Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 08.01.2004 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданим Маріупольським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції 22.03.2004 року, актовий запис №01. Від шлюбу у них народились діти, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Діти наразі та після розірвання шлюбу будуть проживати разом з позивачем. Спільне життя з відповідачем у них не склалось. Між ними виникли непорозуміння, суперечки, різні погляди на життя, як наслідок їх шлюб розпався. Шлюбні відносини між нею та відповідачем фактично припинилися з липня 2023 року. На даний час шлюб існує лише формально. На сьогодні сімейних відносин з відповідачем не підтримують, спільне господарство не ведуть, живуть окремо. Спору з приводу майна подружжя та проживання дітей між ними не має. Вважає, що зберегти їх шлюб вже неможливо, у зв`язку з чим звертається до суду з даним позовом. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 серпня 2024 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Кривошеєнко О.Ю. в судове засідання не з`явилися, надали суду заяви з проханням розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просили задовольнити, зазначили, що проти заочного розгляду справи не заперечують. Відповідач [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відповідно приписів ч.11 ст.128 Цивільного процесуального кодексу України, тому вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, однак у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзив не подав, будь-яких заяв від нього не надходило, тому суд за наявності письмової згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 08 січня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, про що Маріупольським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції зроблено відповідний актовий запис №01 від 08 січня 2004 року та видано свідоцтво про одруження серії [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] . Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане 27.07.2012 року Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №337, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане 24.07.2006 року Приморським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис №283. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно з ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судом встановлено, що фактично шлюбні відносини між сторонами припинені. За цей час сторони не дійшли згоди щодо примирення. Спору про поділ майна подружжя та визначення місця проживання дітей між сторонами немає. Як вбачається з наведених сторонами обставин, сторони не мають наміру відновити сімейні стосунки, у зв`язку із чим суд вважає, що подальше сімейне життя та збереження сім`ї неможливі, тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки відповідач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право залишити його після розірвання шлюбу. Позивач у позовній заяви виявила бажання надалі іменуватися прізвищем « [PERSON] ». Згідно зі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 1211,20 гривень.

Outcome: approved