Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-30 00:00:00

13 серпня 2024 р., [PERSON] , завернулася до суду із вказаним позовом, за яким просить суд: В обґрунтування позову зазначила, що в кінці червня 2024 р., позивачу стало відомо, що відносно неї існує виконавче провадження № [NUMBER] з примусового виконання виконавчого напису № 14839 від 22.06.2021 р., та перебуває в провадженні у приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Котула Артема Михайловича. ТОВ «Бізнес Позика» звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди В.О. з метою одержанні виконавчого напису № 14839 від 22.06.2021 р., стягнення з неї надуманої суми борги у розмірі 52 396, 64 грн. На підстави зазначеного виконавчого напису відкрито виконавче провадження № [NUMBER]. Крім того, позивач зазначає, що з неї на підставі вищезазначеного напису, було безпідставно стягнуто кошти у розмірі 7269,97 грн. Посилаючись на ЗУ «Про нотаріат», постанову КМУ «№ 1172 від 29.06.1999 р., ст. 1212 ЦК України, ст. 24 ЗУ «Про виконавче провадження» просить: - визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 22.06.2021 р., вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. за № 14839 про стягнення з [PERSON] , заборгованості у розмірі 52 396,64 грн. - стягнути з ТОВ «Бізнес Позика» на користь позивача кошти отримання без відповідно правової підстави в сумі 7269, 97 грн. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23.08.2024 р. відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 20.09.2024 р. до суду від сторони відповідача надійшов відзив на позовну заяву, де зазначено, що позивачем фактично визнається факт укладення договору про надання кредиту № 134597-ЗП1-002, тому вважають що договір є правомірним. Щодо суми коштів, яка заявлена позивачем до стягнення з відповідача, вказують на те, що оскільки позивачем не надано належних документів, які б фактично підтверджували факт перерахування приватним виконавцем на користь ТОВ «Бізнес Позика» коштів саме у розмірі 7 269, 97 грн., а ТОВ «Бізнес Позика» отримало від приватного виконавця за виконавчим провадженням ВП № [NUMBER] лише 4 197,97 грн. А тому вважають, що безпідставно набутими коштами, в розумінні норм ст. 1212 ЦК України, можуть вважатись лише ті кошти, які дійсно та фактично були отримані ТОВ «Бізнес Позика, тобто лише в сумі, яка не перевищує 4 197,97 грн. Також 20.09.2024 р. до суду на дійшла зустрічна позовна заява. Ухвалою суду від 26.09.2024 р. відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви. Треті особи повідомлялися про розгляд справи у передбаченому законом порядку, будь-яких клопотань від них надходило. Правом надання відповіді на відзив позивач не скористався. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що 22.06.2021 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем був вчинений виконавчий напис № 14839 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 134597-ЗП1-002 від 22.10.2020 року з [PERSON] , [INFO] , у загальній сумі, яка становить 51 746, 64 грн. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Котули А.М. від 29.07.2021 р. відкрито виконавче провадження ВП № [NUMBER]. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Котулою А.М., від 04.08.2021 р., ВП № [NUMBER] було звернено до стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Як вбачається із свідоцтва про зміну імені від 25.10.2017 серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO] , змінила прізвище на [PERSON]. Відповідно до статті 18 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» Перелік документів доповнено після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14 залишено без змін. Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Отже, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10.12.2014 року, втратила чинність (у частині) 22.02.2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14. Отже, вчиняючи оспорюваний виконавчий напис нотаріус неправомірно керувався пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови № 662, яка на той час вже була нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21.03.2017 № 23. Аналогічний правовий висновок наведено в постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15.04.2020 у справі № 158/2157/17, в якій, зокрема, суд зазначив: «Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 27.03.2017, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника». Зазначене вище дає підстави для визнання спірного виконавчого напису № 14839 від 22.06.2021 року таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Такий висновок суду повністю узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року )». Оскільки суд дійшов висновку про невідповідність оскаржуваного виконавчого напису вимогам закону з підстав недотриманням приватним нотаріусом під час його вчинення вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, що відповідає правовому висновку Верховного Суду, тому судом не надавалась оцінка іншим аргументам позовної заяви (п. 3 ч. 4 ст. 265 ЦПК України). Отже, вимога позивача щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню підлягає задоволення. Щодо стягнення з відповідача коштів, які були отримані без відповідної правової підстави, в сумі 7269,97 грн., суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Позивач не надає належних доказів, які б підтверджували факт перерахування приватним виконавцем на користь ТОВ «Бізнес Позика», коштів саме у розмірі 7269,97 грн. Натомість додатками до відзиву, а саме: платіжною інструкцією № 27 від 15.11.2021 р., сума 642,78 грн., платіжною інструкцією № 4 від 15.12.2021 р., суму 1774,65 грн., платіжною інструкцією № 4 від 30.06.2023 р., сума 1779,60 грн підтверджено, що ТОВ «Бізнес Позика» отримало від приватного виконавця за виконавчим провадженням ВП № [NUMBER] грошові кошти на загальну суму 4197,79 грн, що визнається відповідачем. А тому з урахуванням вищезазначеного суд вважає, що саме грошові кошти у сумі 4197,97 грн., повинні бути стягнути з відповідача як безпідставно набуті. За приписом ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України). Згідно з ч. 2 ст. 142 ЦК України разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів». За наведеного суд вважає, що судовий розмірі 50 відсотків судового збору, що мав бути сплачений за дві вимоги позовної заяви, підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial