Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-06 00:00:00

У позовній заяві представник позивача [PERSON] адвокат Климович Т.Д. просить ухвалити рішення про зміну способу стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини із твердої грошової суми в розмірі 900 гривень на 1/4 від усіх його доходів, але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Заявлені вимоги представник обґрунтувала тим, що на підставі рішення суду від 02 травня 2018 року з відповідача на утримання спільної із позивачем дитини [PERSON] , [INFO] , стягуються аліменти в розмірі 1598 гривень з врахуванням прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку станом на 2024 рік. Такий розмір аліментів є недостатнім для задоволення базових потреб дитини, адже син росте, розвивається, тому зростає потреба в одязі, взутті, харчуванні, додаткових витратах тощо, при цьому вартість продуктів харчування та одягу зростає. Дитина проживає з позивачем, тому основний тягар утримання лежить на ній як матері. Позивач змінила свій сімейний стан, а саме 18.10.2018 року зареєструвала шлюб та у неї народилися діти [PERSON] , 2015р.н., [PERSON] , 2023р.н. , що стверджується свідоцтвом про шлюб та про народження дітей позивачки. На даний час позивачка перебуває у відпустці по догляду за дитиною [PERSON] , 2023р.н. до досягнення останнім 3-х років, у зв`язку із чим не може себе самостійно забезпечувати. Нині позивачу відомо, що відповідач проходить військову службу в ЗСУ, де отримує матеріальне забезпечення, а тому його матеріальне становище від дня ухвалення рішення про стягнення аліментів значно покращилося. У зв`язку із цим вважає наявними підстави для збільшення розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення. Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 23 липня 2024 року, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. 27 серпня 2024 року поштовим зв`язком до суду надійшов відзив на позовну заяву. У них відповідач вказав на часткове визнання позову. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що нині позивач дійсно проходить службу в ЗСУ та отримує матеріальне забезпечення близько 5000 грн без відрахування податків. Таким чином згідно вимог позивача розмір аліментів має складати 12500 грн, що майже у чотири рази перевищує прожитковий мінімум на дитину відповідно віку. Відповідач просить звернути увагу суду на те, що служба у ЗСУ вимагає додаткових потреби у забезпеченні та суттєвих фінансових витрат, на своє забезпечення, на купівлю екіпірування, додаткового обладнання, ремонт техніки тощо, на що не рідко доводиться витрачати отримані кошти. Через проходження служби стан здоровя відповідача значно погіршився, [PERSON] отримував бойові травмування та змушений проходити періодичне коштовне лікування. На утриманні відповідача перебувають, його матір - [PERSON] , а також вітчим - [PERSON] , що інвалідом третьої групи з дитинства, і потребує постійного лікування, що підтверджується витягом за №П-4044, свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , довідкою МСЕК серія МСЕ за №016128. Батьки проживають в сільській місцевості, обробляють присадибну ділянку і єдиним доходом яких являється пенсія вітчима. Беручи до уваги вказані обставини, сплата аліментів на утримання спільної дитини із позивачем в розмірі 1/4 грн. поставить відповідача у скрутне матеріальне становище, останній не матиме можливості забезпечити себе усім необхідним для проходження служби, проходити періодичне оздоровче лікування, допомагати батькам. Враховуючи вище викладене, обґрунтований, розумний та справедливий розмір аліментів на утримання нашої з позивачем дитини, який зможе сплачувати, що не суперечить нормам матеріального права, а також ніяким чином не погіршуватиме права дитини, зважаючи при цьому, що батьки мають рівні обов?язки щодо утримання дитини буде становити - 1/8 частки від усіх доходів. Разом з тим, у випадку звільнення із лав ЗСУ і зменшення доходу відповідача, позивач у будь-який момент зможе звернутись до суду із заявою про збільшення аліментів. У відповіді на відзив представник позивача вказала, що відповідач не навів доказів на підтвердження не спроможності сплачувати аліменти у розмір визначеному у позові. А тому просила не брати аргументи [PERSON] до уваги та задовольнити позов повністю. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили. Враховуючи вищевикладене та положення ст.279 ЦПК, суд розглянув справу за наявними у справі матеріалами. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. Сторони є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] за яким позивачка після укладення другого шлюбі взяла собі прізвище чоловіка. Рішенням Любомльського районного суду від 02 травня 2018 року з відповідача в користь позивача на утримання сина [PERSON] стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 900 гривень, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20 березня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Позивач у другому шлюбі має доньку [PERSON] 2015 р.н. та [PERSON] 2023 р.н., що підтверджується витягом про склад сім`ї №29/7 від 23.01.2024 Вишнівської сільської ради. Копією посвідчення серії [NUMBER] стверджується, що відповідач є учасником бойових дій. Вітчим відповідача [PERSON] є особою з інвалідністю, що стверджується витягом про зареєстрований осіб у житловому будинку та копією пенсійного посвідчення серії [NUMBER] . Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. За приписами ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ч.1 ст.182 СК України). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Відповідно до частини 1 статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, за змістом статей 181, 192 СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому у зв`язку із значним покращенням матеріального стану платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального стану платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни їх присудження не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду. Таким чином, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце і внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів. Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі 372/2393/17. У цій справі як на підставу збільшення розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення представник позивача покликається на дві підстави: 1) погіршення матеріального становища позивача з огляду на те, що дитина росте та розвивається, а тому потребує більших витрат на своє утримання, відповідно, позивач нині несе більші витрати; 2) покращення матеріального стану відповідача як платника аліментів. В оцінці доказів та фактичних обставин справи суд враховує обставини, які існували на момент ухвалення судом 02 травня 2018 року рішення про стягнення з відповідача аліментів і враховувались при ухваленні цього рішення, та обставини, які нині існують, а саме, змінилися. Так, на момент ухвалення судом рішення від 02 травня 2018 року сину сторін було повних три роки. Прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років становив 1559 гривень, відповідно, передбачений ч.2 ст.182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину складав 779,50 гривень. Відповідач працевлаштований не був, отримував дохід від тимчасових заробітків. З урахуванням цих обставин та положень СК України, суд стягнув з відповідача на утримання дочки аліменти в сумі 900,00 гривень, але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто у відносно на той час досить більшому розмірі, а ніж мінімальний гарантований розмір, який визначений ч.2 ст.182 СК України. На даний час сину сторін [PERSON] виповнилося повних дев`ять років. Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить 3196 гривні. Передбачений ч.2 ст.182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину нині складає 1598,00 гривень (50% від 3196). Отже, з огляду на присуджений рішенням суду від 02 травня 2018 року розмір аліментів та положення ч.1 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження», на даний час з відповідача на утримання сина [PERSON] стягуються аліменти у мінімальному гарантованому розмірі в сумі 1598,00 гривень. Та обставина, що син сторін підріс і в силу свого віку потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту та інше, є очевидним природним процесом, тому заперечуватися не може. На даний час і що найменше, відповідач має змогу сплачувати аліменти в більшому розмір, що останнім не заперечується. Надаючи оцінку вищенаведеним фактам і обставинам, суд враховує, що стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, та вважає наявними підстави для збільшення розміру стягуваних з відповідача аліментів у відповідності до положень ст.192 СК України шляхом зміни способу стягнення із твердої грошової суми на частку від доходу відповідача, оскільки його матеріальне становище вочевидь покращилось, що підтверджено належними і допустимими доказами, а його спільна із позивачем дитина потребує більших витрат на своє утримання, а ніж ті, що нині вона отримує від відповідача як батька через органи виконавчої служби. Відповідач у поданих запереченнях просив задовільнити позов частково, зазначивши що на утриманні має ще похилих батьків та значні витрати йде на додаткові витрати під час служби у ЗСУ. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Вирішуючи питання щодо розміру частки заробітку (доходу) відповідача, яку слід стягувати як аліменти на утримання дитину, суд виходить із наступного. Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Разом з тим, постановою КМУ №122 від 16 лютого 2022 року «Про внесення змін до постанови Кабінету міністрів України від 26 лютого 1993 року №146» встановлено, що з військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів внутрішніх справ, Національного антикорупційного бюро, Державного бюро розслідувань, БЕБ, служби цивільного захисту та Державної кримінально-виконавчої служби, співробітників Служби судової охорони утримання аліментів провадиться з усіх видів грошового забезпечення, крім грошового забезпечення, що не має постійного характеру, та інших випадків, передбачених законом. Отже, ураховуючи такі положення Кабінету Міністрів України, слід дійти висновку, що додаткові виплати військовослужбовцям в розмірі 30000 гривень згідно постанови КМУ від 28.02.2022 № 168 проводяться тільки в період дії воєнного стану, тобто мають тимчасовий характер, а тому при обрахунку розміру аліментів до загальної суми доходу військовослужбовця не включаються. Отже, враховуючи, що розмір аліментів обраховується виключно із грошового забезпечення відповідача, а також враховуючи обставини, передбачені ст.182 СК України, суд вважає наявними підстави для стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/6 частки від доходу відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Такий розмір аліментів, на думку суду, на достатньому рівні забезпечить ви-конання відповідачем батьківського обов`язку, узгоджується з положеннями ч.5 ст.183 СК України щодо розміру аліментних зобов`язань на одну дитину, а також відповідатиме закріпленим у ч.9 ст.7 СК України засадам справедливості, добросовісності, розумності і водночас не порушуватиме прав відповідача. Таким чином, судом встановлено підстави для часткового задоволення позову. Згідно зі ст.141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Що стосується витрат на професійну правничу допомогу, то відповідно до частин 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно із частиною третьою статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано: копія договору № 081/23 про надання правничої допомоги від 27.06.2024; ордер про надання правничої (правової) допомоги; додаток №1 до договору; акти прийому-передачі виконаних робіт; квитанцію від 12.07.2024, відповідно до яких вартість послуг наданих адвокатом становить 3500 грн. При визначенні суми відшкодування, суд має виходити із критеріїв реальності понесення адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, про захист прав людини заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними та неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/WestAllianceLimited» проти України»). Дослідивши перелік наданих послуг та обсяг робіт, виконаних в межах договору про надання правової допомоги, враховуючи складність справи, значення справи для сторони, відсутність судових засідань, з урахуванням вимог розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що позивач має право на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 1000 гривень. Щодо сплати судового збору. [PERSON] згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору. [PERSON] є учасником бойових дій, а тому відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору. Оскльки і позивач і відповідач звільнені від сплати судового збору, в силу ч. 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір слід компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial