Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-25 00:00:00

Адвокат Білоцерковець Ю.С., в інтересах [PERSON] , звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «ТТВК», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору : фізична особа-підприємець [PERSON] , Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, про захист прав споживача, розірвання договору та стягнення коштів. Позов мотивований тим, що 12 січня 2022 року між [PERSON] та тур агентом - фізичною особою-підприємцем [PERSON] , яка діє від імені і за дорученням ТОВ «ТТВК» - Туроператор, укладено договір на туристичне обслуговування №3. Додатком №1 до Договору визначено, що попередня повна вартість туру складає 79100,00 грн., передоплата становить суму у розмірі 30000,00 гри., що складає 40% вартості туру. Вказує, що на виконання Договору на туристичне обслуговування. [PERSON] здійснено передплату туру та сплачено турагенту ФОП [PERSON] грошові кошти у розмірі 30000,00 грн. Пунктом 1.13 договору на туристичне обслуговування унормовано, що грошові кошти не є власністю Турагента, отримані Турагентом від туриста за реалізацію туру, та підлягають сплаті в повному обсязі Туроператору. Згідно Договору на туристичне обслуговування та додатків до нього термін дії туру припадав на період з 25 липня 2022 року по 03 серпня 2022 року. За змістом повідомлення отриманого [PERSON] від ТОВ «ТТВК» вбачається що рахунок Туроператора ТОВ «ТТВК» тм «TUI Ukraine» заблоковано. Туроператор не має можливості виконати свої зобов`язання за договором на туристичне обслуговування №3. Передплата туру у сумі 30 000 гривень [PERSON] не повернута. У зв`язку з даними обставинами до Турагента - ФОП [PERSON] направлено адвокатський запит з проханням надати належним чином завірені копії документів які підтверджують, що на виконання пункту 1.13 договору, Турагентом - ФОП [PERSON] здійснено перерахування коштів у сумі 30 000 гривень на рахунок Туроператора - ТОВ «ТТВК», які сплачені їй позивачем за договором на туристичне обслуговування №3 від 12.01.2022 року. У відповідь на адвокатський запит вбачається, що ФОП [PERSON] листом підтверджує факт укладання договору на туристичне обслуговування №3, за яким на момент його укладання позивачкою сплачено авансовий платіж у розмірі 30 000 грн., що складало 40% від попередньої вартості туру. Окрім того, ФОП [PERSON] зазначила, що на виконання прийнятих на себе зобов`язань, кошти отримані від позивачки, за мінусом агентської винагороди, були перераховані на рахунок ТОВ «ТТВК». У підтвердження даних обставин до відповіді на адвокатський запит долучила платіжне доручення №182 від 12.01.2022 року. Окремо зазначила, що перераховані нею кошти на рахунок ФОП [PERSON] від ТОВ «ТТВК» не повертались, та додатково відмітила, що 12.06.2022 року Подільським районним судом міста Києва у справі №758/4214/22 було постановлено арештувати кошти та активи туроператора ТОВ «ТТВК» та прийнято рішення про передачу майна до АРМА (Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів). Адвокат зазначає, що позивачка виконала умови договору та сплатила за тур авансовий платіж у розмірі 30 000 гривень, однак не змогла скористатись послугами з туристичного обслуговування так як такі надані їй не були. З метою досудового врегулювання спору позивачка через представників зверталась до ТОВ «ТТВК» з вимогою про надання інформації про тур та повернення коштів. Водночас, станом на день подачі позову вимога про повернення коштів не була отримана адресатом. Зазначає, що на день подання позову кошти позивачці не повернені, на зв`язок ТОВ «ТТВК» не виходить, всі намагання зв`язатися з відповідачем залишилися безрезультатними. Позивачка вважає, що вищезазначене свідчить про істотне порушення туроператором умов договору, Закону України «Про туризм» внаслідок чого турист та особи, що слідують за ним, значною мірою були позбавлені того, на що вони розраховували при укладені договору, а тому позивачка звернулась до суду із відповідною позовною заявою. Вказує, що обов`язок відповідача по наданню послуг виник у відповідача 26.07.2022 року і по дату подання позову не виконаний, у зв`язку з чим, стягненню підлягає пеня у відповідності до ст.. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» в розмірі 3% від суми сплаченої послуги за кожен день прострочення виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань. Розрахунок пені: 30 000х3%=900 грн. за 1 день прострочення. Від 26.07.2022 року по 13.03.2023 року пройшло 230 днів. 230 днів х 900 грн/день = 207 000 тис. грн. Крім того вказує, що неправомірними діями відповідача та порушенням умов договору на туристичне обслуговування позивачці була завдана моральна шкода, яка проявилася в порушенні нормальних життєвих зв`язків та моральних стражданнях і переживаннях через довгоочікуваний, але зіпсований, відпочинок, пусті додаткові грошові витрати. Позивачка очікувала цю відпустку та спільний родинний відпочинок цілий рік, важко працюючи, щоб заощадити кошти на нього. І саме через халатність працівників відповідачів позивачка не змогла поїхати на відпочинок всією сім`єю, що призвело до сильного душевного хвилювання та стресу. Особливо гостро проявилися негативні моральні наслідки у дітей позивачки. Пояснює, що враховуючи глибину та тривалість моральних страждань позивачки, порушення режиму життя, втрату можливості повноцінного відпочинку, а також виходячи із засад розумності та справедливості, вважає, що з відповідача повинно бути стягнуто моральну шкоду в сумі 10 000,00 грн. На підставі вищевикладеного, просив суд: розірвати договір про туристичне обслуговування №3, що укладений між [PERSON] та фізичною особою - підприємцем [PERSON] , що діє від імені і за дорученням товариства з обмеженою відповідальністю «ТТВК», (код ЄДРПОУ: 36285831, адреса місцезнаходження: 03680, місто Київ, вулиця Велика Васильківська, будинок 72, офіс 128); стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ТТВК» на користь [PERSON] грошові кошти у розмірі 30 000 гривень. стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ТТВК» на користь [PERSON] пеню у розмірі 207\~000 гривень. стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ТТВК» на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 10 000 гривень. стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ТТВК» на користь [PERSON] понесені нею витрати на правову допомогу. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.03.2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою адвоката Білоцерковець Юлія Сергійовича, який діє в інтересах [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «ТТВК», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору :фізична особа-підприємець [PERSON] , Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, про захист прав споживача, розірвання договору та стягнення коштів. Від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Національного агентства з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаних від корупційних та інших злочинів [PERSON] , до суду надійшли письмові пояснення по справі, у яких він зазначив, що ухвалами слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 15.06.2022 у справі №758/4214/22 та від 28.07.2022 у справі №758/5973/22 задоволено клопотання прокурора Подільської окружної прокуратури м.Києва про визначення порядку зберігання речових доказів у кримінальному провадженні №42022102070000080 від 05.04.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.191, ч.2 ст.110-2 КК України шляхом передачі АРМА, в управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, майно, а саме: корпоративні права у вигляді 100 % статутного капіталу TOB «ТТВК» в розмірі 31570889,70 гривень, яка належить «КАЙФЕЛ ТРЕЙДИНГ ЛІМІТЕД», кінцевим бенефіціарним власником яких є [PERSON] , громадянин російської федерації; транспортні засоби. На корпоративні права у вигляді 100% статутного капіталу ТОВ «ТТВК», передані в управління АРМА ухвалою слідчого судді Подільського районного суду міста Києва від 15.06.2022 у справі №758/4214/22, Національним агентством накладено обтяження шляхом заборони розпорядження та/або користування. Наразі, актив знаходиться на стадії обрання управителя. Також вказав, що 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України №64/2022\~введено воєнний стан. 28 лютого 2022 року Торгово-промислова палата України листом №2024/02.0-7.1 засвідчила, що війна в Україні належить до форс-мажорних обставин. У зв`язку із переліченими обставинами просить відмовити в задоволенні позову. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 вересня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явився, однак від його представника адвоката Білоцерковець Ю.С., надійшла до суду заява, згідно якої просив розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача ТОВ «ТТВК», в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Представники третіх осіб АРМА та ФОП [PERSON] в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі. Дослідивши матеріали справи та аналізуючи в сукупності надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку. \~ \~ \~ \~ Судом встановлено, що 12 січня 2022 року між [PERSON] (туристом) з одного боку та ФОП [PERSON] (турагент), яка діє від імені і за дорученням Товариства з обмеженою відповідальністю «ТТВК» тм TUI Ukraine, було укладено договір на туристичне обслуговування №3. Розділом 2 Договору визначено, що ТУРОПЕРАТОР зобов`язується відповідно до бронювання ТУРАГЕНТА, здійсненого за замовленням ТУРИСТА (Замовника), надати комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), надати інформаційно-консультаційні послуги, а ТУРИСТ зобов`язується на умовах цього