Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-24 00:00:00

Позивач звернувся з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що [PERSON] звернувся до АТ КБ "ПриватБанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 26.01.2012 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 13 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою [PERSON] підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості [PERSON] станом на 14.06.2018 року має заборгованість в розмірі 64 772 грн. 65 коп., яка складається з наступного: 33 244 грн. 25 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 5 182 грн. 76 коп. - нараховано відсотків за користування кредитом, 22 785 грн. 04 коп. - нараховано пені, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 3 060 грн. 60 коп. штраф (процентна складова). У зв`язку з цим, просить стягнути з [PERSON] на користь Банку заборгованість за кредитом в сумі 64 772 грн. 65 коп. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1 762 грн. Ухвалою від 29 жовтня 2018 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. 20.11.2018 року [PERSON] подано відзив на позовну заяву та клопотання про зупинення провадження по справі. Ухвалою суду від 02 січня 2019 року провадження по справі зупинено до розгляду кримінальної справи по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України (справа № 712/720/18). 10.07.2023 року представником позивача подано до суду клопотання про відновлення провадження по справі у зв`язку з ухваленням 15 лютого 2023 року Соснівським районним судом м. Черкаси вироку по справі № 712/720/18. Ухвалою від 13 липня 2023 року поновлено провадження по справі, у зв`язку з тим, що обставини, які викликали зупинення провадження у даній справі відпали. Ухвалою суду від 06 листопада 2023 року по справі замінено неналежного відповідача [PERSON] на належного - [PERSON] . 06 грудня 2023 року заміненим відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву. 22.12.2023 року представником позивача подано відповідь на відзив. 22.01.2024 року відповідачем [PERSON] подано додаткові письмові пояснення до відзиву на позовну заяву. 02.02.2024 року представником позивача подано письмові заперечення. 06.02.2024 року відповідачем [PERSON] подано письмові заперечення щодо позову. 23.02.2024 року представником позивача подано пояснення на заперечення. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами цивільного законодавства. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] звернувся до АТ КБ "ПриватБанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 26.01.2012 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 13 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою [PERSON] підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості [PERSON] станом на 14.06.2018 року має заборгованість в розмірі 64 772 грн. 65 коп., яка складається з наступного: 33 244 грн. 25 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 5 182 грн. 76 коп. - нараховано відсотків за користування кредитом, 22 785 грн. 04 коп. - нараховано пені, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 3 060 грн. 60 коп. штраф (процентна складова). У поданому до суду відзиві на позовну заяву [PERSON] зазначав, що у 2012 році відкрив банківський рахунок в ПАТ КБ «ПриватБанк» № [NUMBER] . Приблизно в 2013 році під час відпочинку в спільній компанії відповідач познайомився із [PERSON] та [PERSON] . Через деякий час він почав спілкуватися з ними та підтримувати дружні стосунки. Наприкінці весни 2016 року в нього виникли проблеми зі здоров`ям та потрібні були грошові кошти на лікування, у зв`язку з чим він змушений був виїхати до свого батька до Російської Федерації, де останній працює. [PERSON] достеменно знав про його від`їзд. Також він перестав користуватися сім-карткою «Лайфсел» [NUMBER] . В листопаді його співмешканка [PERSON] , яка проживала за місцем його реєстрації, погасила заборгованість по вказаній банківській картці. 28 липня 2017 року після повернення в Україну, відвідав відділення Банку, де довідався від менеджера про несанкціоноване використання його персональних даних у роботі з Інтернет-банкінгом «Приват-24» та заволодіння коштами банківської установи невідомою особою від імені [PERSON] в час, коли останній перебував в Російській Федерації. Під час спілкування з працівником банком йому також стало відомо, що невстановлені особи (як згодом виявилося це [PERSON] ), використовуючи відновлений фінансовий телефон, здійснили активацію в інтернет банкінгу «Приват 24» та в подальшому провели без відома [PERSON] ряд операцій: здійснили активацію картки, збільшили ліміт коштів, здійснили переводи коштів на карткові рахунки інших користувачів та інше. Так, Вироком Соснівського районного суду м. Черкаси від 15 лютого 2023 року встановлено, що [PERSON] , маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману та способом вчинення незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, вчинив протиправні дії відносно свого знайомого [PERSON] , користуючись нагодою його відсутності та перебуванні на лікуванні в Російській федерації, розраховуючи на те, що його дії та наслідки не будуть помічені та з`ясовані, виробив план дій для реалізації своїх злочинних намірів. Так, він маючи спеціальну освіту за фахом економіки підприємництва та досвід роботи в банківських установах, розуміючись на тонкощах системи кредитування, достовірно знаючи, що доступ до рахунків [PERSON] , без наявності платіжної картки та пін-коду, можна здійснити тільки за допомогою авторизації в системі Приват 24 з використанням фінансового номеру, якого в нього на той час не було, а сім-картка з фінансовим номером телефону знаходилась у [PERSON] , який перебував за межами України, та не використовував вказану сім - картку, здійснив 13.06.2017 о 13.00 годині відновлення в магазині « [INFO] », що по [ADDRESS] сім-картки мобільного оператора «Lifecell» з номером [NUMBER] , надавши при цьому співробітникам магазину, уповноважених на вчинення таких дій, код блокування сім-картки, який йому був повідомлений оператором «Lifecell» після дзвінка на гарячу лінію з проханням блокування сім-картки. Після цього, продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння грошовими коштами [PERSON] , 15.06.2017 о 14.43 годині здійснив авторизацію в системі «Приват 24» за допомогою відновленого фінансового номеру та таким чином отримав доступ до розпоряджання рахунком кредитної картки [PERSON] виявив наявну заборгованість по ній, та з метою вчинення подальших незаконних дій, для покращення рівня довіри банку до клієнта погасив наявну заборгованість, та вніс за допомогою терміналу самообслуговування «Приват24», розташованого за адресою: [ADDRESS] , грошові кошти в сумі 200 грн., виконання фінансових зобов`язання [PERSON] перед ПАТ КБ Приватбанк, дало змогу, реалізувати подальші злочинні наміри. Так, в подальшому [PERSON] неодноразово заволодів грошовими коштами шляхом обману та способом вчинення незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, кошти витрати на власні потреби. Вказаним вироком [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених, зокрема, ч. 3 ст. 190 КК України. Враховуючи наявність вироку суду за клопотанням представника позивача, ухвалою суду від 06 листопада 2023 року по справі замінено неналежного відповідача [PERSON] на належного - [PERSON] . В поданому до суду відзиві на позовну заяву [PERSON] зазначив, що банківська картка [PERSON] , коли він перебував в росії з 17.10.2016 року по 17.07.2017 року знаходилася у його знайомої [PERSON] , яка проживала з ним в одному помешканні. Остання активно користувалася вказаною карткою - проводила перекази з карти на карту, знімала готівку в банкоматі, поповнювала карту в терміналі, купувала товари в торгівельній мережі, проводила операції за допомогою Приват24. Сім карта фінансового номера банківської карти була відновлена 13.06.2017 року, що надало можливість проводити несанкціоновані дії з картковим рахунком до дати 19.07.2017 року - дати блокування своєї банківської картки [PERSON] . Отже, передаючи в користування [PERSON] свою банківську картку. [PERSON] не виконав вимоги «привал надання банківських послуг». Окрім, цього вважає, що він не може бути належним відповідачем по справі, оскільки Договір про надання банківських послуг він не підписував, будь-яких договірних та зобов`язальних відносин з Банком він не має. Належним відповідачем по справі має бути [PERSON] . Оцінюючи надані сторонами докази та пояснення, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною другою зазначеної вище статті визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 Глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Судом достовірно встановлено, підтверджено [PERSON] у поданому до суду відзиві та підтверджено представником позивача в судовому засідання, що саме [PERSON] звертався до АТ КБ "ПриватБанк" з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 26.01.2012 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 13 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. У частині першій ст. 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно з ч. 1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. На підставі ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно ст.ст.610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання всіма сторонами. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. А також ч. 3 даної статті передбачено, що зобов`язання має ґрунтуватися на, засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від виконання зобов`язання. Відповідно до ч.2 ст.615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (належне виконання). Згідно із ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Отже, досліджені письмові докази спростовують посилання позивача на те, що внаслідок протиправних дій відповідача [PERSON] , що встановлено в межах кримінальної справи, банку було завдано збитків, просив суд стягнути заборгованість по кредитному договору з відповідача на свою користь. При цьому, суд звертає увагу на те, що АТ «ПриватБанк» не враховано факт існування договірних правовідносин, які виникли на підставі кредитного договору, укладеного з [PERSON] . Цей договір не був визнаний недійсним. Наявність кримінального правопорушення, вчиненого [PERSON] не впливає на договірні правовідносини, що виникли між Банком і [PERSON] , не спростовує їх існування та не припиняє їх. Вимоги позивача зумовлені неналежним виконанням укладеного між позивачем та фізичною особою договору, порушення зобов`язань за договором, тоді як правовідносини із відшкодування шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням, як правило, може мати місце лише за відсутності договірних правовідносин. Отже, позивач звернувся з позовом до [PERSON] з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. В подальшому за клопотанням представника позивача відповідача по справі було замінено на [PERSON] Ч.ч. 4,6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Так, вироком суду від 15 лютого 2023 року, дійсно, встановлено вчинення [PERSON] шахрайських дій відносно [PERSON] . При цьому, кредитно-договірні відносини до цього часу існують саме між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] . Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Невід`ємною частиною договору банківського обслуговування є Умови і правила надання банківських послуг, розміщені на офіційному сайті у мережі інтернет https://privatbank.ua/terms/. Відповідно до п. 14.12. ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та п. 1 розділу VI Положення № 705, користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Відповідно до п.п. 2, 5 розділу VI Положення № 705, користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним. Користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Відповідно до п. 7 розділу Х Положення № 705 контроль за рухом і цільовим використанням електронних платіжних засобів здійснюється власниками цих рахунків. За змістом п. 6 розділу VI Положення № 705 та п. 14.6. ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Відповідач це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з положеннями ст. 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Належними є сторони, які є суб`єктами спірних правовідносин. Належним є відповідач, який дійсно є суб`єктом порушеного, оспорюваного чи невизнаного матеріального правовідношення. Належність відповідача визначається, перш за все, за нормами матеріального права. Відтак, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати по пред`явленому позову при наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. На позивачеві лежить обов`язок довести, що саме йому належить оспорюване право, а вказаний ним відповідач зобов`язаний виконати покладений на нього законом або договором обов`язок. Законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згідний, але й просить про заміну неналежного відповідача належним. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. За приписами статті 51 ЦПК України суд першої інстанції може залучити до участі у справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем лише за клопотанням позивача. У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК України, статтею 51 ЦПК України. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. Вирішення даного спору належним чином без участі у справі належного відповідача було б прямим порушенням прав особи, яка не залучена до участі у справі у якості відповідача, і до якої мав би бути пред`явлений даний позов. Обов`язок та право визначати відповідачів, до яких пред`являється позов, покладається саме на позивача. Отже, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а в сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає що позов задоволенню не підлягає у зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог до відповідача [PERSON] . Враховуючи, що позов не підлягає до задоволення, то відповідно до ст.141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed