Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-07 00:00:00

Представниця позивача [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, яка сформована в системі «Електронний суд», про стягнення з відповідача [PERSON] заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначив, що між ТОВ «ФК «КІФ» та відповідачем [PERSON] 22.11.2022 було укладено договір надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 4142992, згідно якого останньому надано кредит в сумі 3 000 грн., зі сплатою процентів, штрафів та пені, в разі наявності таких, а також інших платежів передбачених договором. Однак, через неналежне виконання відповідачем своїх обов`язків у останнього виникла заборгованість та станом на 27.05.2024 становить у розмірі 12 185 грн. 40 коп., що складається із заборгованості за тілом кредиту 3 000 грн., заборгованості за відсотками 1 663 грн. 20 коп., заборгованості по штрафам 7\~522 грн. 20 коп. В подальшому, 18.07.2023 ТОВ «ФК «КІФ» відступило права вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» згідно договору відступлення прав вимоги № КФ-18/07, в тому числі і за вказаним кредитним договором, однак відповідач [PERSON] як первісному так і його правонаступнику не повернув. Вказані обставини і слугували підставою звернення представника відповідача до суду з відповідним позовом. 12.06.2024 ухвалою судді Диканського районного суду Полтавської області відкрито провадження по справі, визначено порядок розгляду такої за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін. Позивач подав до суду клопотання про підтримання позовних вимог, вказавши, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачу [PERSON] ухвала про відкриття провадження та копія позову з додатками до нього надсилалась за зареєстрованою адресою його проживання, однак конверт з вказаними документами повернувся до суду з відміткою адресат відсутній за вказаною адресою. Також до суду повернуто конверти з судовою повісткою на 19.08.2024, 10.09.2024 та 08.10.2024, який надсилався [PERSON] рекомендованим листом, з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Крім того, про розгляд справи [PERSON] повідомлений згідно ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом опублікування оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке було розміщене за десять днів до дати ухвалення цього рішення, однак у визначений йому строк відзиву на позов або інших клопотань суду не подав. Відповідно до ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. З оглду на норми ч.8 ст.128 ЦПК України відповідач повідомлений належним чином про розгляд справи. За таких обставин судом відповідно до положень норм ст. ст. 280, 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. \~ \~ \~ \~Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 22.11.2022 між ТОВ «ФК «КІФ» та [PERSON] укладено договір про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту № 4142992. Відповідно до умов вказаного договору, товариство надає позичальнику кредит в сумі 3\~000 грн.. Натомість позичальник [PERSON] зобов`язується повністю повернути кредит та сплатити проценти, що були нараховані за кредитом до 20.12.2022 шляхом перерахування відповідної суми на поточний рахунок товариства п.3.1, п. 4.2. (а.с.22-25). Відповідно до п. 11.1 договір набуває чинності з моменту його укладення і діє до 21.02.2023, але в будь-якому випадку до повного виконання клієнтом зобов`язань за цим договором. Вказаний договір укладено шляхом надсилання ТОВ «ФК «КІФ» пропозиції укласти Договір (оферту) з однієї сторони, а з іншої сторони клієнт приймає (акцептує) пропозицію. Видача товариством кредиту клієнту за цим договором проводиться протягом трьох операційних банківських дні з моменту укладення цього договору шляхом перерахування грошових коштів на банківський рахунок клієнта, операції за яким можуть здійснюватись з використанням платіжної картки, реквізити якої зазначені Клієнтом у Особистому кабінеті, та, яка зазначена клієнтом у якості основної платіжної картки п. 4.1 договору. Договір підписано електронним підписом одноразового ідентифікатора [NUMBER] . Кредитні кошти кредитодавцем перераховано за допомогою технологічного оператора платіжних послуг ТОВ «Платежі онлайн», на платіжну картку позичальника 22.11.20222 о 14:33:06, номер картки [NUMBER] , номер трансакції 36912-03849-52633 (а.с. 29). За розрахунком заборгованості, наданої позивачем, відповідач [PERSON] станом на 13.05.2024 має заборгованість у розмірі 12 185 грн. 40 коп., яка складається з суми кредиту 3000 грн., 9\~185 грн. 40 коп. заборгованості по нарахованих відсотках (а.с. 30). Відповідач іншого розрахунку заборгованості, який вважає вірним суду не надав. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі 3 000 грн, шляхом перерахування на поточний рахунок відповідача. Сторони в п. 7.3.6 договору про надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту вказали, що товариство має право передавати (переуступити) відступити свої права/права вимоги за цим договором іншій особі у будь-який час без згоди/попередньої згоди клієнта на це. 18.07.2023 ТОВ «ФК «КІФ» відступило ТОВ «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» право вимоги по ряду зобов`язань, в тому числі і по договору № 4142992 від 22.11.2022 (а.с.32-35). Відповідно до витягу з реєстру прав вимоги ТОВ «ФК «Кредит капітал» набуло право грошової вимоги до відповідача [PERSON] за вказаним вище кредитним договором, в сумі 12 185 грн. 40 коп. (а.с.36). Згідно зі статтею 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема і в наслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 509 ЦК України, передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковий для виконання сторонами. В силу вимог ч. 1\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором - ч. 1\~ст. 612 ЦК України. Відповідно до ч.2\~ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~ст.. 1048 цього Кодексу. Положенням частини першої статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Статтею 525 ЦК України визначає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. За змістом ч. 1 ст. 526, ч. 1 ст. 527, ч. 1 ст. 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу у строк (термін), встановлений у зобов`язанні. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1)припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3)сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Згідно з ст.639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Згідно з ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Встановлено, що після відступлення права вимоги відповідач [PERSON] не здійснив жодного платежу на погашення кредитної заборгованості за кредитним договором. Доказів протилежного відповідачем не надано. 20.05.2024 позивачем по справі на адресу відповідача [PERSON] надіслано вимогу по кредитному договору про те, що ТОВ «ФК «КІФ» відступило право вимоги по кредитному договору ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» - позивачу по справі, а також вимога щодо погашення заборгованості за кредитним договором , яка до цього часу останнім виконана не була. Будь-яких штрафних санкцій позивачем після отримання права вимоги до відповідача, нараховано не було. Аналізуючи досліджені по справі письмові докази та заявлену позивачем суму кредитної заборгованості, суд дійшов висновку про її невідповідність умовам укладеного з відповідачем договору №4142992 Так, кредитним договором визначено, що строк кредитування 28 днів, починаючи з 22.11.2022 по 20.12.2022. Про такий висновок свідчить й сам підписаний сторонами Договір про надання коштів у позику № 4142992 у якому зазначено, що клієнт зобов`язується повністю повернути кредит та сплатити відсотки що були нараховані за кредитом до 20.12.2022. За таких обставин, суд не вбачає обґрунтованих підстав вважати, що після спливу визначеного строку кредитування відбулася пролонгація кредиту. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою\~ситатті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, враховуючи вищенаведений правовий висновок Великої Палати Верховного Суду стосовно правильного застосування положень ст.ст.625, 1048 ЦК України, позивач вправі був нараховувати договірні відсотки лише у період дії строку кредиту, тобто з 22.11.2022 року до 20.12.2022 року (28 днів). Починаючи з 20.12.2022 первісний кредитор не вправі був нараховувати договірні відсотки, а надалі відносини між сторонами трансформуються з договірних в охоронні, де застосовуються положення ст. 625 ЦК України. Вимоги у порядку ст. 625 ЦПК України позивачем заявлено не було. З огляду на вищевикладене, з відповідача на користь позивача слід стягнути проценти, нараховані за період з 22.11.2022 до 20.12.2022, беручи до уваги розмір процентної ставки у розмірі 3,98 % на день, розрахованих у самому розрахунку заборгованості, наданої позивачем за період 22.11.22 по 30.11.22 9 днів, за які нараховано 534 грн. 60 коп., та з 01.12.2022 по 19.12.2022 19 днів, за які нараховано відсотків у розмірі 1\~128 грн. 60 коп., а всього 1\~663 грн. 20 коп. (а.с. 30). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. З огляду на наведені вище правові норми та встановлені обставини у справі, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню та стягненню підлягає заборгованість,\~яка складається:\~ із\~заборгованості за\~тілом кредиту\~в сумі\~3000\~грн.,\~та нарахованими\~відсотками в\~сумі 1\~663\~грн.\~20\~коп.,\~а всього\~4\~663\~грн.\~20\~коп. Згідно із ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційне розміру задоволених позовних вимог, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційне розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 2 422 грн. 40 коп. та заявлено позовні вимоги про стягнення 12 185 грн. 40 коп., які задоволені частково на суму 4 663 грн. 20 коп. З урахуванням задоволених позовних вимог на 38.27% (6\~663 грн. 20 коп. х 100 % : 12 185 грн. 40 коп.) з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені у зв`язку зі сплатою судового збору в розмірі 927 грн. 05 коп. (38,27% х 2 422 грн. 40 коп. : 100%).

Outcome: partial