Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-02 00:00:00

Адвокат Петричка О.Є, який діє в інтересах [PERSON] звернувся в суд із позовом до Снятинської міської ради про визнання права власності. В обґрунтування позовних вимог вказав, що [INFO] померла мама позивачки - [PERSON] . Після її смерті залишилось спадкове майно - земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,05 га, що розташована на території (Будилівської сільської) Снятинської міської ради Коломийського району Івано-Франківської області та належала померлій, на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії IІ-ІФ № 021781, який виданий Будилівською сільською радою 21 лютого 2003 року. 26.01.2024 року позивачка звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері, але отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку із тим, що вищезгаданий державний акт виданий на ім`я померлої після її смерті. Оскільки, процедура паювання та виготовлення державного акту передбачала собою низку послідовних етапів, які зайняли тривалий час і у зв`язку із чим, він був виданий після смерті [PERSON] , позивачка не може реалізувати своє право на спадщину шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті мами у нотаріальній конторі. Тому змушена звернутись до суду із цим позовом. Адвокат Петричка О.Є., зазначає, що мати позивачки була членом кооперативного сільськогосподарського підприємства, та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта і в разі її смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Право власності [PERSON] на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,05 га, що розташована на території Будилівської сільської ради підтверджується Сертифікатом на право на земельну частку (пай) виданим 01.03.2000 р. та Державним актом на право колективної власності на землю серії ІФ, що виданий спілці селян «Нове життя» відповідно до рішення Будилівської сільської Ради народних депутатів від 07.12.1997 р. з доданим до нього списком громадян- членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, де під номером 458 числиться [PERSON] . Відповідно до довідки нотаріуса від 26.01.2024 року після смерті [PERSON] , спадкоємцем за законом всього її майна є дочка [PERSON] (позивачка по справі). Інших спадкоємців не має. На підставі вищенаведеного адвокат Петричка О.Є., який діє в інтересах [PERSON] просить суд визнати за позивачкою, право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,05 га, що розташована на території Будилівської сільської ради та належала померлій [PERSON] , на підставі державного акта про право приватної власності на землю серії IІ-ІФ № 021781, який виданий Будилівською сільською радою 21 лютого 2003 року. Представник позивачки подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, позов просив задовольнити, справу розглядати за його відсутності. Представник відповідача Снятинської міської ради В. Кушик подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи здійснити без його участі та на розсуд суду. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. З матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] є мамою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії № [NUMBER] , актовий запис №21, дата видачі 16.03.1966 року. Відповідно до копії свідоцтва про шлюбу [PERSON] та [PERSON] , 12.10.1988 року зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис №27, дата видачі 12.10.1988 року. Після укладення шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище « [PERSON] ». Згідно із копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , актовий запис №20, дата видачі 06.12.2000 року, [INFO] померла [PERSON] . Із копії довідки №01-03/9/33/51 від 26.01.2024 року виданої Старостинським округом №6 с. Будилів. [PERSON] , 1948 р.н., яка померла [INFO] , [PERSON] , 1961 року народження та [PERSON] , 1989 року народження були зареєстровані та проживали за адресою [ADDRESS] . Відповідно до копії Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ІФ № 021781, виданого 21.02.2003, вбачається, що [PERSON] передано у приватну власність земельна ділянка площею 1,5 га в межах згідно планів, яка розташована на території Будилівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 281. Згідно копії сертифікату на право земельної частки (пай) серії ІФ №0094207 [PERSON] , як члену колективного сільськогосподарського підприємства (сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства), спілки «Нове життя» належить право на земельну частку (пай) розміром 75,8 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Із довідки № 146/02-14 від 21.01.2024 року виданою Першою Снятинською державною нотаріальною конторою вбачається, що після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , яка проживала в с. Будилів Коломийського району, Івано-Франківської області, спадкоємцем за законом до всього майна є [PERSON] , [INFO] , жителька с. Будилів, Коломийського району, Івано-Франківської області. Спадкова справа № 24/2024. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 147/02-31 від 26.01.2024 року, державного нотаріуса Першої Снятинської районної державної нотаріальної контори [PERSON] , [INFO] , жительці с. . Будилів, Коломийського району, Івано-Франківської області, відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] , на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,05 га, що розташована на території Будилівської сільської ради Коломийського району, Івано-Франківської області, у зв`язку із видачею державного акту на земельну ділянку після її смерті. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі (п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»). Тому спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за одержанням свідоцтва в будь-який час після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Неодержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину не позбавляє його права на спадкування. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Водночас, згідно з наведеною Постановою при розгляді справ даної категорії слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи, наявність в матеріалах спадкової справи повідомлення нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Із ч.1 ст. 1268 ЦК України вбачається, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, а з ч.3 ст.1268 ЦК України слідує, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно із ч.ч.2, 3, 5 ст.158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності та користуванні громадян і юридичних осіб. Згідно пунктів 10, 11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» про те, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до п.г. ч.1 ст.81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. За наведених обставин суд вважає, що слід визнати за позивачкою право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,05га, що розташована на території Будилівської сільської ради, Коломийського району, яка належала померлій [PERSON] , на підставі державного акта про право приватної власності на землю серії IІ-ІФ № 021781, який виданий Будилівською сільською радою 21 лютого 2003 року. На підставі наведеного, та ст. ст. 15, 16, 328, 392, 1268 ЦК України,

Outcome: approved