Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-23 00:00:00

Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 21.07.2022 року по цивільній справі №333/6349/21, дитину - [PERSON] , [INFO] , відібрано у батьків - [PERSON] , [PERSON] , без позбавлення їх батьківських прав, строком на один рік. Згідно з рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 07.02.2023 року №56 малолітньому [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. З 07.10.2021 року по теперішній час дитина перебуває у Православному дитячому будинку «Надія» Запорізької єпархії УПЦ на повному державному забезпеченні. Відповідно до Указу Президента України №64/2022 «Про проведення воєнного стану в Україні» з 24.02.2022 року, у зв`язку із загрозою життю і здоров`ю, вихованці дитячого будинку 04.03.2022 року були евакуйовані до Республіки Польща, де і перебувають понині. За інформацією адміністрації Православного дитячого будинку «Надія» Запорізької єпархії УПЦ від 05.10.2023 року №81/06, за період перебування дитини у закладі, як і після евакуації дитячого будинку до Республіки Польща, мати - [PERSON] свого сина жодного разу не відвідала, не телефонувала, не цікавилася життям та здоров`ям, навчанням, допомоги дитині не надавала, батько - [PERSON] декілька разів провідував дитину у дитячому будинку, приносив солодощі та фрукти, цікавився життям дитини, а після евакуації дитячого будинку до Республіки Польща, декілька разів телефонував до дитини, питав як він себе почуває, що робить, як навчається, обіцяв хлопчику зробити все, щоб його забрати. Станом на 05.10.2023 року, ані мати, ані батько, офіційно питання про повернення дитини в родину не порушували. Під час виходу за адресою реєстрації матері дитини було складено акт обстеження умов проживання від 02.10.2023 року, яким встановлено, що в квартирі проживає рідний дядько дитини [PERSON] , який повідомив, що [PERSON] своїм сином не цікавиться, наразі зрідка приходить до квартири, оскільки мешкає з новим співмешканцем у Олександрівському районі м.Запоріжжя (точна адреса йому не відома). Під час виходу за адресою проживання батька дитини було складено акт обстеження умов проживання від 17.10.2023 року, яким встановлено, що наразі він мешкає на [ADDRESS], де для проживання дитини умови не створені. Таким чином, зазначені вище факти можна розцінювати як свідоме ухилення [PERSON] та [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків. Така поведінка суперечить інтересам дитини. Зважаючи на вищевикладене, позивач просить суд позбавити відповідачів батьківських прав відносно малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Представник позивача у судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена своєчасно і належним чином, надала суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю, просила суд прийняти рішення в інтересах дитини. У судове засідання відповідач - [PERSON] , будучи належним чином повідомленим судом про час і місце розгляду справи, не з`явився. Відзиву з приводу поданої позовної заяви від відповідача до суду не надходило. Відповідач - [PERSON] ( [PERSON] ) у судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена своєчасно і належним чином. У судовому засіданні, яке відбулося 10.06.2024 року, зазначила, що доглядати і виховувати дитину на даний час немає змоги, з клопотанням про повернення їй дитини ні до кого не зверталась. Їй би дуже хотілося повернути все як було, але вона не знає як це зробити. Місця проживання немає. За весь цей час вона сина жодного разу не відвідала, не телефонувала йому, не цікавилася життям та здоров`ям, навчанням, допомоги дитині не надавала. Вона має іншу дитину, 5 років, яку в неї також вилучили до дитячого будинку і щодо якої її позбавили батьківських прав. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином. Заяв, клопотань, які б перешкоджали розгляду справи, суду надано не було. Суд, вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, дійшов наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , виданим Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції,актовий запис №1116, відповідачі є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] (а.с.4). Підстава запису відомостей про батька - спільна заява матері і батька про визнання батьківства (а.с.9-10). Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 21.07.2022 року по цивільній справі №333/6349/21, неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , відібрано у батьків - [PERSON] , [PERSON] , без позбавлення їх батьківських прав, строком на один рік, стягнуто з [PERSON] , [PERSON] на користь особи чи дитячого закладу, у разі влаштування до нього дитини, аліменти на неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення нею повноліття з [INFO] та до повноліття дитини, на рахунок, який буде відкрито на ім`я неповнолітнього у Державному ощадному банку України (а.