Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-08 00:00:00

\~\~\~26.02.2024 позивач звернулася до суду з даним позовом, у якому просить скасувати арешт майна, а саме з квартири, що належить [PERSON] на праві власності частку від 40/100 часток в праві власності на квартиру [ADDRESS] , який було накладено Ленінським ВДВС у м. Харкові (обтяження № зареєстровано 05.05.2017 у спеціальному розділі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно) на підставі постанови про арешт майна боржника 51329656. В обґрунтування\~позову вказала,\~що 18.11.2023\~вона звернулась\~до Другої\~Харківської міської\~державної нотаріальної\~контори з\~заявою про\~видачу свідоцтва\~про право\~на спадщину\~за законом\~на \~частку від\~40/100\~часток в\~праві власності\~на квартиру\~ [ADDRESS] \~після померлого\~ [INFO] [PERSON] \~ [INFO] .\~Спадщину після\~померлого чоловіка,\~ [PERSON] прийняла\~шляхом подачі\~17.06.2020\~року заяви\~про прийняття\~спадщини до\~Другої Харківської\~міської державної\~нотаріальної контори,\~яку зареєстровано\~в книзі\~обліку та\~реєстрації спадкових\~справ за\~№ 540\~від 17.06.2020\~року.\~На підставі\~зазначеної заяви\~17.06.2020\~року Другою\~Харківською міською\~державною нотаріальною\~конторою було\~заведено спадкову\~справу №226/2020\~після померлого\~ [INFO] [PERSON] .\~Іншим спадкодавцем\~за законом\~першої черги,\~яка прийняла\~спадщину є\~неповнолітня дочка\~спадкодавця [PERSON] \~ [INFO] ,\~яка спадщину\~прийняла згідно\~ч.4.\~ст 1268\~ЦК України,\~оскільки була\~малолітньою особою\~на час\~відкриття спадщини.\~Під час\~підготовки та\~видачі свідоцтва\~про прийняття\~спадщини було\~одержано інформацію\~з Державного\~реєстру речових\~прав на\~нерухоме майно\~та Реєстру\~прав власності\~на нерухоме\~майно,\~Державного реєстру\~іпотек,\~Єдиного реєстру\~заборон відчуження\~об`єктів нерухомого\~майна (\~інформація №\~354945803\~від 18.11.2023\~року)\~та встановлено,\~що на\~все майно\~боржника в\~межах суми\~боргу,\~виконавчого збору\~та витрат\~виконавчого провадження,\~належне [PERSON] \~накладено арешт\~нерухомого майна\~згідно постанови\~про арешт\~майна боржника\~51329656,\~виданої Ленінським\~ВДВС м.\~Харкова ГРУЮ\~у Харківській\~області,\~ДВ-2\~(обтяження\~№20281450\~зареєстровано 05.05.2017\~у спеціальному\~розділі Державного\~реєстру речових\~прав на\~нерухоме майно).\~22.12.2023\~Холодногірсько-Новобаварський\~ВДВС надав\~відповідь позивачу,\~що згідно\~з інформації\~з Державного\~реєстру речових\~прав на\~нерухоме майно\~та Реєстру\~прав власності\~на нерухоме\~майно,\~Державного реєстру\~іпотек,\~Єдиного реєстру\~заборон відчуження\~об`єктів нерухомого\~майна на\~все майно\~ [PERSON] накладено\~арешти нерухомого\~майна.\~На підставі\~наказу №\~1829/5\~від 07.06.2017\~року оригінали\~виконавчого провадження\~знищені та\~в архіві\~не зберігаються.\~У наданні\~більш детальної\~інформації відмовлено,\~у зв`язку\~з тим,\~що [PERSON] \~не є\~стороною провадження.\~позивач \~має намір\~оформити свідоцтво\~про право\~на спадщину,\~проте через\~наявність арешту\~на спадкове\~майно,\~позбавлена можливості\~це зробити.\~Таким чином,\~безпідставно накладений\~арешт на\~спадкове майно\~порушує право\~спадкоємця,\~позивача у\~справі,\~на отримання\~свідоцтва про\~спадщину у зв`язку з чим позивач звернулась до суду. Ухвалою суду від 04.03.2024 судом було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Представник позивача в судове засідання надала заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутністю, позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечувала. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчать матеріали справи. Відзиву на позовну заяву не надав. Відповідно до частини четвертої статті 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Верховний Суд України, узагальнюючи судову практику, також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Суд вважає, що підстав для відкладення розгляду справи немає, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення рішення, адже основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі письмових доказів, та за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що не суперечить положенням\~ст. 280 ЦПК України. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, як кожен окремо так і у їх сукупності, суд доходить таких висновків. Судом встановлено, що 18.11.2023 [PERSON] [INFO] , звернулась до Другої Харківської міської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на частку від 40/100 часток в праві власності на квартиру [ADDRESS] після померлого [INFO] чоловіка [PERSON] [INFO] . Спадщину після померлого чоловіка, [PERSON] прийняла шляхом подачі 17.06.2020 заяви про прийняття спадщини до Другої Харківської міської державної нотаріальної контори, яку зареєстровано в книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 540 від 17.06.2020. На підставі зазначеної заяви 17.06.2020 Другою Харківською міською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу №226/2020 після померлого [INFO] [PERSON] . Іншим спадкодавцем за законом першої черги, яка прийняла спадщину є неповнолітня дочка спадкодавця [PERSON] [INFO] , яка спадщину прийняла згідно ч.4. ст 1268 ЦК України, оскільки була малолітньою особою на час відкриття спадщини. Під час підготовки та видачі свідоцтва про прийняття спадщини було одержано інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ( інформація № 354945803 від 18.11.2023) та встановлено, що на все майно боржника в межах суми боргу, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, належне [PERSON] накладено арешт нерухомого майна згідно постанови про арешт майна боржника 51329656, виданої Ленінським ВДВС м. Харкова ГРУЮ у Харківській області, ДВ-2 (обтяження №20281450 зареєстровано 05.05.2017 у спеціальному розділі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно). 18.11.2023 державним нотаріусом Другої Харківської міської державної нотаріальної контори винесена постанова № 1644/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] чоловіка [PERSON] , оскільки на все майно боржника в межах суми боргу, виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, накладено арешт нерухомого майна. Згідно відповіді Холодногірсько-Новобоварського відділу Державної виконавчої служби у місті Харкові від 22.12.2023 № 19887/23, згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на все майно [PERSON] накладено арешти нерухомого майна. На підставі наказу № 1829/5 від 07.06.2017 року оригінали виконавчого провадження знищені та в архіві не зберігаються. У наданні більш детальної інформації відмовлено, у зв`язку з тим, що [PERSON] не є стороною провадження. \~ \~ \~ \~Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Ресстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного рестру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна [PERSON] на праві спільної часткової власності належить 40/100 частин квартири [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~ Вимоги [PERSON] ґрунтуються на праві на спадщину на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ч. 4 ст. 263\~ЦПК України\~враховується судом під час розгляду справи. [PERSON] має намір оформити свідоцтво про право на спадщину, проте через наявність арешту на спадкове майно, позбавлена можливості це зробити. Таким чином, безпідставно накладений арешт на спадкове майно порушує право спадкоємця, позивача у справі, на отримання свідоцтва про спадщину. Відповідно до ч. 1, 2, 3\~ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження»\~особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Відповідно до ч. 1,2,3\~ст.60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. На даний час відсутні будь-які стягнення за виконавчими документами з померлого чоловіка [PERSON] . Відповідно доч.ч.1-4 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів)боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.\~Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення. Згідно п.3 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню в разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника. Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини. У випадках, передбаченихпунктами 1-3,5-7,9-12,14-18,19-1частини першої цієї статті, виконавчий документ надсилається разом із постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав (ч.ч.2,3 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження»). У разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника (ч.ч1,2 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження»). Адвокату [PERSON] та [PERSON] було відмовлено у знятті арешту та наданні інформації у зв`язку з ти що вони не є стороною виконавчого провадження та адвокат не наділений правами представника сторін виконавчого провадження. До запиту не додано документи, щоб надавали б адвокату Зачепіло О.В. повноваження на представництво боржника, а саме витяг з договору, що засвідчений підписами сторін, а також Холодногірсько-Новобаварський ВДВС зазначив, що ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено перелік підстав для зняття арешту з майна та коштів боржника, який не передбачає підставою для зняття арешту знищення виконавчого провадження. Частиною 4 статті 13 Конституції України визначено, що держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Способи захисту визначені ст. 16 ЦК України. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Згідно статті 56 Закону України "Про виконавче провадження", - арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Таким чином, державний виконавець зобов`язаний здійснювати примусове звернення стягнення з боржника в порядку, врегульованому Законом України "Про виконавче провадження", зокрема ст. ст. 48,50,56 цього Закону, відповідно до яких першочергово звертається стягнення на відповідні кошти боржника, рухоме майно, а за його відсутності на об`єкти нерухомості. Згідно ч.ч. 1, 5 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У всіх інших випадках (крім підстав для зняття арешту державним виконавцем) арешт може бути знятий за рішенням суду. Згідно\~ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ст.1218, ч.3 ст.1231 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. До спадкоємця переходить обов`язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові зі спадкодавця за життя спадкодавця. Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5ст.1268 ЦК України). Частиною 1ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3ст.1296 ЦК України). Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленомузаконом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Таким чином, прийнявши у визначеному порядку як спадкоємиць за законом, позивачка набула права на спадщину, до складу якої входить вищевказаний житловий будинок. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 "Про судову практику у справах про зняття арешту з майна" позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору, або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до п. 11 вказаної Постанови Пленуму при розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно дотримуватися при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів. У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що у разі, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і послідовний спосіб. Право власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахування принципів ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Держави-учасниці Конвенції зобов`язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності (ст. 41 Конституції України). Виходячи з викладеного вище, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту накладеного на майно, порушується право позивача на оформлення свого спадкового права та отримання спадщини, внаслідок чого вона позбавлена змоги у повному обсязі користуватися та розпоряджатися спадковим майном, підстав для продовження обтяження на майно, немає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений нею спосіб шляхом зняття арешту з майна, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню. Аналогічне рішення суду міститься у справі № 711/4206/23 від 19 грудня 2023 року. Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано ст.1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~від 04.11.1950 року. Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Особи, котрі зазнають порушення прав мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до ст.13 цього міжнародно-правового акту повинні бути забезпеченні можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі. \~Матеріали справи не містять доказів щодо наявності відкритого виконавчого провадження, у межах якого було накладено арешт на нерухоме майно. З урахуванням встановлених обставин, виходячи з того, що позивачка, яка не є стороною виконавчого провадження, в межах якого накладено арешт та не може оскаржити з цих підстав дії або бездіяльність державного виконавця, фактично набула у власність належний спадкодавцю будинок, проте не може його оформити в зв`язку з накладенням арешту, який підлягає зняттю, проте не може бути знятим державним виконавцем у межах виконавчого провадження з підстави закінчення строку зберігання, а тому вказаний арешт підлягає зняттю в судовому порядку. \~\~\~\~\~\~ На підставі вище наведеного та

Outcome: approved