Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-29 00:00:00

15.07.2024\~від Слобожанської\~селищної ради\~Чугуївського району\~Харківської області\~надійшла позовна\~заява до\~ [PERSON] з\~наступними вимогами:\~визнати [PERSON] \~такою,\~що втратила\~право на\~користування житловим\~приміщенням за\~адресою:\~ [ADDRESS] ;\~стягнути з\~відповідача на\~користь позивача\~судові витрати. На обґрунтування позовної заяви зазначено,\~що гуртожиток, розташований за адресою: [ADDRESS] , належить на праві комунальної власності Слобожанській селищній територіальній громаді в особі Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області, де зареєстрована (без зазначення кімнати) відповідач [PERSON] , однак фактично за вказаною адресою не проживає та не проживала на протязі трьох років, що свідчить про обрання нею іншого постійного місця проживання та відсутність наміру зберігати право на проживання за місцем реєстрації та втрату інтересу до вказаного житла. Крім того, відсутні будь-які відомості щодо існування домовленості між власником житла та відповідачем щодо збереження за ним права користування цим житловим приміщенням. Враховуючи викладене, голова Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області, звернувся до суд з вказаним позовом. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від від 06 серпня 2024 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. 26.08.2024 до канцелярії суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області, відповідно до якого остання просила відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. На обґрунтування відзиву зазначено, з 1996 року [PERSON] та її на неповнолітній син [PERSON] були зареєстровані та проживали у гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою також зареєстрований її малолітній онук [PERSON] , [INFO] . Починаючи з 2000 року проживання у гуртожитку стало неможливим та небезпечним через антисанітарні умови та відсутність електроенергії. У зв`язку з чим вони були змушені з сином винаймати інше житло. З 2000 року [PERSON] разом з іншими мешканцями гуртожитку неодноразово звертались до голови Лиманської сільської ради на той час Зміївського району, до Зміївської районної державної адміністрації, Зміївської районної ради, прокурора Зміївського району щодо порушення їх прав на житло, гарантованих Конституцією України, однак питання щодо забезпечення їх житлом так і не було вирішено. Рішенням виконкому Лиманської сільської ради Зміївського району Харківської області № 87 від 26.09.2006 будівля гуртожитку по [ADDRESS] була визнана непридатною до житла та підлягала капітальному ремонту на підставі акту обстеження від 07.09.2006. Крім того, рішенням виконкому Лиманської сільської ради Зміївського району Харківської області № 13 від 31.03.2010 було відмовлено [PERSON] та іншим мешканцям гуртожитку у постановці на квартирний облік у зв`язку з відсутністю вільного житлового фонду та будівництва. Вказані рішення Лиманської сільської ради Зміївського району Харківської області були предметом оскарження до Зміївського районного суду Харківської області (справа №2-а-7/11). Постановою Зміївського районного суду Харківської області від 06.01.2011 рішення виконавчого комітету Лиманської сільської ради Зміївського району Харківської області №\~87 від 26.09.2006 та рішення виконавчого комітету Лиманської сільської ради Зміївського району Харківської області № 13 від 31.03.2010 визнані протиправними та скасовані. Рішенням виконавчого комітету Лиманської сільської ради Зміївського району Харківської області № 13 від 18.02.2011 [PERSON] та її син [PERSON] були поставлені на квартирний облік для покращення житлових умов. Таким чином, [PERSON] не відмовлявся від проживання у гуртожитку за місцем реєстрації, а була вимушена обрати інше місце проживання у зв`язку з непридатністю гуртожитку для проживання. 30.09.2024 належним чином повідомлені учасники справи в судове засідання не з`явилися. Голова Слобожанської селищної рди Чугуївського району Харківськоїласті Діхтяр Д.М. до канцелярії суду надав заяву, відповідно до якої просив проводити розгляд справи за відсутності представника Слобожанської селищної ради, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] до канцелярії суду надала заяву відповідно до якої просила проводити судове засідання за її відсутності та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відповідно до частини 3\~статті 211 Цивільного процесуального кодексу України\~учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до частини 1\~статті 223 Цивільного процесуального кодексу України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши доводи позовної заяви, відзиву, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Відповідно до частин 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, номер інформаційної довідки:№ 368583967, дата формування: 05.03.2024 житлова будівля (гуртожиток) літ. А - 2, загальною площею 1312,9 кв.м, житловою площею 1312,9 кв.м, розташована за адресою: [ADDRESS] , належить на праві комунальної власності Слобожанській територіальній громаді в особі Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області (а. с. 4). З довідки директора КП "Зміївське бюро технічної інвентаризації, землевпорядкування, містобудування та архітектури" Зміївської міської ради Чугуївського району Харківської області № 67/05/24 від 21.05.2024 вбачається, що згідно архівних матеріалів будівля гуртожитку за адресою: [ADDRESS] , станом на 31.12.2012, зареєстрована в цілому за територіальною громадою села Лиман в особі Лиманської сільської ради (свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане виконкомом Лиманської сільської ради 09.02.2009 (рішення ІХ сесії ХХІV скликання Лиманської сільської ради від 30.09.2003), зареєстроване в КП "Зміївське БТІ" 15.07.2009, реєстраційний номер: 26377217). Первинна інвентаризація будівлі проведена у 2001 році із визначенням 41 житлової кімнати. Роботи по інвентаризації кімнат у гуртожитку не виконувались (а. с. 5). Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, житлова будівля (гуртожиток) за адресою: [ADDRESS] на праві комунальної власності належить територіальній громаді села Лиман в особі Лиманської сільської ради (а. с. 6). З інформації начальника відділу центру надання адміністративних послуг Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 13.05.2024 вих. № 01-21/738, довідки старости Лиманського старостинського округу Слобожанської селищної ради, інформації відділу центру надання адміністративних послуг Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області № 01-21/1235 від 01.08.2024, копії паспорта громадянина України, серії [NUMBER] виданого на ім`я [PERSON] , [INFO] , 27 серпня 2001 року Зміївським РВ УМВС України в Харківській області, вбачається, що за адресою: [ADDRESS] значиться зареєстрованою [PERSON] , [INFO] (а. с. 7, 8, 13, 21-22). Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до статті 9 Житлового кодексу України, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів. Забезпечення постійним житлом громадян, які відповідно до законодавства мають право на його отримання, може здійснюватися шляхом будівництва або придбання доступного житла за рахунок надання державної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських об`єднань. Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Кожній особі, окрім інших прав, гарантовано право на повагу до її житла, яке охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла (пункт 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод). Статтею 72 Житлового кодексу України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідачем на обґрунтування заперечень проти позову надано постанову Зміївського районного суду Харківської області № 2-а-7/11 від 06.01.2011 р., яка набрала законної сили 18.01.2011 р., якою визнано протиправним та скасовано рішення виконавчого комітету Лиманської сільської ради Зміївського району Харківської області №87 від 26 вересня 2006 року; визнано протиправним та скасовано рішення виконавчого комітету Лиманської сільської ради Зміївського району Харківської області №13 від 31 березня 2010 року (а. с. 26-29). Рішенням виконавчого комітету Лиманської сільської ради Зміївського району Харківської області № 13 від 18.02.2011 постановлено на квартирний облік для покращення житлових умов [PERSON] , що має склад сім`ї: сина [PERSON] (а. с. 30). Частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За приписами статті 77 Цивільного процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно положень статті 80 Цивільного процесуального кодексу України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Згідно частин 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У постанові Верховного суду від 14 червня 2022 року по справі № 161/20415/19 зазначено висновок, що саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт вибуття відповідача (відповідачів) на постійне місце проживання в інше жиле приміщення відповідно до статті 107 Житлового кодексу Української РСР України. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Частиною 4 статті 263 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Так, представником позивача не спростовані доводи відповідача у відзиві щодо вимушеного залишення місця реєстрації. Таким чином, позивачем не надано достатніх доказів на підтвердження позовних вимог в частині визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням у гуртожитку, а також не доведено свідому поведінку [PERSON] щодо умисного залишення житлового приміщення. За таких обставин, позовна заява Слобожанської селищної ради Чугуївського району Харківської області задоволенню не підлягає. Оскільки позивачу відмовлено у задоволені його позовних вимог в повному обсязі, то відповідно до вимог статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed