Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-03 00:00:00

У серпні 2024 року представник позивача, адвокат Войтенко І.В. звернувся до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що 26 травня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] (прізвище до вступу у шлюб - [PERSON]) Фортечним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зареєстровано шлюб, актовий запис № 304, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим 03.07.2024 повторно. Від вказаного шлюбу подружжя має дітей: сина [PERSON] , [INFO] , доньку [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося, тому що у сторін різні погляди на сімейне життя та обов`язки. На підставі чого в сім`ї відбувалися конфлікти, які поступово призвели до того, що сторони стали зовсім чужими людьми. Позивач та відповідач тривалий час проживають окремо, шлюбні стосунки фактично припинилися. Шлюб між позивачем та відповідачем носить формальний характер, а тому збереження шлюбу буде суперечити спільним інтересам сторін та інтересам дитини. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 02 вересня 2024 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судове засідання не з`явився, про дату час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. 04 жовтня 2024 року від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про дату час і місце судового засідання повідомлялась належним чином, шляхом направлення поштовим зв`язком копії ухвали про відкриття провадження разом із копією позовної заяви, проте конверт повернувся до суду із зазначенням причини невручення «адресат відсутній за вказаною адресою». Таким чином, судом були вжиті всі визначені законом заходи для повідомлення відповідача про розгляд справи. За загальним правилом частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на викладене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність сторін. Частиною першою статті 280 ЦПК України визначено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Виходячи з цього, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Згідно з частиною другою статті 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального і процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд дійшов таких висновків. За загальним правилом статей 15,16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 26.05.2007 між [PERSON] та [PERSON] ([PERSON]) Фортечним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кропивницькому Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зареєстровано шлюб, актовий запис № 304, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим 03 липня 2024 повторно. Від вказаного шлюбу подружжя має двох дітей: доньку [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] . Зі змісту позовної заяви також вбачається, що сторони не ведуть спільного господарства та не зацікавлені у продовженні сімейного життя, тобто шлюбно-сімейні відносини фактично припинили своє існування. Згідно зі статтею 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно з частиною першою статті 24 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Статтею 112 СК України визначено, що шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином суд вважає, що подальше збереження шлюбних відносин суперечитиме інтересам позивача та відповідача, враховуючи, що жодна зі сторін не зверталася до суду з клопотанням про надання строку для примирення, тобто між подружжям відсутні будь-які намагання спрямовані на відновлення сімейних відносин. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову. З огляду на викладене та

Outcome: approved