Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-01 00:00:00

31 травня 2024 року [PERSON] , через свого представника [PERSON] , звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що [INFO] помер його батько [PERSON] . За життя батько склав заповіт за яким належний йому земельний пай залишив у спадщину позивачу. Після смерті батька [PERSON] прийняв спадщину адже вступив в управління спадковим майном та до теперішнього часу обробляє земельну частку, сплачує за неї податки. З метою оформлення своїх спадкових прав, представник позивача звернувся до нотаріуса та подав всі наявні документи. Після заведення спадкової справи, нотаріусом було встановлено, що серед поданих документів відсутній сертифікат на право на земельну частку (пай), і отримати дублікат вказаного документу в Головному управлінні Держгеокадастру в Івано-Франківській області не вдалося, внаслідок чого нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та рекомендовано звернутися з позовом до суду. В зв`язку з цим, [PERSON] просив визнати за ним в порядку спадкування після смерті батька право власності на земельну частку (пай), розміром 17.07 умовних кадастрових гектарів на площу 0,4270 га. номер ділянки в проекті 460. Ухвалою суду від 03.06.2024р. відкрито загальне позовне провадження у справі. Витребувано у приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Антонюк О.В. копію спадкової справи, заведену після смерті [PERSON] , який помер [INFO] за №75/2024. Ухвалою суду від 03.07.2024р. підготовче провадження у справі було закрито та призначено її до розгляду по суті. В судове засідання [PERSON] не з`явився, його представник [PERSON] подала до суду письмове клопотання, в якому просила розглянути справу за її та позивача відсутності. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі та наполягають на їхньому задоволенні. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, письмовим клопотанням, яке надійшло до суду 21.08.2024р. Матеївецька сільська рада в особі свого керівника [PERSON] просила проводити розгляд справи без участі їхнього представника. При вирішенні справи покладаються на розсуд суду. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного. В довідці, виданій Матеївецькою сільською радою 26.02.2024р. № 75 вказано, що згідно технічного звіту по виконанню науково-технічної роботи «Проект землеустрою по створенню нових землеволодінь селянських господарств та видачі державних актів на право власності на землю» Пилипівської сільської ради гр.. [PERSON] виділено земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (пай), а саме: земельна ділянка площею 0,4270 га., номер ділянки в проекті 460 в с. Тростянка, Коломийського району. Згідно викопіювання із проекту організації території земельних часток (паїв) Пилипівської сільської ради видане виконкомом Матеївецької сільської ради [PERSON] про місце знаходження земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (пай), а саме земельна ділянка площею 0,4270 га., номер ділянки в проекті 460 в селі Тростянка, Коломийського району, що належить [PERSON] . Місце знаходження земельної ділянки графічно позначено у викопіюванні. В свідоцтві про народження серії [NUMBER] зазначено, що [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON] , [INFO] . Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] помер [INFO] , про що Пилипівською сільською радою Коломийського району Івано-Франківської області було складено актовий запис №21. Згідно довідки №65 виданої Матеївецькою сільською радою 23.02.2024р., [PERSON] на день своєї смерті був зареєстрований та проживав в [ADDRESS] . В пункті 1 постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що відносини спадкування\~регулюються правилами\~ЦК \~якщо спадщина\~відкрилася не\~раніше 1\~січня 2004\~року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР ( 1540-06 ) (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК ( 435-15 ) і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. В даній\~справі спадщина\~після смерті\~батька позивача\~відкрилася [INFO] , а тому застосуванню підлягають положення ЦК УРСР. Статтею 524 ЦК УРСР передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно ст.. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Згідно заповіту\~від 31.07.2002р.\~посвідченого секретарем\~виконкому Пилипівської\~сільської ради, [PERSON] все своє майно, де б воно не було із чого б не складалося і взагалі все те, що належатиме йому по закону, а також приватизовану земельну ділянку заповів [PERSON] . Земельний пай заповів [PERSON] . Відповідно до ст.. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ч.1 ст. 549 ЦК УРСР). В довідці, виданій Матеївецькою сільською радою №64 від 23 лютого 2024р. вказано, що на момент смерті [PERSON] , разом з ним за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані: дружина - [PERSON] , [INFO] , донька - [PERSON] , [INFO] , онука [PERSON] , [INFO] . З дня смерті [PERSON] в управління спадковим майном вступив [PERSON] , син померлого, який взяв під охорону спадкове майна, здійснює податкові та страхові платежі. Заповіт від імені [PERSON] посвідчувався виконкомом Пилипівської сільської ради 31.07.2002 року за реєстром №359, який не скасувався та не змінювався. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , донька спадкодавця [PERSON] [PERSON] померла [INFO] , актовий запис, зроблений виконавчим комітетом Пилипівської сільської ради Коломийського району № 14. Згідно ст.. 560 ЦК УРСР, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави (статті 534,\~553,\~555 цього Кодексу). На виконання ухвали суду, 19.06.2024р. до суду надійшли копії матеріалів спадкової справи №75/2024, відкритої після смерті [PERSON] , з яких судом було встановлено, що 20.03.2024р. позивач через свого представника [PERSON] , подав заяву про прийняття спадщини після смерті батька за заповітом. В своїй заяві [PERSON] зазначив, що прийняв спадщину оскільки вступив в управління спадковим майном, що підтверджується довідкою Матеївецької сільської ради від 23.02.2024р. за № 64, та просив видати йому свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку за заповітом. Постановою приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Антонюк О.