позивача та відповідача народилась донька [PERSON] , [INFO] . 11 грудня 2023 року Шевченківським районним судом м. Києва по справі № 761/35790/23 винесено судовий наказ про стягнення з позивача на користь відповідача аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення заяви, починаючи з 02 жовтня 2023 року і до досягнення дітьми повноліття. У своїй позовній заяві [PERSON] зазначає, що на утриманні позивача знаходиться його мати - [PERSON] , [INFO] , яка має другу групу інвалідності. У зв`язку з тим, що його мати має малий розмір пенсії та потребує значних витрат, пов`язаних з її інвалідністю, то на позивача покладається додаткове фінансове навантаження, пов`язане з цими обставинами. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.1 ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Разом з тим, Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з врахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З наявних у справі матеріалів суд зауважує, що твердження позивача, що на його утриманні перебуває мати з 2 групою інвалідності не підтверджується належними та достатніми доказами, оскільки окрім довідки МСЕК наданою позивачем інших доказів того, що його мати перебуває, потребує постійного догляду та те, що позивач несе додаткові фінансові затрати на лікування та на утримання матері до суду не надано. Окрім того, не надано відомостей про розмір пенсії матері, а лише зазначено зі слів. Твердження позивача про отримання грошового забезпечення в «середньому близько» не підтверджено довідкою про його заробітну плату з місця роботи або ж довідкою про доходи за 2023 рік з податкової служби. Надана роздруківка з застосунку «Приват24» нe підтверджує тієї обставини, що позивач не отримує інших доходів. Отже, єдиною підставою погіршення майнового стану, на думку позивача стало те, що він має на утриманні матір з 2 групою інвалідності, що не підтверджуються доказами. Таким чином, суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, того, що з моменту ухвалення рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання доньки, суттєво змінились обставини, які не дають йому змоги виплачувати аліменти на утримання дитини у визначеному вказаним рішенням розмірі. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та враховуючи те, що позивачем не доведено, а судом не встановлено обставин, які могли б бути підставою для зменшення розміру аліментів, які стягуються з позивача за рішенням суду, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим, а тому відмовляє в його задоволенні. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захистити себе у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позовних вимог було відмовлено, понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню. На підставі ст. ст. 84, 180, 182, 183, 192, 199 СК України, та

Outcome: dismissed