Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-06 00:00:00

В лютому 2024 року позивач [PERSON] через свого представника адвоката Луконіну Н.В. звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Свої вимоги мотивувала тим, що 05.10.2007 вона зареєструвала шлюб з [PERSON] . В період перебування у шлюбі сторони за спільні кошти придбали житловий будинок [ADDRESS] , який на час укладання договору купівлі-продажу мав загальну площу 14,4\~кв.м., житлову - 11 кв.м., складався з житлового буд. Літ. А, літньої кухні літ. Б, сараїв, споруд, огорож. В подальшому будинок було реконструйовано, але в експлуатацію у встановленому законом порядку не введено. Після припинення фактичних подружніх відноси, сторони не дійшли згоди щодо поділу спільно нажитого майна та виділу частки кожного з них через неприязні відносини, що склались між ними. Відповідач створює перешкоди [PERSON] у користуванні спільною сумісною власністю, в зв`язку з чим позивач змушена звернутись до суду із даним позовом. Посилаючись на викладене, позивач просила суд: визнати за нею право власності на 1/2 частку житлового буд. [ADDRESS] , в порядку поділу спільного майна подружжя; встановити порядок спільного користування сторонами житловим буд. [ADDRESS] ; здійснити розподіл судових витрат. Також позивач просила суд на стадії підготовчого провадження у справі призначити судову будівельно-технічну експертизу для визначення варіантів спільного користування спірним житловим будинком сторонами. Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05.03.2024 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження; розпочато підготовче провадження у справі; витребувано у КП «ММБТІ» технічну документацію (інвентарну справу) на домоволодіння [ADDRESS] . Витребувані відомості надійшли на адресу суду 21.03.2024. Ухвалою суду від 04.04.2024 задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову. Накладено арешт на будинок [ADDRESS] , з прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами, який належить на праві власності [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу від 20.05.2015. 04.04.2024 від представника відповідача [PERSON] адвоката Долгової Л.В. надійшов відзив на позовну заяву, в якій відповідач позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог. 09.05.2024 від представника позивача [PERSON] адвоката Луконіної Н.В. надійшло клопотання про витребування доказів, в якому вона просила: витребувати з Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях (філія ГСЦ МВС): інформацію про зареєстровані транспортні засоби за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , у період з 05.10.2004 до теперішній час, із зазначенням дати, номеру реєстрації, відомостей про транспортні засоби, а також копій документів, що підтверджують право власності [PERSON] на зареєстровані на його ім`я транспортні засоби; інформацію про відчужені [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , у період з 05.10.2004 по теперішній час, транспортні засоби із зазначенням дати, а також копії документів, що підтверджують факт відчуження транспортних засобів. Ухвалою суду від 10.05.2024 вказане клопотання задоволено. 03.06.2024 з Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях на адресу суду надійшли витребувані відомості (а.с.173-174). 28.06.2024 від представника позивача адвоката Луконіної Н.В. надійшли дві заяви: 1) про залишення позову без розгляду в частині вимоги про встановлення порядку користування сторонами спірним житловим будинком та не підтримання клопотання про призначення судом будівельно-технічної експертизи; 2) про збільшення позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідача в порядку поділу спільного майна подружжя компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля PEUGEOT\~807, 2003 р.в., номерний знак [NUMBER] , який був спільною сумісною власністю подружжя та відчужений без згоди позивача у сумі 40\~000,00 грн. Ухвалою суду від 06.08.2024 прийнято до\~розгляду заяву\~про збільшення\~позовних вимог [PERSON] , подану її представником [PERSON] від 28.06.2024; позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя в частині\~вимог про\~встановлення порядку\~спільного користування\~сторонами житловим\~будинком [ADDRESS] \~- залишено без розгляду. 15.08.2024 від представника відповідача адвоката Долгової Л.В. надійшов відзив на заяву про збільшення позовних вимог, згідно якого представник позивача просить відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на недоведення позивачем факту використання [PERSON] спільних коштів від відчуження автомобіля PEUGEOT 807 не в інтересах сім`ї. 16.08.2024 від представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, згідно якої представник наполягала на неотриманні позивачем коштів від продажу вказаного автомобіля та наполягала на задоволенні позову. Ухвалою суду від 10.09.2024 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Луконіна\~Н.В. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити, уточнивши, що зазначення в прохальній частині позову номеру будинку\~як 40/1\~замість вірного\~40,\~є технічною\~помилкою. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Долгова\~Л.В. в судовому засіданні позов визнали частково, зокрема не заперечували проти визнання за позивачем права власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] , та просили відмовити у частині вимог про стягнення компенсації вартості 1/2 частини автомобіля PEUGEOT\~807, 2003 р.в., номерний знак [NUMBER] , у сумі 40\~000,00 грн. Суд, вислухавши пояснення відповідача та представників сторін, дослідивши матеріали справи і встановивши фактичні обставини, дійшов наступного. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 05.10.2007, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 20). Станом на час розгляду справи шлюб між сторонами розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 30.05.2024, яке набрало законної сили 30.06.2024. В період перебування у шлюбі, а саме 20.05.2020, сторони придбали за договором купівлі-продажу житловий будинок [ADDRESS] . Покупцем за даним договором є [PERSON] . Договір купівлі-продажу було посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Ємельяновою О.В., зареєстровано в реєстрі за № 327 (а.с.\~84-87). Аналогічна інформація міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. При укладенні вказаного договору приватний нотаріус посвідчила заяву [PERSON] , якою остання надала згоду на укладення цього договору, зазначивши, що кошти, які витрачають на придбання вказаного будинку є спільною сумісною власністю сторін (а.с.100). За таких обставин суд вважає, що [PERSON] на підставах, не заборонених законом, в період\~шлюбу набув право власності житловий будинок [ADDRESS] . Також згідно інформації Регіонального Сервісного центру ГСЦ МВС в Одеській, Миколаївській та Херсонській областях (філія ГСЦ МВС) за [PERSON] , [INFO] , з 27.06.2017 року по час надання відповіді зареєстровано автомобіль ВАЗ 21070, д/н [NUMBER] , який не\~є предметом\~даного позову, та з 23.05 2022 по 06.02.2024 був зареєстрований транспортний засіб марки PEUGEOT 807, 2003 року випуску, д/н\~ [NUMBER] , який 06.02.20.24 перереєстровано на гр. [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу (а.с.173 зворот). Згідно копії вказаного договору купівлі-продажу за домовленістю сторін цього договору вартість проданого автомобілі склала 80\~000,00 грн. (а.с.174). За статтею 60\~СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно частини першої, другої статті 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Тобто майно, набуде подружжям під час шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя навіть у разі здійснення державної реєстрації на ім`я лише одного з них. Відповідно до частини першої статті 69, частини першої статті 70 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, то належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу; у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В пункті 22 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~21.12.2007\~№\~11\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» роз`яснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72\~СК України та статтею 572 ЦК України. У разі неподільності речі, або якщо ці речі не можуть бути поділені між подружжям відповідно до їх частки, а згода щодо сплати/отримання компенсації відсутня, суд визначає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності (пункт 25\~постанови Пленуму ВСУ №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»). Відповідно до статті 368\~ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності, є спільною сумісною власністю. Враховуючи зазначені норми, суд робить висновок, що житловий будинок [ADDRESS] , є об`єктом права спільної сумісної власності сторін. Статтею 370\~ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно статтею 372\~ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Домовленості між співвласниками щодо розміру часток вказаної нерухомості не існує, отже ці частки є рівними. За такого, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] про поділ спірного будинку підлягає частковому задоволенню, враховуючи, що він був придбаний сторонами під час перебування у шлюбі, між сторонами відсутній шлюбний договір, будь-яка домовленість про розподіл майна, а спірна нерухомість є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. А саме необхідно визнати житловий будинок [ADDRESS] об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та в порядку поділу спільного майна визнати за позивачем право власності на 1/2 частку цього будинку, припинивши право власності відповідача на таку 1/2 частку. Щодо вимог\~про стягнення\~з відповідача\~на користь\~позивача компенсації\~вартості 1/2\~частки автомобіля PEUGEOT 807, срібного кольору, 2003 року випуску, д/н [NUMBER] , у сумі 40 000,00 грн., що був 06.02.2024 позивачем за 80\~000,00 грн., то такі вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Згідно ст.\~71\~СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою. У судовому засіданні 07.10.2024 року судом встановлено, що відповідач [PERSON] , продавши спірний автомобіль гр. [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 06.02.2024, не передав половину отриманих від продажу коштів [PERSON] . Згідно пояснень відповідача, наданих у суді 07.10.2024 він використав ці кошти, додавши свої кошти, для повернення боргу своїй хрещеній [PERSON] у розмірі 30\~000,00 грн. та товаришу з роботи [PERSON] у розмірі 60,000,00 грн., які подружжя нібито брало у борг у цих осіб для придбання автомобіля PEUGEOT 807, срібного кольору, 2003 року випуску, д/н\~ [NUMBER] . Однак доказів цього суду не надав, розписок про тримання коштів у борг від цих осіб або щодо їх повернення не пред`явив. Отримання вказаних коштів позивачем заперечувала і її представник, пояснивши, що на той час у подружжя [PERSON] мало суперечки, які призвели до подальшого розірвання шлюбу. Враховуючи те, що автомобіль марки PEUGEOT 807, срібного кольору, 2003 року випуску, д/н [NUMBER] , був придбаний сторонами в період шлюбу, він був спільною сумісною власністю сторін, який проданий [PERSON] без згоди позивача та без передачі [PERSON] половини отриманих від продажу коштів, то суд вважає, що він має бути поділений між сторонами в порядку поділу спільного майна подружжя шляхом стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації вартості його 1/2 частки, що складає 40\~000,00 грн. Згідно з частиною першою статті 158 ЦПК України,\~суд може\~скасувати заходи\~забезпечення позову\~з власної\~ініціативи або\~за вмотивованим\~клопотанням учасника\~справи. Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Враховуючи, що спір розглянутий судом та позов задоволено частково, проте клопотання сторін про скасування заходів забезпечення позову до суду не надходило, вжиті за ухвалами Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16.02.2023 та 20.03.2023 заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Згідно з частиною першою статті 158 ЦПК України,\~суд може\~скасувати заходи\~забезпечення позову\~з власної\~ініціативи або\~за вмотивованим\~клопотанням учасника\~справи. Відповідно до ч. 7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Враховуючи, що спір розглянутий судом та позов в цілому задоволено частково, проте клопотання сторін про скасування заходів забезпечення позову до суду не надходило, вжиті за ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04.04.2024 заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при подачі заяви про забезпечення позову та самого позову, у розмірі 4255,04 грн. (605,60 грн. + 3249,44\~грн. + 400,00 грн.) пропорційно розміру задоволених вимог.

Outcome: partial