Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-23 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення грошових коштів за борговою розпискою. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 25 листопада 2023 року звернулась до стоматолога [PERSON] щодо лікування зубів, який при огляді зняв старі коронки та повідомив, що потрібно міняти 26 коронок, зазначивши про те, що для техніка по коронкам потрібно одразу надати передплату 52 000,00 грн. Після цього, довірившись його порядності та професійності, донькою позивача у той же день було передано йому грошові кошти у сумі 52 000,00 грн. Приблизно через 10 днів відповідач сказав, що для того щоб технік по протезам зробив самі протези необхідно ще сплатити 20 800,00 грн., що позивачем і було зроблено. При цьому відповідачем було отримано в загальному грошові кошти у сумі 72 800,00 грн. і ніякої роботи по встановленню нових коронок не проведено. Позивач вказує, що її весь той час довелось проходити з обпиленими зубами, із постійним відчуттям дискомфорту, а також переживанням стресу, постійним фізичним болем, стражданням. Крім того, відповідач постійно ухилявся щодо виконання робіт з протезування та поверненню грошових коштів за невиконану роботу, внаслідок чого позивачем довелось зайняти гроші і звернутись до іншого стоматолога, щоб завершити лікування зуба та встановити коронки. Позивачем у лютому 2024 року було написано заяву до ІТС ІПНП Подільського УП щодо вчинення відносно неї шахрайських дій. Після чого слідчими неодноразово викликався для надання пояснень [PERSON] , під час яких ним власноручно, по своїй волі, у присутності слідчих Подільського УП було написано розписку від 14.02.2024 та зобов`язання від 13.02.2024 про повернення позивачу грошових коштів за невиконані ним стоматологічні послуги до 29 лютого 2024 року. Після чого ним було повернуто частину боргу, а саме 36 000,00 грн. різними сумами у різний час. В свою чергу відповідач спочатку запевнював певний час, що поверне борг, але на день звернення до суду на зв`язок не виходить та ухиляється від повернення боргу за договором позики (борговою розпискою), у зв`язку з чим позивач вимушена звернутися до суду з позовною заявою про стягнення боргу та відшкодування моральної шкоди. Ухвалою судді Деснянського районного суду міста Києва Саламон О.Б. від 31.05.2024 відкрито провадження по справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 04.09.2024 закрито підготовчий розгляд та призначено справу до розгляду по суті. Позивач в судове засідання не з`явилась, при цьому до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, вимоги позову підтримує, посилаючись на викладене у позові, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про розгляд справи повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку за зареєстрованим місцем проживання, відзиву чи пояснень не надав. Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Оскільки відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не подав та не повідомив причини його неподання, а також те, що зі сторони позивача не надходило заперечень щодо розгляду справи в порядку заочного провадження, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, 14 лютого 2024 року відповідачем [PERSON] було написано розписку та зобов`язання, відповідно до умов якого відповідач зобов`язався повернути грошові кошти за невиконані ним стоматологічні послуги в сумі 72 800,00 грн. до 29 лютого 2024 року. Станом на дату звернення із даним позовом до суду заборгованість не погашена у розмірі 36 800,00 грн. На день подання позовної заяви (30.05.2024) і на момент розгляду справи (24.09.2024) відповідач грошові кошти не повернув. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. За правилами ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України визначено, що в разі, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до положень ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч.1 ст. 207 ЦК). Відповідно до ч. 2 вказаної статті на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує укладений між сторонами правочин щодо передання позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, обов`язок несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своє суттю розписка є документом який видасться боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Вказане підтверджується правовою позицією Верховного Суду України, викладеної в постановах від 08 червня 2016 року (справа № 1103цс), від 12 квітня 2017 року (справа № 442/8157/15-ц). Аналогічний правовий висновок міститься і в постанові Верховною Суду України від 18 вересня 2013 року (№ 6-63цс13) та в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року (№ 6-50цс16). Як встановлено ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Частиною 1 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Як встановлено судом, відповідач свої зобов`язання за договором позики належним чином не виконав, грошові кошти не повернув. Відповідачем до суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог. Не здобуто таких доказів і в ході судового засідання. Суд звертає увагу і на те, що відповідач, маючи достатньо часу для реалізації своїх процесуальних прав, відзиву на позовну заяву не подав. Таким чином, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази в світлі наведених правових норм, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність стягнення з відповідача суми боргу в розмірі 36 800,00 грн. Що стосується заявлених вимог про відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 000,00 грн., завданої у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. При цьому, згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, що полягає у душевних стражданнях яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в іншій спосіб, незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Згідно зі ст. 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Пунктом 9 постанови Пленум Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. З пояснень позивача вбачається, що нею було витрачено зайвий час і гроші на неіснуюче лікування, внаслідок чого, остання зазнала відчуття дискомфорту, фізичного болю, а також переживання, стресу, страждання. Крім того, відповідач постійно ухилявся щодо виконання робіт з протезування та поверненню грошових коштів за невиконану роботу, внаслідок чого, позивачем довелось зайняти гроші і звернутись до іншого стоматолога, щоб завершити лікування та протезування. Таким чином, суд погоджується, що обставини, які сталися поза волею позивача з вини відповідача завдали їй моральної шкоди, яка має бути компенсована у розмірі 20 000,00 грн. Згідно зі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 211,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved