Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-01 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача У вересні 2023 року [PERSON] звернувся із позовом до [PERSON] \~про поділ\~майна подружжя.В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що сторони, перебуваючи в шлюбі, придбали у власність квартиру [ADDRESS] . Зазначена квартира зареєстрована за відповідачем [PERSON] .Позивач вважає, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, що доведено у справі № 361/3653/21 та викладено у постанові Київського апеляційного суду від 22.03.2023. З наведених підстав, позивач просить визнати квартиру [ADDRESS] спільним сумісним майном подружжя та в порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , а також за [PERSON] право власності на 1/2 частину спірної квартири. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2023 року відкрито провадження у вищевказаній цивільній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 16 квітня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання представник позивача [PERSON] адвокат Маковій В.В. не з`явився, подав до суду клопотання, в якому позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити та здійснювати розгляд справи за його відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, місце та час повідомлена належним чином. Відзив не подала, причини неявки суду невідомі. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи згідно із положеннями статті 280 ЦПК України. Обставини справи, що встановлені судом З постанови Київського апеляційного суду від 22 березня 2023 року видно, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбу, який розірвано рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 08 листопада 2021 року. Згідно постанови Київського апеляційного суду від 22 березня 2023 року вбачається, що згідно копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24 вересня 2020 року індексний номер 225481285, [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 585094832106). Вартість квартири - 184 500,00 грн. Відповідно до Договору купівлі-продажу, укладеного між відповідачем [PERSON] та [PERSON] , посвідченого 24 вересня 2020 року приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Лисогором О.А., зареєстрованого в реєстрі за № 1895, 24 вересня 2020 року відповідач [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] . Згідно п. 9 вищевказаного Договору купівлі-продажу, спірна квартира придбана відповідачем за згодою чоловіка [PERSON] , що міститься в заяві, справжність підпису на якій засвідчено 24.09.2020 за реєстровим № 1894 приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Лисогором О.А. Мотиви, з яких виходить суд, ти застосування норм права, що регулюють дані правовідносини У ст. 76 ЦПК України закріплено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно ч. ч. 1, 2, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно із ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Стаття 65 СК України передбачає, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. З огляду на викладені обставини вбачається, що спірна квартира придбана під час перебування сторін у шлюбі, тому відповідно до вищевказаних положень сімейного законодавства є спільною сумісною власністю подружжя. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21) вказано, що «коли особа звернулася до суду за захистом її порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або інтересу, а суд позов задовольнив, виконання його рішення має настільки, наскільки це можливо, відновити стан позивача, який існував до порушення його права та інтересу, чи не допустити таке порушення. Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту. Крім того, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункт 58)). Велика Палата Верховного Суду зауважує, що найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне». Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України). Суд звертає увагу, що віднесення майна до спільної сумісної власності подружжя (не спростування відповідної презумпції спільності майна) є підставою для вирішення питання про його поділ. Тому констатація цієї обставини як позовної вимоги не є належним способом захисту права, у зв`язку з чим у задоволенні вимоги позивача про визнання квартири спільним майном подружжя сторін необхідно відмовити. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду 05 січня 2024 року в справі № 755/12204/18. Враховуючи те, що спірне нерухоме майно придбане сторонами в шлюбі, то їхні частки в праві спільної сумісної власності на вказане майно є рівними. Разом із тим, позов про визнання права на частку в праві спільної часткової власності не є вимогою про поділ майна в натурі. Тому при визнанні права на частку не здійснюється вказівка які саме об`єкти в натурі відповідають частці в праві спільної часткової власності (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 вересня 2020 року у справі № 344/5437/17 (провадження № 61-124св20). Необхідно зазначити, що поділ майна подружжя здійснюється в натурі відповідно до визначених судом часток, при цьому не виключається звернення одного із подружжя про визнання права на частку в праві спільної власності без вимог щодо поділу майна в натурі. Аналіз змісту позову [PERSON] свідчить, що ним пред`явлено саме позов про визнання права на частку в праві спільної власності, а не позов про поділ квартири в натурі. Відтак, правильним способом захисту прав позивача є визнання за ним права на 1/2 частку в праві спільної власності на квартиру. Такі ж висновки наведені в постанові Верховного Суду 05 січня 2024 року в справі № 755/12204/18. З огляду на вищевикладене, встановлені обставини у справі, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову. Щодо судових витрат Із матеріалів справи вбачається, що при подачі даного позову до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2 500 грн., що підтверджується квитанцією від 23.10.2023. У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи те, що позовні вимоги підлягають з частковому задоволенню, стягненню із відповідача на користь позивача підлягають судовий збір у розмірі 1250 гривень. На підставі ст. ст. 24, 104, 105, 110, 111, 112, 114, 115 СК України,

Outcome: partial