В. від 22.03.2024р. [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька [PERSON] . Своє рішення нотаріус мотивував тим, що представник спадкоємця [PERSON] не подала приватному нотаріусу документи, які підтверджують право власності [PERSON] на вищевказане нерухоме майно. Такі дії нотаріуса відповідають підпункту 4.15 пункту 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5), за яким видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Підпунктом 4.18 пункту 4 глави 10 розділу ІІ вказаного порядку передбачено, що за відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до вимог пункту 2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат», який узгоджується з положеннями пункту 1 глави 13 розділу І «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. У\~пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За\~статтею 16 ЦК України\~зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним з можливих способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Позивач звернувся\~до суду\~за захистом\~свого порушеного\~права на\~спадщину за\~заповітом,\~бо нотаріус\~відмовив у\~видачі свідоцтва\~на право\~на спадщину\~на земельну\~частку (пай)\~через відсутність\~правовстановлюючого документа\~на неї. Позивач [PERSON] зазначає, що оригінал правовстановлюючого документу сертифікату на право на земельну частку (пай) було втрачено і навіть копії даного документу у нього не збереглося. Відповідно до\~статті 392 ЦК України\~право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. ч. 1, 2\~ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року №899-IV\~основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Пункт 11\~Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~визначає, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин\~Земельного кодексу України\~1990 року, Указу Президента України від 08.08.1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям»\~та відповідні норми\~ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17\~Перехідних положень Земельного кодексу України від 25.10.2001 року\~сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. За\~пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям»\~право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. За змістом статей\~22,\~23 ЗК України\~(в редакції 1990 року) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами\~ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Отже, особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. З листа начальника Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 01.04..2024р. № 29-9-0.331-17/0/2-24, наданого на адвокатський запит представника позивача [PERSON] вбачається, що відповідно до інформації, наданої Відділом №3 управління надання адміністративних послуг Головного управління (далі Відділ) встановлено, що в архіві Відділу зберігається архівний примірник державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 979409, кадастровий номер 2623285400:01:002:0167, виданий гр.. [PERSON] на підставі розпорядження Коломийської райдержадміністрації від 28.03.2006р. №115, площею 0,1399 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Пилипівської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області та зареєстровано 06.06.2006 в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010630500322. За інформацією Відділу встановлено, що згідно технічного звіту «Про виконання комплексу геодезичних та землевпорядних робіт для створення Проекту організації території земельних часток (паїв) на території Пилипівської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області» гр.. [PERSON] виділено дві земельні ділянки на земельну частку (паю), а саме: 17.07 умовних кадастрових гектарів на площу 0,4270 га та 4,41 умовних кадастрових гектарів на площу 0,1400 га. В архіві Відділу інформація стосовно державного акту на право власності на земельну ділянку (право приватної власності на землю) на площу 0,4270 га та сертифікату на право на земельну частку (паю) відсутня. При цьому надано копію архівного примірника державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 979409. В листі від 23.08.2024р. за № 2359/02-20/44 на адвокатський запит Юркевич Х.М. №87-А від 08.08.2024р., Матеївецька сільська рада повідомила, що згідно списку власників земельних сертифікатів про право на земельну частку (пай) з земель товарного сільськогосподарського виробництва Пилипівської сільської ради, Коломийського району, Івано-Франківської області в с. Тростянка [PERSON] належала земельна ділянка (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,427 га (17.07 кад. га.) за номером згідно схеми 460, а отже, дана земельна ділянка входить до спадкового майна померлого [PERSON] . На даний час земельну ділянку (пай) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,427 га. обробляє [PERSON] , сплачує по ній податкові платежі. В підтвердження зазначених в листі Матеївецької сільської ради від 23.08.2024р. за № 2359/02-20/44 обставин, до нього було долучено копію Списку власників земельних сертифікатів про право на земельну частку (пай) з земель товарного сільськогосподарського виробництва Пилипівської сільської ради, Коломийського району, Івано-Франківської області з якого вбачається, що по с. Тростянка під порядковим номером 421 числиться [PERSON] , як власник земельної частки (паю) площею 0,427 га. (17.07 кад. га.) номер ділянки згідно схеми 460. Отже, з долучених до справи письмових доказів, судом було встановлено, що померлому [PERSON] за життя належало дві земельні частки (паї), площами 17.07 умовних кадастрових гектарів на площу 0,4270 га та 4,41 умовних кадастрових гектарів на площу 0,1400 га. Менша із вказаних земельних часток була сформована в земельну ділянку кадастровий номер 2623285400:01:002:0167 та на неї в 2006 році було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 979409. Інша ж земельна частка (пай) площею 17.07 умовних кадастрових гектарів (0,4270 га.) в земельну ділянку за життя володільця не формувалась, державний акт на неї не видавався, а правовстановлюючий документ ні у спадкодавця, ні у державному органі, який його видавав не зберігся. Після смерті батька, позивач успадкував заповідану йому земельну частку (пай) вступивши в управління спадковим майном, однак через відсутність сертифікату на право на земельну частку (пай), оформити свої права в нотаріальній конторі не зміг. За вказаних обставин, суд вважає, що права [PERSON] підлягають захисту шляхом визнання за ним в порядку спадкування після смерті [PERSON] права на земельну частку (пай), розміром 17.07 умовних кадастрових гектарів на площу 0,4270 га. номер ділянки в проекті 460. Вимоги позивача про визнання за ним саме права власності не підлягають задоволенню, оскільки земельна частка (пай) не належала на такому праві спадкодавцю, а відтак і позивач не міг в порядку спадкування набути більших прав відносно спірного майна позаяк до складу спадщини входять лише права та обов`язки,\~що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.\~ На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial