Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-29 00:00:00

05.06.2023 року [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] , третя особа - виконавчий комітет Яворівської міської ради Яворівського району Львівської області, про позбавлення відповідача батьківських прав щодо дитини [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх вимог зазначала про те, що з 17.07.2013 року вона, [PERSON] , та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі. У них [INFO] народилась дитина - [PERSON] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 03.02.2017 року шлюб між ними було розірвано. Рішенням Яворівського районного суду Львівської області у справі №460/582/17 вирішено стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.02.2017 і до досягнення дитиною повноліття. 22.09.2022 вона уклала шлюб із [PERSON] , створила нову сім`ю, в якій проживає її донька від попереднього шлюбу [PERSON] . На даний час вони спільно проживають за адресою: [ADDRESS] . На момент звернення до суду у відповідача існує заборгованість по аліментах. З жовтня 2018 року відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не бере участь у вихованні дитини, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, не допомагає їй у навчанні в школі. Дитина [PERSON] вже не пам`ятає, як виглядає її батько, останній раз вона його бачила у липні 2019 року при випадковій зустрічі в ТУ «Форум». В жовтні 2019 року дитина виявила бажання зустрітись з батьком і сама йому подзвонила. Він погодився на зустріч, але наступного дня не прийшов та на дзвінки не відповідав. Такі дії відповідача вплинули на психологічний стан дитини. Позивачка зазначає, що останнього разу спілкувалася з відповідачем 24.02.2022р. в телефонному режимі коли просила надати дозвіл на виїзд дитини закордон. Відповідач надання дозволу поставив у залежність від відшкодування йому судових витрат по справі про стягнення пені по аліментах. Він ніколи не дарував дитині подарунків, не купував ліки, коли дитина хворіла. Зазначає, що її теперішній чоловік [PERSON] має намір в подальшому удочерити її доньку, адже до неї він ставиться як до доньки, бере участь у її вихованні та піклуванні, матеріально її забезпечує. Отже, оскільки відповідач [PERSON] самоусунувся від реалізації своїх батьківських прав, життям та здоров`ям доньки не цікавиться протягом тривалого періоду часу участь у її вихованні та розвитку не приймає, відповідно ці фактори як кожен окремо, так і в сукупності свідчать про ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків по вихованню доньки [PERSON] . Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова від 14.08.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. 12.09.2023р. відповідач [PERSON] подав відзив на позов, у якому вказав на необґрунтованість вимог, зазначив, що після розірвання шлюбу вони з позивачкою погодили, що їх дитина буде проживати разом з позивачкою. Перші декілька років він приїжджав та намагався зв`язатись з своєю донькою по телефону, однак позивачка та її матір всіляко обмежували його у такому спілкуванні. Його зустрічі з донькою були рідкістю. Йому стало відомо, що позивачка заборонила працівникам дитячого садка дозволяти його дитині з ним зустрічатись. Таким чином, позивачка створювала для нього, як батька дитини, перешкоди у здійсненні його батьківських прав та виконанні його батьківських обов`язків. Зазначає, що позивачкою не надано жодних належних та допустимих і достовірних доказів ухилення ним від виконання батьківських обов`язків та вчинення будь яких інших дій, що є підставою для позбавлення батьківських прав. Він, [PERSON] , жодного разу не притягувався до адміністративної чи кримінальної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків, чи насильство стосовно дружини або його доньки, не знаходиться на обліку в наркодиспансері та психоневрологічному диспансері, не поводився з дружиною та дитиною жорстоко, не примушував дитину до жебракування і бродяжництва. Зазначає, що про факт належної сплати аліментів на утримання доньки свідчить звіт державного виконавця. На підставі викладеного, просить позов задовольнити. Ухвалою суду від 02.04.2024 року закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та її представники [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні позов підтримали з мотивів, які викладені у заявах по суті спору, просили задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Цибак О.В. позовні вимоги про позбавлення батьківський прав [PERSON] щодо дитини заперечив та просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, які викладені у відзиві. Представник третьої особи виконавчого комітету Яворівської міської ради Яворівського району Львівської області Дида І.С. у судовому засіданні позов підтримала, а також підтримала висновок від 19.01.2024 про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо дитини [PERSON] . Заслухавши пояснення сторін, представників позивача [PERSON] , [PERSON] , представника третьої особи Дида І.С. , показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та думку дитини [PERSON] , з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з таких підстав. Відповідно до положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували між собою в зареєстрованому шлюбі з 17.07.2013 року. Від спільного подружнього життя у сторін [INFO] народилась дитина [PERSON] . Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 03.02.2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу до теперішнього часу дитина сторін проживає з позивачкою, що сторонами визнається. Заочним рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 21.11.2017р. [PERSON] зобов`язаний до сплати аліментів на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.02.2017 і до досягнення дитиною повноліття. Виконавчий лист, отриманий за цим рішенням, знаходиться на виконанні у Шевченківському відділі державної виконавчої служби у м. Львова з 19.03.2018р., виконавче провадження 55901610. Згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 29.09.2023р. у виконавчому провадженні [NUMBER] державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львова Мельника Ю.Р. боржнику станом на 29.09.2023р. нараховано до сплати 166 856,00грн., боржником сплачено 168 856,00грн., що свідчить про переплату коштів на суму 2000грн.(а.с.45-48). За розрахунком заборгованості станом на 06.02.2024р. розмір переплати по аліментах складає 5314,00грн. Встановлено, що позивачка 22.09.2022р. зареєструвала шлюб із [PERSON] . Позивачка [PERSON] , її чоловік [PERSON] та дитина [PERSON] проживають в [ADDRESS] . Дитина [PERSON] навчається у Яворівському НВК «ЗДО-ПШ`ЯМП ЛО, де характеризується позитивно. У характеристиці зазначено, що зі школою і класним керівником зв`язок підтримує мати, батько зі школою контакту не підтримує. (а.с.15). Відповідно до психологічного заключення практичного психолога [PERSON] від 25.05.2024 щодо дитини [PERSON] : відсутність спілкування з біологічним батьком не має значного впливу на емоційний стан дівчинки, оскільки вона не має про нього спогадів і не відчуває емоційної прив`язки до нього; Адель має позитивні і стабільні стосунки з вітчимом, він виконує роль основного чоловічого зразка в житті дівчинки, забезпечуючи їй емоційну підтримку, увагу та любов; дівчинка відчуває себе в безпеці і комфортно у відносинах з вітчимом, що сприяє її позитивному емоційному і психологічному розвитку. За ст.150 Сімейного Кодексу України, яка визначає обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини : батьки зобов`язані - виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; - піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; - забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; - поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Частиною 1 статті 164 Сімейного Кодексу України передбачений перелік підстав, за наявності однієї з яких мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, в тому числі якщо - п.2 - вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення п. 2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків це свідома поведінка особи, яка маючи реальну можливість виконувати ці обов`язки, не вчиняє жодних дій на їх виконання, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 Сімейного кодексу України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Звернувшись в суд з даним позовом, [PERSON] просить суд винести рішення про позбавлення відповідача батьківських прав на підставі п.2 ч.1 ст.164 СК України, оскільки він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Суд вважає, що вказана вище підстава для позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини [PERSON] , [INFO] , в судовому засіданні свого підтвердження не знайшла. Як зазначає у позові [PERSON] , відповідач [PERSON] ухиляється від сплати призначених йому судом аліментів. Проте, таке твердження є безпідставним і не ґрунтується на доказах, оскільки згідно вказаного розрахунку державного виконавця у відповідача є переплата по аліментах. Відомості про наявність у відповідача заборгованості по аліментах на час звернення в суд з даним позовом відсутні. Факт звернення позивачки із заявами у правоохоронні органи щодо поведінки відповідача сам по собі не може підтверджувати неправомірність дій відповідача. Даних при притягнення відповідача до кримінальної чи адміністративної відповідальності немає. З пояснень відповідача в суді він виявляв бажання спілкуватися з дитиною, намагався налагодити таке спілкування, проте позивач йому у цьому перешкоджала. В судовому засіданні досліджено надані позивачем скріншоти переписки сторін, проте така переписка не може бути свідченням ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків відносно дитини. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є другим чоловіком позивачки. Дитина [PERSON] називає його батьком, він опікується дитиною. З відповідачем він не знайомий, той не бере участі у вихованні дитини. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є рідною сестрою позивачки. Відповідач з позивачкою та їх спільною дитиною не спілкується, не надає допомоги. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є вчителем [PERSON] . Зазначила, що батька дитини вона не бачила. Дитина татом називає другого чоловіка позивачки. У судовому засіданні за участі представника органу опіки і піклування була заслухана думка неповнолітньої [PERSON] , яка пояснила, що тата вона бачила останній раз приблизно 5 років тому випадково. Вона його обняла і вони пішли в Ігроленд. Було таке, що вона з татом домовилась про зустріч, але тато не прийшов, на телефон не відповідав. Вона називає татом [PERSON] . Представник виконавчого комітету Яворівської міської ради Львівської області Дида І.С. в судовому засіданні підтримала висновок, затверджений рішенням виконавчого комітету Яворівської міської ради Львівської області від 19.01.2014 №9, яким визнано за доцільне позбавити відповідача [PERSON] , [INFO] батьківських прав щодо малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 42-144). Суд, відповідно до ч.6 ст.19 Сімейного кодексу України, може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Суд вважає, що висновок органу опіки та піклування даний на неповно з`ясованих обставинах, без врахування всіх фактичних обставин справи. У висновку не враховано відсутність заборгованості по аліментах на час розгляду цього питання. Такий висновок ґрунтується на поясненнях позивачки, свідків з її сторони та поданих лише позивачкою документах. Тому суд не покладає цей висновок в основу рішення. Покази свідків, думка дитини не дають достатньо підстав суду зробити висновок про те, що поведінка відповідача є проявом свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов`язками щодо дитини, явним ухиленням від виконання поклеєних на нього законом батьківських обов`язків. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Враховуючи викладене, суд на підставі належним чином оцінених доказів дійшов висновку про те, що позбавлення [PERSON] батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого за обставин цієї справи позивачем не доведено. Встановивши відсутність фактів свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також те, що батько дитини проти позбавлення батьківських прав заперечує, бажає приймати і приймає участь у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно їх спільної дитини. Суд вважає, що встановлені в судовому засіданні обставини дають підстав для висновку про те, що відповідач [PERSON] не приділяв достатньо уваги вихованню дитини [PERSON] та виконанню своїх батьківських обов`язків щодо неї. Суд наголошує йому на необхідності зміни своєї поведінки щодо дитини та необхідності проявляти більшу участь у вихованні дитини. Суд вважає за необхідне попередити відповідача [PERSON] про можливість позбавлення батьківських прав щодо дитини в разі подальшого ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків стосовно дитини [PERSON] , [INFO] .

Outcome: dismissed