Договору прийняти та оплатити їх. Згідно п. 2.2. Договору, бронювання здійснюється ТУРАГЕНТОМ в системі бронювання ТУРОПЕРАТОРА відповідно до листа бронювання, оформленого за встановленою ТУРОПЕРАТОРОМ формою, що наведена у Додатку №1 і є невід`ємною частиною цього Договору. Відповідно до додатку № 1 до Договору №3, передоплата становить суму у розмірі 30 000,00 гри., що складає 40% вартості туру, попередня повна вартість туру складає 79 100,00 грн. Судом також встановлено, що [PERSON] здійснено передплату туру та оплачено турагенуту ФОП [PERSON] грошові кошти в сумі 30\~000 грн., що підтверджується копією фіскального чеку від 12.01.2022. В свою чергу, ФОП [PERSON] перерахувало 27 000,00 грн. на рахунок ТОВ «ТТВК» в якості оплати за тур ( [PERSON] ), що підтверджується платіжною інструкцією №182 від 12.01.2022 року. Відповідно до п.5.11 Договору, у випадку невиконання умов договору з боку Туроператора, Турист має право вимагати повернення оплачених коштів за ненадані послуги у документально підтвердженому розмірі відповідно до законодавства. Згідно п.3.2.8 Договору на туристичне обслуговування у випадку неможливості виконання туроператором (ТОВ «ТТВК») умов, що викладені в листі бронювання (Додаток № 1 до Договору), туроператор зобов`язаний повернути туристу усі сплачені ним грошові кошти за туристичний продукт. У зв`язку з введенням в Україні воєнного стану вказана туристична поїздка позивача не відбулась, у зв`язку з чим позивач звернулась до відповідача з вимогою щодо розірвання договору та повернення сплачених коштів, яка останнім була залишена без задоволення. Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. За змістом статей 15, 16 ЦК України, особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 статті 16 ЦК України. Правовідносини, що виникли між сторонами у справі, регулюються положеннями Цивільного кодексу України, зокрема Розділом I «Загальні положення про зобов`язання», Розділом II «Загальні положення про договір», Главою 63 «Послуги.Загальні положення», Законом України «Про туризм» та Законом України «Про захист прав споживачів». Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно зі статтею 902 ЦК України виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору. Частиною 1 статті 906 ЦК України встановлено, що збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до статті 907 ЦК України, договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. Відповідно до статті 5 Закону України «Про туризм» учасниками відносин, що виникають при здійсненні туристичної діяльності, є юридичні та фізичні особи, які створюють туристичний продукт, надають туристичні послуги (перевезення, тимчасового розміщення, харчування, екскурсійного, курортного, спортивного, розважального та іншого обслуговування) чи здійснюють посередницьку діяльність із надання характерних та супутніх послуг, а також громадяни України, іноземці та особи без громадянства (туристи, екскурсанти, відвідувачі та інші), в інтересах яких здійснюється туристична діяльність. Суб`єктами, що здійснюють та/або забезпечують туристичну діяльність (далі суб`єкти туристичної діяльності), є: туристичні оператори (далі туроператори) юридичні особи, створені згідно із законодавством України, для яких виключною діяльністю є організація та забезпечення створення туристичного продукту, реалізація та надання туристичних послуг, а також посередницька діяльність із надання характерних та супутніх послуг і які в установленому порядку отримали ліцензію на туроператорську діяльність; туристичні агенти (далі турагенти), а також фізичні особи суб`єкти підприємницької діяльності, які здійснюють посередницьку діяльність з реалізації туристичного продукту туроператорів та туристичних послуг інших суб`єктів туристичної діяльності, а також посередницьку діяльність щодо реалізації характерних та супутніх послуг. Відповідно до частин 1-3, 9-12 статті 20 Закону України «Про туризм» за договором на туристичне обслуговування одна сторона (туроператор, який укладає договір безпосередньо або через турагента) зобов`язується надати за замовленням іншої сторони (туриста) комплекс туристичних послуг (туристичний продукт), а турист зобов`язується оплатити його. До договору на туристичне обслуговування застосовуються загальні положення договору про надання послуг, якщо інше не передбачено законом. Договір на туристичне обслуговування укладається в письмовій чи електронній формі відповідно до закону. Туроператор або турагент вправі відмовитися від виконання договору лише за умови повного відшкодування замовникові збитків, підтверджених у встановленому порядку та заподіяних внаслідок розірвання договору, крім випадку, якщо це відбулося з вини туриста. Турист вправі відмовитися від виконання договору на туристичне обслуговування до початку туристичної подорожі за умови