Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-08 00:00:00

ТОВ «Кіровоградська обласна енергопостачальна компанія» звернулосядо суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію в розмірі 9\~915,42 грн. В обґрунтування позову зазначено, що постачання електричної енергії споживачам здійснюється на підставі публічного договору, що передбачений статтями 633,634, 641, 642 Цивільного кодексу України, Законом України «Про ринок електричної енергії» від 13 квітня 2017 року № 2019-VIII(надалі Закон № 2019-VIII) та Правилами роздрібного ринку електричної енергії, які затверджені постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14 березня 2018 року. Абзацом 5 пункту 13 розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2019-VIII передбачено, що фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії. Відповідач акцептував договір, фактично споживаючи електричну енергію. У порушення договірних відносин відповідачем не проведено своєчасну оплату отриманих послуг, а тому виникла заборгованість. Відповідач за період із 01.09.2021 року по 01.05.2024року заборгував позивачу кошти в сумі 9\~915,42 грн за постачання електричної енергії, що є наслідком неналежного виконання взятих на себе зобов`язань, визначених п.4.12.ПРРЕЕ, п.5.9. Договору. Ухвалою Олександрійськогоміськрайонного суду Кіровоградської області від 10.09.2024 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. Представник позивача у судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив розгляд справи проводити у його відсутність, позовні вимоги підтримуєу повному обсязі, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність, а також відзиву не подав. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Згідно ч. 1 ст.\~280\~ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не надав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що постачання електричної енергії споживачам здійснюється на підставі публічного договору, що передбачений статтями 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, Законом України «Про ринок електричної енергії» від 13 квітня 2017 року № 2019-VIII(надалі Закон № 2019-VIII) та Правилами роздрібного ринку електричної енергії, які затверджені Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14 березня 2018 року. Абзацом 5 пункту 13 розділу XVII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2019-VIII передбачено, що фактом приєднання споживача до умов договору постачання універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної заяви про приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії. Засвідчив факт споживання електричної енергії та повідомив про це позивача, оператор системи розподілу (ПрАТ «Кіровоградобленерго»), який відповідно до п.8 ч.1 ст.46 Закону№ 2019-VIII забезпечує комерційний облік електроенергії, тобто здійснює формування даних щодо обсягів виробленої, відпущеної, переданої, розподіленої, спожитої електричної енергії у визначений проміжок часу з метою використання таких даних для здійснення розрахунків між учасниками ринку. Відповідно до п.7 Постанови НКРЕКП № 312 від 14.03.2018 року договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг укладається шляхом приєднання до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, опублікованого в засобах масової інформації та на веб-сайті постачальника. Товариство виконало вказані вимоги та розмістило на своєму офіційному сайті в мережі Інтернет за адресою: www.kresс.com.ua відповідні форми Договорів. Згідно з п.2 Постанови НКРЕКП № 312 від 14.03.2018 року укладення договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії здійснюється шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом. Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору, а одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Згідно з п.1 ч.3 ст. 58 Закону № 2019-VIII, споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів. Відповідно до п.п. 3 п. 4.7. ПРРЕЕ оплата електричної енергії здійснюється споживачем виходячи з умов відповідного договору про постачання електричної енергії відповідно до даних комерційного обліку. Пункт 4.12 ПРРЕЕ зазначає, що плата за спожиту протягом розрахункового періоду електричну енергію вноситься не пізніше 20 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено іншого терміну. Пунктом 5.9. Договору передбачено, що оплата вважається здійсненою після того, як на спецрахунок Постачальника надійшла вся сума коштів, у тому числі у разі його зміни. На час подання позову відповідач не звертався до позивача про звільнення приміщення та/або остаточне припинення користування електричною енергією, отже є таким, що приєднався до умов публічного договору, та повинен здійснювати оплату спожитої електричної енергії згідно з п. 4.27. ПРРЕЕ. Враховуючи викладене, між позивачем та відповідачем існує укладений у письмовій формі договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, на підставі якого позивач постачав електричну енергію на об`єкт відповідача за адресою: [ADDRESS] . Позивач належним чином і в повному обсязі виконав зобов`язання з постачання відповідачу електроенергії в належній кількості та з гарантованим рівнем якості. Відповідач, в свою чергу, недотримався вимог чинного законодавства, неналежним чином поставився до виконання своїх, як споживача електроенергії, обов`язків щодо сплати коштів за використану електроенергію. Так, відповідачем за період з 01.09.2021 року по 01.05.2024рокубуло використано 10\~796 кВт/год на загальну суму 17\~968,42 грн. Відповідачем були здійснені оплати в загальній сумі 8\~053,00 грн. Отже, відповідач заборгував позивачу кошти в сумі 9\~915,42 грн, що підтверджується розрахунком суми заборгованості по особовому рахунку [NUMBER] . Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. До житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами (пункт 2 частини першої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Відповідно до положень статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Такому праву споживача кореспондує обов`язок, серед інших, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Отже, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі №755/14208/17-ц та від 20 вересня 2018 року у справі №751/3840/15-ц. Статтею 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги`передбачено, що у разі, коли жиле приміщення належить особі на праві приватної власності, то учасником правовідносин з надання житлово-комунальних послуг щодо такого приміщення є саме ця особа. Судом встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] , забезпечується послугами з постачання електричної енергії, які надавалися позивачем. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 04.05.2018 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.05.2018 року [PERSON] євласником квартири [ADDRESS] . Отже, зазначені відомості вказують на те, що на [PERSON] , як на власника, розповсюджується тягар по утриманню майна, а саме квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частинами 1 та 2 ст.89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Враховуючи вищевикладене, аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення заборгованість за спожиту електроенергію в розмірі 9\~915,42 грн є обґрунтованими та доведеними, а відтак такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3\~028,00 грн.

Outcome: approved