Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-26 00:00:00

І. Виклад позиції учасників справи. 1.1 Адвокат Кушнеренко Є.Ю. звернувся до суду з позовом в інтересах [PERSON] до [PERSON] про захист прав споживачів шляхом: 1) визнання недійсним попередній договір оренди транспортного засобу і отримання завдатку, укладеного 24.02.2024 р. між ФОП [PERSON] та [PERSON] ;2) стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суму завдатку, що становить 76 000 грн та суму сплачених згідно попереднього договору оренди транспортного засобу платежів в розмірі 67\~900 грн; 3) розірвання договору постачання транспортного засобу з Європи на замовлення від 13.01.2024 р., укладеного між [PERSON] та [PERSON] у зв`язку з порушенням та невиконанням умов Договору; 4) стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] кошти сплачені в якості гарантійного внеску за договором постачання транспортного засобу з Європи на замовлення в сумі 80 908 грн; стягнення з відповідача понесених судових витрат, в тому числі витрат на правову допомогу в сумі 12 000 грн. 26.09.2024 р. через канцелярію суду представником позивача подано заяву про залишення частини позовних вимог без розгляду, а саме: 3) про розірвання договору постачання транспортного засобу з Європи на замовлення від 13.01.2024 р., укладеного між [PERSON] та [PERSON] ;4) стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] коштів, сплачених в якості гарантійного внеску за договором постачання транспортного засобу з Європи на замовлення в сумі 80\~908 грн. Ухвалою суду від 27.09.2024 р. позовні вимоги зазначені в п.3 та п.4 залишено без розгляду. 1.2 Заявлені позовні вимоги мотивовані тим, що 24.02.2024 р. між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено попередній договір оренди транспортного засобу і отримання завдатку. На виконання умов попереднього договору позивачем було сплачено гарантійну суму 2\~000 дол. СШАта здійснено перекази на загальну суму 67\~900 грн. В подальшому позивачеві стало відомо, що транспортний засіб щодо якого [PERSON] на виконання умов вище вказаного договору зобов`язувалась укласти з ним договір продажу їй не належить. Враховуючи, що ФОП [PERSON] навмисно ввела [PERSON] в оману, а неповідомлені нею обставини взагалі унеможливлюють укладення в майбутньому договору купівлі-продажу щодо транспортного засобу, який їй не належить, позивач вважає, що укладений попередній договір оренди від 24.02.2024 р. є недійсним, а сплачені ним кошти у виді завдатку в розмірі 76\~000 грн та сплачені кошти в сумі 67\~900 грн підлягають стягненню на його користь. 1.3 Представник відповідача подав відзив на позовну заяву в якому просив відмовити в задоволенні позову з підстав необґрунтованості заявлених вимог до [PERSON] . Узагальнений зміст позиції відповідача зводиться до того, що підставою припинення дії попереднього договору оренди транспортного засобу від 24.02.2024 р. обумовлено невиконанням його умов щодо оплати чергового платежу саме позивачем. ІІ. Заяви (клопотання) та пояснення учасників справи. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав і наполягав на їх задоволенні з вище наведених підстав. Відповідач в задоволенні позову просив відмовити з підстав їх необґрунтованості та недоведеності введення в оману позивача щодо умов оспорюваного договору. ІІІ. Інші процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 26.07.2024 р. відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження та призначено справу в підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 24.09.2024 р. справу призначено до судового розгляду. ІV. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин. 24.02.2024 р. між позивачем [PERSON] (покупцем) та відповідачем ФОП [PERSON] (продавцем) було укладено попередній договір оренди транспортного засобу і отримання завдатку. Згідно п.1 даного договору покупець і продавець зобов`язалися в строк і на умовах цього Договору, викладених нижче, заключити в майбутньому договір-продажу (Основний договір) на належний продавцю транспортний засіб «Volkswagen Passat» 2007 року випуску, номер кузову [NUMBER] . Згідно з п.2 продавець стверджує, що зазначений в п.1 транспортний засіб належить йому на законних підставах (техпаспорта СТТ 100529, виданий 24.01.2024 р.). Відповідно до п.3 продавець зобов`язується протягом терміну дії даного договору не міняти умови продажу транспортного засобу, зазначеного в п. 1 даного договору та інші умови, передбачені даним договором без узгодження з покупцем. Згідно п.5 для гарантії виконання основного договору й підтвердження даної угоди покупець передає продавцеві в момент підписання даного договору грошову суму (завдаток). Сума завдатку становить 2000 доларів США, що становить 76000 гривень по курсу на 24.02.2024 р. На виконання зазначеного Договору позивачем було сплачено гарантійну суму 2000 доларів США. Також позивачем було здійснено перекази щомісячних платежів: 01.03.2024 р. 21 500 грн /а.с.19/, 01.04.2024 р. 21\~500 грн /а.с. 21/, 03.04.2024 р. 5\~400 грн /а.с.20/, 23.04.2024 р. 21\~500 грн /а.с. 22/. Згідно договору фінансового лізингу №814Л/250124, укладеного25.01.2024 р. між ТОВ «Фінансова компанія «А-фінанс» та [PERSON] , предметом лізингу є транспортний засіб «Volkswagen Passat» 2007 р.в., номер кузову [NUMBER] . З повідомлень в мережі «Вайбер» між [PERSON] та [PERSON] вбачається перебіг спілкування сторін по справі щодо обставин укладення договору оренди транспортного засобу та перемовин про оплату щомісячних платежів, а також підтверджується обізнаність позивача щодо перебування автомобіля в лізингу. V. Оцінка Суду. Згідно\~ч. 1 ст. 230 ЦК\~України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст.229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, потрібно довести, по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд звертає увагу, що предметом розгляду даної справи являється не перевірка законності використання відповідачем транспортного засобу, а питання правомірності укладення попереднього договору оренди транспортного засобу і отримання завдатку від 24.02.2024 р., в той час коли між ФОП [PERSON] і ТОВ «Фінансова компанія «А-фінанс» було укладено договір фінансового лізингу №814Л/250124. Відповідно до\~ч.1 ст.628 ЦК України\~зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Представник позивача в обґрунтування підстав недійсності оспорюваного договору посилається на необізнаність покупця [PERSON] при укладенні оспорюваного договору інформації щодо фактичного власника транспортного засобу. Згідно п.6 умов попереднього договору оренди транспортного засобу і отримання завдатку від 24.02.2024 р. продавець передає покупцеві транспортний засіб «Volkswagen Passat» 2007 р.в., номер кузову [NUMBER] в день підписання договору. Тобто, позивачем 24.02.2024 р. було отримано свідоцтво про реєстрацію вище вказаного транспортного засобу в якому його власником було зазначено ТОВ «Фінансова компанія «А-фінанс». Про обізнаність позивача щодо перебування транспортного засобу саме в лізингу свідчить і текстуальний аналіз повідомлень в мережі «Вайбер» між сторонами по справі. Суд враховує, що роздруківки електронного листування в мережі «Вайбер» не є ані письмовими доказами, ані електронними документами (копіями електронних документів) у розумінні ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», однак з врахуванням конкретних обставин справи відповідне електронне листування в співставленні з датами та змісту повідомлень дає змогу встановити його учасників та підтвердити доводи сторін, а відтак приймає як доказ сукупно з іншими доказами у справі. Договір оренди транспортного засобу і отримання завдатку є оспорюваним правочином і тягар доказування у даній категорії справ щодо доведеності наявності омани на момент вчинення правочину покладається на сторону позивача, проте позивачем не надано суду доказів введення його в оману відповідачем. Встановлені судом обставини свідчать, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов за оспорюваним договором, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. На момент укладення договору позивач не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору, був проінформований про всі істотні умови договору, сплачуючи щомісячні платежі виконував умови договору, а тому відсутні підстави вважати дії відповідача при укладанні оспорюваного договору, як нечесну підприємницьку практику, що вводить споживача в оману. Підписуючи договір, [PERSON] не повідомляв відповідачеві про наявність у нього будь-яких зауважень чи заперечень стосовно змісту наданої йому інформації, а також умов укладеного договору. Укладений договір не суперечить нормам чинного законодавства, відповідає вільному волевиявленню та внутрішній волі учасників правочину. Твердження представника позивача, що відповідачем було умисно не надано позивачу інформацію щодо фактичного власника транспортного засобу є безпідставними, оскільки відповідна інформація зазначена в свідоцтві про реєстрацію автомобіля і така інформація є загальнодоступною. Власне і в п.2 оспорюваного договору застосовано правову конструкцію «транспортний засіб належить йому на законних підставах», що спростовує твердження представника позивача про іменування [PERSON] себе як власника та узгоджується зі змістом укладеного договору фінансового лізингу №814Л/250124. Посилання представника позивача на обов`язок відповідача повернути сплачені ним у виді завдатку в розмірі 76\~000 грн та кошти в сумі 67\~900 грн є безпідставними, оскільки пункти оспорюваного договору таких зобов`язань не передбачають. Більше того, згідно п.9 оспорюваного договору підставою для його припинення є порушення покупцем графіку оплати і у такому випадку сплачені останнім платежі не повертаються. Інші доводи представника позивача не мають правового значення для вирішення справи, а тому не приймаються до уваги судом. Суд не погоджується з твердженнями представника відповідача про заявлення позову до неналежного відповідача з підстав того, що договір укладався з ФОП, а позов заявлений до фізичної особи [PERSON] , оскільки не зазначення такого статусу в позовній заяві не змінює характер набутих між сторонами прав та обов`язків, які виникли в результаті оспорюваного договору, та не впливають ані на підвідомчість справи, ані на порядок виконання судового рішення. Фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус фізичної особи-підприємця сам собою не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право- і дієздатністю, та не обмежує їх.\~ VІ. Розподіл судових витрат. Згідно з\~ч. 1 ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених відносно них позовних вимог. З урахуванням того, що позивач при зверненні до суду на підставі ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнений від сплати судового збору, а в задоволенні позову відмовлено, судові витрати слід віднести за рахунок держави. Відповідно до\~п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України\~інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача. Частиною 3 ст. 133 ЦПК України\~визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Згідно з\~ч. 2 ст. 137 ЦПК України\~за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. З урахуванням вимог\~ч. 4 ст. 137,\~ч. ч. 2,\~3 ст. 141 ЦПК України, враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, відсутність клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу в розмірі 12\~000 грн.

Outcome: approved