Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-01 00:00:00

[PERSON] , в інтересах якої діє представник, адвокат Бурлаков М.О., звернулася в суд із заявою про встановлення факту смерті матері - [PERSON] , [INFO] , де заінтересованою особою є Тячівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Вимоги заяви обґрунтовує тим, що 11 червня 2024 року згідно медичного свідоцтва про смерть № [NUMBER] (облікової форми 106/У) та свідоцтва про смерть виданого на тимчасово окупованій території України № [NUMBER] у селі Андріївка Волновахського району Донецької області від набряку та набрякання головного мозку, гострої серцевої недостатності, хронічної ішемічної хвороби серця померла її мати - [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що родинний зв`язок між [PERSON] та [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] . Заявниця вказує, що свідоцтво про смерть [PERSON] № [NUMBER] , видане на тимчасово непідконтрольній Україні території, а відтак таке свідоцтво є недійсним на території України. Зазначає, що 19.08.2024 року у Тячівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Проценко Л.М. відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] на підставі ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану". Посилаючись на роз`яснення, п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.2015 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" відповідно до яких суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, вказує що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Стверджує, що встановлення факту смерті необхідно для [PERSON] для отримання свідоцтва про смерть. Зазначає, що факт смерті матері [PERSON] на тимчасово окупованій території підтверджується: - медичним свідоцтвом про смерть №133 від 13.06.2024 року; - свідоцтвом про смерть виданим на непідконтрольній території України № [NUMBER] від 18.16.2024 року. Посилаючись на положення ст.ст. 315-318, 430, 431 ЦПК України, просить суд розглянути заяву про встановлення факту смерті [PERSON] , [INFO] , місце смерті: Україна, село Андріївка Волновахського району Донецької області, яка настала [INFO] та зобов`язати Тячівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції видати [PERSON] свідоцтво про смерть її матері - [PERSON] , [INFO] . Рішення просить допустити до негайного виконання. Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 01.10.2024 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Надіслано заявнику копію ухвали, а заінтересованій особі копію ухвали разом з копіями доданих заявником документів. Заявниця [PERSON] , та її пердставник, адвокат Бурлаков М.О. будучи повідомленими про дату час та місце розгляду справи , що підтверджується довідкою про доставку еклектронного документа в судові засідання призначені на 15 год. 30 хв. 1 жовтня 2024 та 11 год .00 хв. 02.10.2024 не з`явилися та про причини неявки не повідомили. Заінтересована особа, Тячівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції будучи повідомленими про дату час та місце розгляду справи, що підтверджується довідкою про доставку еклектронного документа в судові засідання призначені на 15 год. 30 хв. 1 жовтня 2024 та 11 год .00 хв. 02.10.2024 не з`явилися та про причини неявки не повідомили. У зв`язку з неявкою у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, суд відповідно до положень ч.1 ст.223 ЦПК України, розглянув справу за відсутності учасників справи та на підставі наявних в ній письмових доказів. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази, що надані заявницею та її представником до позовної заяви, виходячи з їх належності та допустимості, суд дійшов наступного висновку. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно із ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. До фактів, що мають юридичне значення, відповідно до п.8 ч.1 ст. 315 ЦПК України відносить і встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Згідно ч.1 ст. 316 ЦПК України, заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Згідно ч.1 ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану" підставою для проведення державної реєстрації смерті є документ встановленої форми про смерть, виданий закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою, рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до Розділу ІІІ пункту 5 Правил реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції Українив ід 18 жовтня 2000 р. N 52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 22 листопада 2007 р. N 1154/5), зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 р. за N 719/4940, підставою для реєстрації смерті є: а) лікарське свідоцтво про смерть форми N 106/о, затвердженої\~наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 N 545, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за N 1150/13024; б) фельдшерська довідка про смерть форми N 106-1/о, затвердженої\~наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 N 545, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за N 1150/13024; в) лікарське свідоцтво про перинатальну смерть форми N 106-2/о, затвердженої\~наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 N 545, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за N 1150/13024; г) рішення суду про оголошення особи померлою; ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; д) повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України, у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; е) повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятору, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Ці документи додаються до другого примірника актового запису про смерть. Реєстрація смерті провадиться в органах реєстрації актів цивільного стану за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. З наведеного вбачається, що законодавець визначив чіткий перелік підстав та документів для можливості проведення державної реєстрації смерті особи. Судом встановлено, що згідно копії паспорту громадянки України серії [NUMBER] виданого 03.12.1998 року Пролетарським РВ ДМУУ МВС України в Донецькій області вбачається, що [PERSON] , [INFO] за час життя, являлася громадянкою України (а.с.10-12). Згідно свідоцтва про народження серії № [NUMBER] вбачається, що батьками заявниці [PERSON] зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.14). З довідки про причини смерті №133 від 13.06.2024 року вбачається, що [PERSON] померла [INFO] в с. Андріївка, Донецької області, яка на даний час є тимчасово окупованою територією України, про що незаконно сформованим на тимчасово окупованій території України "органом" Пролетарським відділом РАЦС Донецького міського управління юстиції Міністерства юстиції ДНР видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 18.06.2024 (а.с.15-16, 17). Як вбачається з відмови Тячівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Тячівському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №635/31.8-22 від 19.08.2024 року [PERSON] було відмовлено у проведення державної реєстрації смерті [PERSON] , яка померла [INFO] відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", у зв`язку з тим, що до заяви не додано встановлений чинним законодавством України документ, який є підставою для державної реєстрації смерті (а.с.18). З відображеної на світлині дати, що доданої до заяви [PERSON] можна встановити, що така зафіксована 15.06.2024 року о 16 год. 47 хв.. На цій світлині зображено загороджену на території кладовища дві могили, на одній з яких напис [PERSON] , а на могилі, що знаходить поруч можливо встановити лише напис " [PERSON] " (а.с.19). На наступній світлині, яку додано до матеріалів заяви, вбачається, що така зафіксована 15.06.2024 року о 12 год. 27 хв. із зображенням жінки похилого віку в труні, на яку заявниця та її пердставник вказує як померлу [PERSON] (а.с.20). Відповідно до ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Встановлення відповідного юридичного факту необхідно заявнику для отримання свідоцтва про смерть матері, що може вплинути на забезпечення можливості оформлення права на спадкування за законом у першу чергу після смерті [PERSON] . Аналізуючи наведене, надані суду письмові докази у їх сукупності, враховуючи фактичні дані, які в них містяться, обставини, встановлені в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що суду надано достатньо доказів для встановлення факту смерті [PERSON] \~в певний\~час і\~за певних\~обставин. Враховуючи вищенаведене\~та те,\~що встановлення\~даного факту\~має для\~заявника юридичне\~значення,\~суд вважає,\~що вимоги\~заяви слід\~задовольнити та\~встановити факт,\~згідно якого [PERSON] , [INFO] , громадянки України, уродженки селища Ушакове, Колпнянського району Орловської області, зареєстованої в [ADDRESS] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , померла [INFO] , у віці 93 роки, у селі Андріївка, Волновахського району, Донецької області, Україна . Згідно п.2 ч.1, ч. 2 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, розглядаються невідкладно з дня надходження відповідної заяви до суду. Згідно з ч. 4\~ ст. 317 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Частинами першою та третьою ст. 2 Конституції України визначено, що суверенітет України поширюється на всю її територію, а територія України в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Стаття 3 Конституції України передбачає, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану. Враховуючи практику Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини, Молдови та Росії, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, яка започаткувала виняток із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення, який полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи видані на окупованій території, зокрема недійсність не може бути застосована до таких дій як, реєстрація народжень, смертей і шлюбів. Також враховуючи ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватися на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Свідоцтво про смерть, надане заявницею для державної реєстрації факту смерті [PERSON] , не може визнаватися належним документом з підстав його складання установою, яка знаходиться на тимчасово непідконтрольній території України, але вказана в ньому інформація береться судом до уваги в частині, що підтверджується поясненнями заявниці в заяві, а також дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами. Враховуючи вищевказане та з огляду на те, що [PERSON] позбавлена можливості звернутися до компетентних органів та зареєструвати у встановленому законом порядку факт смерті свої матері [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] у с. Андріївка, Волновахського району, Донецької області, що є тимчасово окупованою територією України, суд не має сумнівів достовірності та правдивості встановленого факту, оскільки пояснення заявниці, викладені в заяві узгоджується з письмовими доказами. А тому зважаючи, що встановлення зазначеного факту зумовлено необхідністю реєстрації факту смерті [PERSON] та у подальшому отримання відповідного свідоцтва, суд дійшов висновку про задоволення заяви. На підставі викладеного, Конституції України,

Outcome: approved