відшкодування туроператору (турагенту) фактично здійснених ним документально підтверджених витрат, пов`язаних із відмовою. Туроператор несе перед туристом відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування, крім випадків, якщо: невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося з вини туриста; невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося з вини третіх осіб, не пов`язаних з наданням послуг, зазначених у цьому договорі, та жодна із сторін про їх настання не знала і не могла знати заздалегідь; невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування сталося внаслідок настання форс-мажорних обставин або є результатом подій, які туроператор (турагент) та інші суб`єкти туристичної діяльності, які надають туристичні послуги, включені до туристичного продукту, не могли передбачити. Відповідно до частин 1, 2 статті 32 Закону України «Про туризм», за неналежне виконання своїх зобов`язань туроператор, турагент, інші суб`єкти туристичної діяльності несуть майнову та іншу відповідальність, визначену в договорі відповідно до чинного законодавства. Розмір майнової відповідальності туроператора, турагента чи іншого суб`єкта туристичної діяльності не може перевищувати фактично завданих замовнику збитків з їх вини. Отже, майнову відповідальність несе суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, тобто порушив умови договору між туристом і суб`єктом туристичної діяльності з надання туристичних послуг, та з вини якого замовнику завдано збитків. Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 03 липня 2013 року у справі № 6-42цс13, який підтверджено Верховним Судом у постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 201/17472/16-ц. Статтею 33 Закону України «Про туризм» передбачено, що суб`єкт туристичної діяльності, який порушив законодавство в галузі туристичної діяльності при наданні туристичної послуги, що завдало шкоду, зобов`язаний відшкодувати туристу збитки у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Заподіяна туристу моральна (немайнова) шкода, якою порушені його законні права, відшкодовується суб`єктом туристичної діяльності в порядку, встановленому законом. Суб`єктам туристичної діяльності, яким заподіяна шкода юридичними чи фізичними особами внаслідок порушення ними законодавства в галузі туризму, збитки відшкодовуються відповідно до закону. За приписами статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (частина 1 статті 611 ЦК України). Згідно зі статтею 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договорі може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. За частинами 1-3 статті 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов`язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: 1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; 2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; 3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; 4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона. У разі розірвання договору внаслідок істотної зміни обставин суд, на вимогу будь-якої із сторін, визначає наслідки розірвання договору виходячи з необхідності справедливого розподілу між сторонами витрат, понесених ними у зв`язку з виконанням цього договору. Згідно з частиною 1 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Відповідно до частини 1 статті 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні ним підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що належне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. В статті 25 Закону України «Про туризм» встановлено, що туристи мають право на відшкодування матеріальних і моральних збитків у разі невиконання або неналежного виконання умов договору. За пунктом 3.2.8 договору у випадку неможливості виконання туроператором умов, що викладені в листі бронювання, туроператор зобов`язаний повернути туристу усі сплачені ним грошові кошти за туристичний продукт. Згідно з пунктом 5.11 договору у випадку невиконання умов цього договору з боку туроператора, турист має право вимагати повернення оплачених коштів за ненадані послуги у документально підтвердженому розмірі відповідно до законодавства. Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 з подальшим продовженням його дії. Судом встановлено, що у зв`язку з введенням воєнного стану в Україні позивачка не скористалися послугами з туристичного обслуговування. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відповідач ТОВ «ТТВК» порушило умови договору на туристичне обслуговування №3 від 12.01.2022 року, оскільки матеріалами справи підтверджується і сторонами не заперечується той факт, що туристичні послуги за договором позивачу в обумовлений сторонами строк надані не були, та не було повідомлено про зміну строків туристичної подорожі. Оскільки відповідач порушив умови договору, та не повернув позивачу сплачені кошти за туристичні послуги згідно вказаного договору, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги про розірвання договору та стягнення сплачених коштів в розмірі 30\~000 грн. є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Щодо вимог про стягнення з відповідача пені в розмірі 207\~000,00 грн., суд зазначає наступне. Згідно з частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Відповідно до положень статті 263 ЦК України непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Обставини непереборної сили (форс-мажорні обставини)- це обставини, що перешкоджають виконанню зобов`язань однією із сторін, незалежно від її волевиявлення і контролю. Такі обставини є непереборними навіть за умови застосування усіх можливих та адекватних заходів, спрямованих на їх запобігання. Торгово-промислова палата України листом № 2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року засвідчила військову агресію російської федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року відповідно доУказу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», як форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили). Торгово-промислова палата України підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб за договором, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин, їх аналіз свідчить, що туроператор несе перед туристом відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору у разі наявності його вини. Туроператор звільняється від відповідальності за невиконання умов договору, якщо таке невиконання сталося у результаті подій, які туроператор не міг передбачити. Позивач, звертаючись до суду із вимогами про стягнення пені свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач прострочив виконання зобов`язання, а саме повернення коштів, а тому відповідно до ч. 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» повинен нести відповідальність у вигляді пені в розмірі 3% вартості послуги за кожен день прострочення. Однак, судом було встановлено, що туристичні послуги не були надані у строк позивачу у зв`язку із обставинами військової агресії, а тому правові підстави для покладення на відповідача відповідальності у вигляді стягнення пені відсутні. Щодо заявлених позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд дійшов до наступного висновку. За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування моральної шкоди. Частиною другою ст. 33 Закону України «Про туризм» заподіяна туристу моральна шкода, якою порушені його законні права, відшкодовується суб`єктом туристичної діяльності в порядку встановленому законом. Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Також в Постанові Пленуму Верховного Суду України, від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди») зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру. З урахуванням викладеного, суд вважає, що відповідач повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду за моральні страждання, які виникли у позивача в зв`язку з порушенням відповідачем його прав, оскільки позивачем направлялись претензії до відповідача з проханням повернути сплачені кошти, на які відповідач не відреагував. З огляду на вказане, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача про стягнення моральної шкоди, а тому її слід стягнути з відповідача у розмірі 10 000 грн., що є достатнім, розумним і справедливим з огляду на встановлені обставини. Щодо вимоги позивача про стягнення витрат пов`язаних з надання правничої допомоги у розмірі 15 000.00 грн., суд констатує наступне. Відповідно до ч.1\~ст.133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на професійну правову допомогу, суд виходить із диспозиції ч.1 ст. 137\~ЦПК України, у відповідності до якої, витрати пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 3 ст.137Цивільного процесуальногокодексу України\~для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 1ст. 81\~ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (рішення у справі East/West Alliance Limited проти України , заява №19336/04). У рішенні ЄСПЛ у справі Лавентс проти Латвії зазначено, що відшкодовуються тільки витрати, які мають розумний розмір. При вирішенні питання про розподіл судових витрат судом встановлено, що вказані витрати понесені позивачем у зв`язку із розглядом зазначеної справи, враховано обґрунтованість та пропорційність розміру судових витрат до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін. Враховуючи викладене, витрати на правову допомогу підлягають стягненню у повному обсязі у розмірі 15000,00 грн. За змістом статті 141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно зі статтею 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати з оплати судового збору у сумі 2684,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved