Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-01 00:00:00

В червні 2024 року АТ «Сенс Банк» звернулось до суду з позовом про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором у розмірі 184\~005,85\~грн. та понесених судових витрат. Як на підставу позовних вимог вказано, що 15.07.2021 відповідач [PERSON] уклав з АТ «Альфа-Банк» угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 631723420, відповідно до умов якої отримав кредит та зобов`язався сплачувати проценти за користування кредитом, інші передбачені угодою платежі в строки і на умовах, передбачених кредитним договором. Проте свої зобов`язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконував, несвоєчасно та не в повному обсязі здійснював погашення заборгованості, внаслідок чого станом на 17.07.2023 утворилась заборгованість, яка становить 184\~005,85 грн. та складається з: 93\~419,05 грн. прострочене тіло кредиту, 17\~402,58 грн. відсотки за користування кредитом, 70\~724,57\~грн. тіло кредиту, 2\~459,65 грн. відсотки за прострочене тіло кредиту. 12.08.2022 загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк», запис про що внесений до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, громадських формувань 30.11.2022. Посилаючись на наведені обставини, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача вказаної заборгованості. Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 24.06.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. 03.07.2024 на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого він позовні вимоги визнає частково. В обґрунтування своїх заперечень проти позову [PERSON] посилається на те, що зі змісту позовної заяви вбачається, що кредитний договір було підписано ним електронним цифровим підписом шляхом використання одноразового ідентифікатора, який було направлено на номер телефону [NUMBER] . Проте відповідач наполягає, що він не користується даним номером і він йому не належить, його номер телефону [NUMBER] . В той же час, відповідач не спростовує факт отримання ним кредитним коштів від банку та особисто зазначає про те, що в зв`язку зі скрутним матеріальним становищем, наявністю на утриманні дитини з інвалідністю, введенням воєнного стану та частковим пошкодженням його майна він не мав можливості погашати заборгованість у визначеному в кредитному договорі розмірі, в зв`язку з чим звертався до АТ «Сенс Банк» із заявою про реструктуризацію суми боргу та зменшення щомісячних платежів. На підтвердження вказаної обставини долучає до відзиву копію заяви від 19.07.2023, адресованої голові правління АТ «Сенс Банк». Додатково відповідач зауважував, що при видачі кредиту позивачем не було належним чином оцінено його матеріальний стан, що суперечень діючому законодавству. Враховуючи викладене, [PERSON] просив суд в задоволенні позову АТ «Сенс Банк» до нього частково відмовити, вважати заборгованістю тільки суму по тілу кредиту 93\~419,05 грн., а також просив розбити платежі за кредитом на суму 1\~000,00 грн. 1\~200,00 грн. на місяць. Відповідач просив суд відмовити у стягненні з нього на користь позивача судового збору, оскільки спір можливо було вирішити в позасудовому порядку. 26.07.2024 на адресу суду від представника позивача АТ «Сенс Банк» надійшли додаткові пояснення по справі, згідно яких він вважає, що укладення кредитного договору шляхом його підписання одноразовим ідентифікатором відповідає вимогам діючого законодавства,в тому числі ЗУ «Про електронну комерцію». Вважає, що твердження відповідача про неотримання ним одноразово ідентифікатора спростовуються його ж особистими поясненнями, що не спростовують факт отримання кредитних коштів, та частковим визнанням позову. 29.07.2024 [PERSON] подав до суду письмові пояснення, згідно яких зауважував, що додаткової домовленості між сторонами про збільшення кредитного ліміту до 200\~000,00 грн. не було, йому невідомі формули розрахунку відсотків і комісії за кредитним договором № 631723420. В судове засідання представник позивача АТ «Сенс Банк» не з`явився, повідомлений судом про розгляд справи належним чином. Від нього 22.07.2024 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву не заперечував проти розгляду справи за його відсутності. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін. Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. 15.07.2021 [PERSON] підписав оферту на укладання угоди про надання споживчого кредиту № 631723420, згідно якої запропонував АТ «Альфа-Банк» укласти угоду на наступних умовах: тип кредиту кредитування рахунку; ліміт кредиту -117\~200,00 грн.; спосіб та строк надання кредиту безготівковим шляхом, процентна ставка за користування кредитом - \~37,00 % річних, максимальна сума кредиту (кредитної лінії) складає 200\~000,00 грн. 15.07.2024 оферта позичальника була акцептована банком. Для клієнта була випущена міжнародна платіжна карта MasterCard DEBIT WORLD (а.с. 41-43). 15.07.2021 відповідач [PERSON] підписав паспорт споживчого кредиту, який містить інформацію щодо строку кредитування, суму кредиту, мету отримання кредиту, спосіб та строк надання кредиту, процентну ставку та розміру платежу. Підписання відбуло шляхом використання електронного цифрового підпису у вигляді одноразового ідентифікатора «0581» (а.с. 38-41). Згідно довідки про ідентифікацію акцепт кредитного договору позичальником [PERSON] здійснено підписанням аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора «0581», направленого йому 15.07.2021 на номер телефону [NUMBER] \~(а.с. 74). Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 17.07.2023 становить 184\~005,85 грн. та складається з: 93\~419,05\~грн. прострочене тіло кредиту, 17\~402,58 грн. відсотки за користування кредитом, 70\~724,57\~грн. тіло кредиту, 2\~459,65 грн. відсотки за прострочене тіло кредиту (а.с.\~31-35). Надання кредиту та користування [PERSON] кредитними коштами позивач підтвердив випискою по особовому рахунку відповідача за період з 15.07.2021 по 17.07.2023 (а.с. 20-30). Виписка по рахунку, відповідно до положень ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», п. 62, 63 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04.07.2018 № 75, є первинними документами, які підтверджують здійснення по банківському рахунку операції. Верховний Суд у постановах від 04 липня 2018 року у справі № 201/5527/16-ц, від 25.05.2021 року у справі № 554/4300/16-ц дійшов висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. 25.01.2024 АТ «СЕНС БАНК» на адресу відповідача надіслано досудову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань, в якій вимагав від відповідача протягом 30 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги банку, але в будь-якому випадку не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання даної вимоги, усунути порушення умов кредитного договору та погасити заборгованість в розмірі простроченого боргу, у випадку невиконання, - достроково повернути кредит у повній непогашеній сумі та сплатити всі нараховані і несплачені проценти за користування кредитом, а саме 184\~005,85 грн. (а.с.\~75). 12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на AT «Сенс Банк». Запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.11.2022. 19.07.2023 [PERSON] звернувся до голови правління АТ Сенс Банк» із заявою, згідно якої повідомив, що через скрутний матеріальний стан має можливість здійснювати погашення за кредитним договором № 631723420 лише в розмірі 1\~200,00\~грн. щомісячно (а.с. 89). З пояснень відповідача та матеріалів справи вбачається, що у нього на утриманні перебуває дитина-інвалід [PERSON] , [INFO] (а.с. 90, 91, 93). Вирішуючи даний спір, суд виходить з наступного правового регулювання. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини другої статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до положень статей 5, 15 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - це документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Суб`єкти електронного документообігу, які здійснюють його на договірних засадах, самостійно визначають режим доступу до електронних документів, що містять конфіденційну інформацію, встановлюють для них систему (способи) захисту. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає, яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже з огляду на положення вище вказаного законодавства можливо дійти висновку, що з урахуванням особливостей договору щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача. Із матеріалів справи вбачається, що Банком використовується електронний договір та застосування цифрового підпису боржника. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054\~ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір, умови якого позивачем були виконані. Однак відповідач [PERSON] свої зобов`язання за цим договором щодо повернення кредитних коштів та відсотків за їх використання виконував неналежним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість згідно розрахунку позивача, який відповідає умовам, узгодженими між сторонами, а також сумам, отриманим відповідачем, і підтверджений випискою з особового рахунку і розрахунком заборгованості. Доказів, які б спростовували правильність наданого Банком розрахунку, матеріали справи не містять. Посилання відповідача на те, що номер телефону, на який було направлено одноразовий ідентифікатор для підписання кредитного договору, йому не належить - судом не приймаються до уваги, оскільки відповідач не спростовує факт отримання кредитних коштів та наявність в нього заборгованості перед банком. Цю обставину підтверджує також особисте звернення відповідача до банку з метою реструктуризації заборгованості (зменшення щомісячних платежів). Часткове визнання відповідачем позову в частині простроченого тіла кредиту в сумі 93\~419,05 грн. та посилання на його важкий матеріальний стан не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову в іншій частині заявлених вимог, оскільки вказане звільнення від заборгованості за кредитним договором (в тому числі по тілу кредиту і нарахованим відсоткам) через скрутні матеріальні обставини не передбачено діючим законодавством. Також не заслуговують на увагу твердження відповідача про те, що банком в односторонньому порядку було збільшено розмір кредитного ліміту до 200\~000,00 грн., оскільки зі змісту паспорту споживчого кредиту та акцепту на укладання угоди вбачається, що на час укладення кредитного договору сторонами було погоджено, що максимальна сума кредиту становить 200\~000,00 грн. Враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, кредитні кошти не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість, яка не спростована, згідно статей 526, 1054\~ЦК України з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в розмірі 184\~005,85 грн., яка підтверджена розрахунком позивача. Щодо вимог відповідача [PERSON] про розстрочку виконання рішення, судом встановлено наступне. В обґрунтування вимог про розстрочення виконання рішення про стягнення з нього заборгованості [PERSON] посилається на те, що він перебуває у тяжкому матеріальному стані, в нього на утриманні перебуває дитина з інвалідністю, через часткове пошкодження його майна в м. Миколаєві внаслідок військової агресії російської федерації він є внутрішньо переміщеною особою. Відповідно до ч. 1 ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Згідно з ст. 129 - 1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Згідно ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно до ст. 33 ЗУ «Про виконавче провадження» у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання. Згідно ч.ч. 1, 3, 4 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка - спосіб виконання зобов`язання, при якому виконання проводиться не одночасно і в повному обсязі, а частинами і в строки, встановлені наперед. Закон пов`язує можливість відстрочки та розстрочки виконання рішення лише з об`єктивними, тобто такими, що не залежать від волі боржника, обставинами, які носять винятковий характер і утруднюють виконання рішення суду у строк чи у встановлений судом спосіб. Таким чином, розстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим. Відстрочення виконання судового рішення не є правоперетворюючим судовим рішенням. Саме розстрочення впливає лише на порядок примусового виконання рішення, а природа зобов`язань залишається незмінною. Натомість таке розстрочення або відстрочення унеможливлює примусове виконання судового рішення до спливу строків, визначених судом. Така правова позиція сформована Великою Палатою ВС у постанові від 04 06.2019 у справі №916/190/18. Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. [PERSON] стверджує, що можливості сплатити заборгованість в повній мірі на даний час немає, просить суд врахувати, що він перебуває в скрутному матеріальному стані. При цьому будь-яких доказів на підтвердження сукупного розміру отримуваного ним доходу, понесених витрат тощо до матеріалів справи не долучено. За таких обставин встановити дійсний матеріальний стан відповідача станом на дату постановлення рішення, та відповідно неможливість виконання судового рішення не виявляється можливим. Враховуючи викладене, вимоги відповідача [PERSON] про розстрочку виконання рішення суду є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, що не позбавляє його можливості звернутись до суду із заявою про розстрочку виконання рішення суду в порядку ст. 435 ЦПК України надавши належні, допустимі та достатні докази в обґрунтування своїх вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено в повному обсязі, на підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 2\~422,40 грн.

Outcome: approved