с.5-8). Згідно з рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 07.02.2023 року №56 малолітньому [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.14). На підставі акту обстеження умов проживання від 17.10.2023 року, складеного спеціалістами Відділу по Заводському району служби у справах дітей, під час виходу за адресою проживання батька дитини встановлено, що наразі він мешкає в дачному будинку в Скворцова «Коксохімік», де для проживання дитини умови не створені (а.с.12). Відповідно до акту обстеження умов проживання від 02.10.2023 року, складеного спеціалістами Відділу по Комунарському району служби у справах дітей, під час виходу за адресою реєстрації матері дитини встановлено, що в квартирі проживає рідний дядько дитини [PERSON] , який повідомив, що [PERSON] своїм сином не цікавиться, зрідка приходить до квартири, оскільки мешкає з новим співмешканцем у Олександрівському районі м.Запоріжжя (а.с.21). Згідно з інформацією вих.№81/06 від 05.10.2023 року (а.с.20), №039/24 від 05.06.2024 року, наданою Православному дитячому будинку «Надія» Запорізької єпархії УПЦ, з 07.10.2021 року по теперішній час дитина перебуває у Православному дитячому будинку «Надія» Запорізької єпархії УПЦ. Відповідно до Указу Президента України №64/2022 «Про проведення воєнного стану в Україні» з 24.02.2022 року, у зв`язку із загрозою життю і здоров`ю, вихованці дитячого будинку 04.03.2022 року були евакуйовані до Республіки Польща, де і перебувають по теперішній час. За період перебування дитини у закладі, як до, так і після евакуації дитячого будинку до Республіки Польща, матір - [PERSON] свого сина жодного разу не відвідала, не телефонувала, не цікавилася життям та здоров`ям, навчанням, допомоги дитині не надавала, батько - [PERSON] декілька разів провідував дитину у дитячому будинку, приносив солодощі та фрукти, цікавився життям дитини, а після евакуації дитячого будинку до Республіки Польща, спочатку декілька разів телефонував до дитини, питав як він себе почуває, що робить, як навчається, обіцяв хлопчику зробити все, щоб його забрати, далі його спілкування з дитиною стало набагато рідкішим. Станом на 27.05.2024 року, ні мати, ні батько, з питанням можливості повернення дитини в родину до адміністрації дитячого будинку не зверталися. Відповідно до висновку щодо розв`язання спору про позбавлення батьківських прав [PERSON] , [PERSON] , відносно малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , від 25.10.2023 року №19.01/01-32-788, Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району вважає за доцільне позбавити батьківських прав матір [PERSON] , батька [PERSON] , відносно малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , взявши до уваги, що вони не займаються вихованням дитини, не піклуються про її фізичний і духовний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя, з питанням повернення дитини на виховання в родину не зверталися (а.с.13). Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7 ст.7 Сімейного кодексу України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст.150 Сімейного кодексу України). Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Згідно з ч. 1 ст. 152 Сімейного кодексу України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. На підставі ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно зі ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Вирішуючи даний спір, суд враховує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У ході судового розгляду справи судом встановлено, що в порушення зазначених вимог закону відповідачі [PERSON] , [PERSON] свої батьківські обов`язки відносно малолітньої дитини не виконують, не піклуються належним чином про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, не готують до самостійного життя. Дитину у Православному дитячому будинку «Надія» Запорізької єпархії УПЦ відповідач [PERSON] взагалі не відвідувала, станом її здоров`я та умовами виховання не цікавилася, а відповідач [PERSON] дуже рідко цікавився станом здоров`я та умовами виховання сина, ні до кого з приводу повернення дитини в родину не звертався, розглядом даної цивільної справи у суді не цікавився, у судове засідання жодного разу не з`явився. До Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району як органу опіки та піклування, як і до суду, для вирішення питання про повернення їм на виховання дитини відповідачі не зверталися. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність позбавлення батьківських прав [PERSON] ( [PERSON] ), [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Так як задоволена вимога позивача, який був звільнений від сплати судового збору при подачі заяви, з відповідачів повинен бути стягнений в дохід держави судовий збір.

Outcome: approved