Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-26 00:00:00

У травні 2024 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в якому вказувала, що 15 лютого 2024 року о 08 год. 00 хв. в [ADDRESS] [PERSON] керував транспортним засобом «ВАЗ-21061», номерний знак [NUMBER] , проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну, не обрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Nissan Micra», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , яка рухалась попереду. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Постановою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 лютого 2024 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди належний позивачці автомобіль «Nissan Micra», номерний знак [NUMBER] , отримав механічні пошкодження, вартість відновлювального ремонту становить 101\~893,80 грн. Оскільки [PERSON] , який на момент дорожньо-транспортної пригоди не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, як володільця транспортного засобу, завдану шкоду позивачці в добровільному порядку не відшкодував, а тому [PERSON] просила стягнути з відповідача вказану шкоду в судовому порядку. Крім цього, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] зазнала моральних страждань, які були обумовлені тим, що в результаті неправомірних дій відповідача було суттєво пошкоджене її майно, яке позивачка тривалий час не може використовувати за призначенням, останній завдано значну матеріальну шкоду. Внаслідок пошкодження автомобіля, що призвело до витрат значного часу на оформлення дорожньо-транспортної пригоди та вирішення питання щодо відшкодування матеріальних збитків, було порушено звичний ритм життя [PERSON] , яка також відчуває дискомфорт внаслідок причетності до дорожньо-транспортної пригоди та необхідності використовувати гараж знайомих для зберігання автомобіля. При цьому, [PERSON] не бажає відшкодовувати завдану матеріальну шкоду в добровільному порядку. Грошовий еквівалент моральної шкоди оцінила у 50 000 грн. Враховуючи вказані обставини, [PERSON] просила також стягнути з [PERSON] на свою користь моральну шкоду та понесені судові витрати судовий збір у загальному розмірі 2\~422,40 грн, витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10\~000 грн, а також витрати на проведення визначення вартості матеріальної шкоди у розмірі 4\~000 грн. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явилися, однак останній надав суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди визнав повністю, а в частині відшкодування моральної шкоди частково в межах 3\~000 грн, вважаючи, що позивачка її значно завищила. Також вважав значно завищеними витрати на професійну правничу допомогу, які не відповідають обсягу виконаних адвокатом робіт, вважав, що до стягнення вказані витрати підлягають в межах 2\~000 грн. Суд вважав можливим провести розгляд справи без особистої участі відповідача [PERSON] та його представника [PERSON] , оскільки матеріали справи містять усі необхідні інформацію та докази для вирішення спору. Заслухавши пояснення позивачки [PERSON] , її представника [PERSON] , дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема, суд встановив, що 15 лютого 2024 року о 08 год. 00 хв. в [ADDRESS] [PERSON] керував транспортним засобом «ВАЗ-21061», номерний знак [NUMBER] , проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, не зреагував на її зміну, не обрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Nissan Micra», номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , яка рухалась попереду. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень. Постановою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 лютого 2024 року [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З матеріалів справи (а.с. 34) вбачається, що на час дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] не мав чинного полісу страхування цивільно-правової відповідальності, як володільця автомобіля «ВАЗ-21061», номерний знак [NUMBER] . Також встановлено, що в результаті неправомірних дій відповідача [PERSON] зазнала матеріальної шкоди внаслідок суттєвого пошкодження належного їй автомобіля «Nissan Micra», номерний знак [NUMBER] . Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту\~цивільних прав\~та інтересів\~може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (ч. 1, п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України). За загальним правилом, передбаченим ст.ст. 1166, 1187, 1188 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки (до яких належить діяльність з використання транспортних засобів) відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Шкода, завдана одній особі з вини іншої особи внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме винною особою в повному обсязі. Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» (п. 4), розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п.п. 14, 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» N 4 від 01 березня 2013 року при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). Згідно Звіту про оцінку вартості (розміру) збитків, заподіяних пошкодженням транспортного засобу від 26 квітня 2024 року №87/04-24 (а.с. 9-24) вартість збитків, заподіяних внаслідок пошкодження транспортного засобу «Nissan Micra 1.4 AT Tekna», реєстраційний номер [NUMBER] , становить 101\~893,80 грн, що відповідає вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу. За встановленого, враховуючи межі вимог позивачки та визнання стороною відповідача позову в цій частині, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 101\~893,80 грн в якості відшкодування завданої матеріальної шкоди. Що стосується вимоги про відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з наступного. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання моральної шкоди іншій особі. Зокрема, ч. 1 ст. 1167 ЦК України передбачає право особи, якій завдана моральна шкода, вимагати відшкодування такої шкоди особою, яка її завдала, за наявності вини останньої. Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. В судовому засіданні знайшов своє підтвердження той факт, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачці була завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких остання зазнала у зв`язку з пошкодженням її майна. Вирішуючи питання про визначення розміру грошового відшкодування моральної шкоди, суд у відповідності з вимогами статті 23 ЦК України, п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» враховує характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнала позивачка, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості. При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди на користь [PERSON] суд враховує ступінь пошкодження майна потерпілої, яке тривалий час не може використовуватися позивачкою за призначенням, а також відсутність передумов для добровільного відшкодування відповідачем завданої матеріальної шкоди. В іншій частині суд не може погодитися з доводами позову, а саме щодо: - посилання [PERSON] на завдання їй значної матеріальної шкоди, оскільки згідно ч. 5 ст. 23 ЦК України розмір моральної шкоди не пов`язаний з розміром відшкодування матеріальної шкоди; - того, що внаслідок пошкодження автомобіля, що призвело до витрат значного часу на оформлення дорожньо-транспортної пригоди та вирішення питання щодо відшкодування матеріальних збитків, було порушено звичний ритм життя [PERSON] , яка також відчуває дискомфорт внаслідок причетності до дорожньо-транспортної пригоди та необхідності використовувати гараж знайомих для зберігання автомобіля, оскільки вказані обставини не підтверджені жодними доказами. Проте, згідно вимог ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тому суд вважає достатнім, розумним та справедливим відшкодування моральної шкоди в розмірі 4 000 грн. Що стосується стягнення судових витрат, то суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч.ч. 1, 2, 3, 8 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до ч.ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. З матеріалів справи вбачається, що 27 лютого 2024 року між адвокатом Романенко П.В. та [PERSON] було укладено договір про надання правової допомоги (з додатком). Відповідно до умов договору адвокат Романенко П.В. зобов`язався надати позивачці професійну правничу допомогу, пов`язану з розглядом спору щодо дорожньо-транспортної пригоди за участю [PERSON] та [PERSON] . Вказані послуги передбачають: аналіз документів, розроблення правової позиції, збір доказів, розгляд можливості досудового врегулювання спору; аналіз нормативно-правових актів, які регулюють спірні правовідносини; складання процесуальних документів, пов`язаних з розглядом справи; представництво інтересів клієнта під час розгляду справи в суді. Зі свого боку [PERSON] зобов`язалася сплатити адвокату гонорар у фіксованому розмірі 10\~000 грн. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому,\~\~що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини. Неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому в ст.\~627 ЦК України. Гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати. Ці форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту; і навпаки підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин, помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката залежно від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого в самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи, чи були вони фактично понесені, та оцінювати їх необхідність. Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися із суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару. Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18). Позивачка довела належними, допустимими та достатніми доказами факт отримання нею професійної правничої допомоги, обсяг такої допомоги та співмірність узгодженої плати (гонорару) складності справи та виконаній роботі (аналіз документів, розроблення правової позиції, збір доказів; аналіз нормативно-правових актів, які регулюють спірні правовідносини; складання позову; представництво інтересів клієнта під час розгляду справи в суді (участь у двох засіданнях)). Матеріали справи не містять обґрунтованих заперечень проти розміру правничої допомоги. За встановленого, з відповідача на користь позивачки слід стягнути (згідно розміру задоволених позовних вимог) 6 972 грн витрат на професійну правничу допомогу (10\~000 грн (розмір узгодженої правничої допомоги) х 69,72 % (процент задоволених позовних вимог)). Також з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути: -1\~211,20 грн сплаченого судового збору в частині вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, яка задоволена повністю; -96,90 грн сплаченого судового збору в частині вимоги про відшкодування моральної шкоди (1\~211,20 грн (розмір сплаченого судового збору) х 8 % (процент задоволених позовних вимог)); -4\~000 грн витрат, пов`язаних з розглядом справи (встановлення розміру завданої матеріальної шкоди). Таким чином, загальний розмір судових витрат до стягнення становить 12\~280,10 грн.

Outcome: partial