Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-25 00:00:00

12.02.2024 [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 18.12.2015 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Від спільного подружнього життя мають малолітню доньку, [PERSON] [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося. Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжі від 21.11.2022 року, шлюб було розірвано. 31.12.2022 позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] , виданим Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) та після державної реєстрації шлюбу позивачка змінила прізвище на [PERSON] . Крім того, позивачка зазначила, що з липня 2021 з відповідачем проживали окремо, кожен за адресою реєстрації свого місця проживання. Відтоді відповідач з донькою не спілкувався, участі в її вихованні та утриманні не брав. Нинішнє місце проживання чи перебування відповідача позивачці не відоме. Наразі донька сторін [PERSON] повністю перебуває на виховані та утриманні позивачки. Разом з тим, судовим наказом, виданим Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя 31.10.2023 у справі № 335/10279/23, з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 25.10.2023 та до досягнення дитиною повноліття. Натомість відповідач жодним чином не виконує своїх обов`язків щодо виховання доньки вже впродовж майже 2,5 років, не бере участі в забезпеченні ні умов проживання дитини, ні умов для її нормального розвитку та навчання, жодним чином не бажає брати участь у її духовному та фізичному вихованні. Відповідач не цікавиться життям чи здоров`ям дитини, її життєвими інтересами, навчанням, не спілкується з нею. Посилаючись на вказані вище обставини, позивач просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] [INFO] . Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.02.2024 визначено головуючого суддю Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Рибалко Н.І. Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.02.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження, розпочато підготовче провадження та призначено підготовче засідання, учасникам справи надано строк для подання заяв по суті справи. Крім того, вказаною ухвалою було задоволено клопотання позивача та зобов`язано орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району надати висновок щодо розв`язання спору та доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] . Ухвалою суду від 29.04.2024 клопотання представника третьої особи: Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району про позбавлення батьківських прав про витребування доказів - задоволено частково. Витребувано у Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби інформацію про перетин Державного кордону України, в період з 24.02.2022 по 29.04.2024 (включно), громадянином України, [PERSON] . Разом з тим, витребувано у [INFO] інформацію чи перебуває [PERSON] на військовій службі. 03.04.2024 від Міністерства соціальної політики України надійшов лист, відповідно до якого, станом на 14.03.2024 інформація в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб щодо [PERSON] відсутня. 08.05.2024 на виконання ухвали суду від 29.04.2024, надійшла відповідь № 19-30752/18/24 від 06.05.2024 Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби, відповідно до якої, повідомлено, що відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України громадянином України [PERSON] в період з 24.02.2022 по 29.04.2024 в базі даних не виявлено. 28.05.2024 надійшла відповідь на запит № 3543 від 15.05.2024 [INFO] , якою повідомлено, що громадянин України [PERSON] на військовому обліку в районних ТЦК та СП Запорізької області не перебуває, інформація про місце проходження військової служби відсутня. 05.08.2024 на адресу суду надійшов висновок органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, комісії з питань захисту прав дитини щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до його малолітньої доньки [PERSON] [INFO] . Ухвалою суду від 12.08.2024 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 26.09.2024 року. Представник позивач - адвокат Кукурудз Р.О. звернувся з заявою про розгляд справи у відсутність сторони позивача. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся судом належним чином на підставі ч. 1 ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та в порядку, передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України. Згідно з ч. 11 ст. 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик, особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Причини неявки в судове засідання відповідач не повідомив. ст. 280 ЦПК України в сукупності є підставою для заочного розгляду справи. Третя особа в судове засідання не з`явилась, повідомлялась належним чином. Разом з тим, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у її відсутність. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового засідання, до суду не з`явився, не повідомив про причини неявки, не подав відзив на позовну заяву, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, що згідно з рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжі від 21.11.2022 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого Шевченківським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області від 18.11.2016 року, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 31.12.2022 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 336. Відповідно до акту підтвердження фактичного проживання від 17.01.2024 року, встановлено, що за адресою: [ADDRESS] , проживає [PERSON] , разом зі своєю сім`єю [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Судовим наказом, виданим Орджонікідзевським районним судом міста Запоріжжя 31.10.2023 у справі № 335/10279/23, з відповідача на користь позивачки стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та нe більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 25.10.2023 та до досягнення дитиною повноліття. 03.11.2023 року Запорізькою гімназією № 36 Запорізької міської ради видано довідку, згідно з якою, батько учениці 1 класу [PERSON] не бере участі у вихованні доньки, не спілкується з класним керівником та вчителями, не бере участі у батьківських зборах. Згідно з випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, виданою лікарем [PERSON] . Центру сімейної медицини ФОП [PERSON] від 03.11.2023, відповідно до якої [PERSON] , [INFO] , - здорова, на диспансерному обліку не перебуває, на профілактичні огляди та у разі захворювань до педіатра звертається мати. Позивач, як на підставу позбавлення батьківських прав посилається на свідоме не бажання відповідача виконувати батьківські обов`язки щодо доньки, покладені на нього законом. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Право дитини на належне батьківське виховання, відповідно до ст. 152 СК України, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною другою статті 157 СК України передбачено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Відповідно до висновку № 1717/01-34/22.01-1329 від 02.08.2024 Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району м. Запоріжжя про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої доньки [PERSON] , за результатами засідання, орган опіки і піклування дійшов висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пленум Верховного Суду України у абзаці другому п. 16 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У п. 15 цієї ж Постанови роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно із ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, (далі - Конвенція) держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до статті 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінки. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). Аналіз зазначених положень закону, практики Європейського суду з прав людини дає можливість зробити висновок, що підставою позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї обставин, коли батьки внаслідок свідомої, винної поведінки не виконують своїх обов`язків щодо виховання, утримання, розвитку дітей, їх навчання та лікування і коли таку ситуацію неможливо виправити іншими заходами. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням наявні в матеріалах справи докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд вважає, що дійсно [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання малолітньої доньки [PERSON] , про що свідчить той факт, що тривалий час відповідач не бачив дитину, не спілкується, добровільно не надає будь-якої допомоги на її утримання, не проявляє інтересу до життя, здоров`я та розвитку, про що зазначив позивач у своєму позові та це не спростовано відповідачем. У діях відповідача проявляється саме винна та пасивна поведінка по відношенню до дитини, відповідач не вживає будь-яких дій щодо забезпечення та виховання доньки. Матеріали справи містять належні та допустимі докази, в розумінні ст. ст. 12, 81 ЦПК України, на підтвердження того, що відповідач байдужливо ставиться до дитини, на які позивач посилається, як на підставу задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав. В судовому засіданні не встановлені об`єктивні перешкоди для відповідача у належному вихованні дитини, що свідчить про свідоме нехтування його своїми батьківськими обов`язками. Емоційний зв`язок між відповідачем та дитиною фактично відсутній, відповідач тривалий час не виявляє до неї батьківського піклування, її не відвідує, долею доньки не цікавиться, ні в телефонному режимі, ні в інших формах спілкування. З урахуванням зазначеного, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, підтвердженими матеріалами справи, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої доньки [PERSON] [INFO] . Виходячи з вищевикладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Разом з цим, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам по справі, що відповідно до положень ст. 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, то слід зазначити наступне. Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Звертаючись до суду із вимогою про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у позовній заяві не зазначений розмір цих витрат, представником позивача надано ордер про надання правничої (правової) допомоги серії АР № 1146159 від 24.10.2023, ордер на надання правової допомоги від 03.11.2023, проте, зазначені докази не можуть вважатись підтвердженням здійснення позивачем відповідних витрат на професійну правничу допомогу, тому слід дійти висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу. Крім того, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору що документально підтверджені у розмірі 968,96 грн.

Outcome: approved