Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-23 00:00:00

09.04.2024 до Київського районного суду м. Харкова надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просить стягнути з відповідача безпідставно набуті грошові кошти у сумі 95200,00 грн. та проценти за користування безпідставно отриманими грошовими коштами у сумі 5045,60 грн, витрати зі сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн., витрати на правничу допомогу у розмірі 2271,00 грн. На обґрунтування позовної заяви зазначає, зокрема, що 23.11.2023 об 11.33 год. та 11.36 год. [PERSON] шляхом використання свого власного карткового рахунку в АТ «Універсал Банк» («Monobank») здійснив помилкові перекази коштів на рахунок АТ «Універсал Банк» («Monobank»), а саме на картку N? [NUMBER] на суму 50 000,00 грн. та 45 200,00 грн. Грошові кошти в сумі 95 200,00 грн. помилково були переказані невідомому одержувачу - [PERSON] , власнику платіжної картки в АТ «Універсал Банк» («Monobank») N? 5358385360000899. Зрозумівши, що грошові кошти переказано неналежному отримувачу, заявник відразу ж о 14.16 год. 23.11.2023 звернувся до служби технічної підтримки мобільного додатку управління фінансами Monobank з проханням повернути помилково перераховані грошові кошти в розмірі 95 200,00 грн. та надати інформацію про неналежного отримувача коштів. Службою технічної підтримки АТ «Універсал Банк» («Monobank») позивачу було повідомлено, що платежі успішно зараховані на картковий рахунок отримувача, що унеможливлює його повернення банком, та те, що зв?язалися з одержувачем зазначених платежів, однак отримувач коштів відмовився їх повертати. Банком було рекомендовано дане питання вирішити самостійно з одержувачем або звертатися до суду з вимогою про стягнення безпідставно отриманих коштів на підставі ст. 1212 ЦК України. Також службою технічної підтримки АТ «Універсал Банк» («Monobank») позивачу повідомлено, що розкрити банківську таємницю щодо клієнта-одержувача коштів банк має право тільки за рішенням суду, оскільки вказана інформація є конфіденційною. У січні місяці 2024 року позивач звернувся до Оболонського районного суду м. Києва, заінтересована особа - Акціонерне товариство «Універсал Банк», з заявою про розкриття інформації, що містить банківську таємницю. Рішенням Оболонського районного суду м. Києва у справі N? 756/1040/24 від 13.02.2024 зобов?язано АТ «Універсал Банк» надати [PERSON] інформацію щодо фактичного зарахування грошових коштів на картковий рахунок отримувача, відповідно до квитанцій №ТН48-070К-X43K-T1A0 та №PKST-BMIT-7T2K-2410 від 23.11.2023, відкритий в АТ «Універсал Банк»; зобов?язано АТ «Універсал Банк» надати [PERSON] інформацію відносно власника картки АТ «Універсал Банк» («Monobank») за номером 5358385360000899, на яку 23.11.2023 було здійснено перекази грошових коштів у сумі 95 200,00 грн. згідно квитанцій N? ТН48-070К-X43K-T1A0 та N? PKST-BMIT-7T2K-2410 від 23.11.2023, а саме: номер рахунку; прізвище, ім?я, по батькові; реєстраційний номер облікової картки платника податків; дані документа, що посвідчує особу: серія та номер паспорта громадянина України, орган, що видав документ та дата видачі документа, або серія та номер посвідки на тимчасове або постійне проживання, орган, що видав документ та дата видачі документа; адреса реєстрації місця проживання; контактні дані: номер телефону та/або адреса електронної пошти. На виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва у справі N? 756/1040/24 від 13.02.2024 АТ «Універсал Банк» листом 06.0.2024 N? БТ/1813 на N? 5016 від 04.03.2024 позивачеві повідомлено наступне. По-перше, що Банком було ініційовано детальну перевірку за результатами якої встановлено: відповідно до квитанцій N? TH48-070K-X43K-T1A0 та N? PKST-BM1T-7T2K-2410 від 23.11.2023 грошові кошти були фактично зараховані на картковий рахунок [NUMBER] від [PERSON] 23.11.2023 о 11:33:37 в сумі 50 000,00 грн. та о 11:36:02 в сумі 45 200,00 грн. По-друге, Банком [PERSON] було надано інформацію щодо фізичної особи клієнта АТ «Універсал Банк» з номером рахунку [NUMBER] , на який позивачем 23.11.2023 було здійснено перекази грошових коштів у сумі 95 200,00 грн. згідно квитанцій N? TH48-070K-X43K-T1A0 та N? PKST-BMIT-7T2K-2410 від 23.11.2023, та зазначено, що вказані кошти були зараховані на рахунок [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] . 3 вищевикладеного слідує, що 23.11.2023 позивачем грошові кошти в сумі 95 200,00 грн. помилково за відсутності договірних відносин із відповідачем були переказані [PERSON] (надалі - відповідач), власнику платіжної картки в АТ «Універсал Банк» («Monobank») N? 5358385360000899. Як уже зазначалося, службою технічної підтримки АТ «Універсал Банк» («Monobank») позивачу було повідомлено, що платежі успішно зараховані на картковий рахунок отримувача, що унеможливлює його повернення банком, та те, що зв?язалися з одержувачем зазначених платежів, однак отримувач коштів відмовився їх повертати. Банком було рекомендовано дане питання вирішити самостійно з одержувачем або звертатися до суду з вимогою про стягнення безпідставно отриманих коштів на підставі ст. 1212 ЦК України. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.04.2024, розгляд вказаної справи визначено судді Київського районного суду м. Харкова Муратовій С.О. (а.с. 47). Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 15.04.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вказаною позовною заявою. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження, із повідомленням сторін (а.с. 49). 13.05.2024 на електрону адресу суду в системі «Електронний суд» надійшов відзив представника відповідача [PERSON] адвоката Солонець С.М. на позовну заяву, в якому просить відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с. 63-69). На обґрунтування відзиву зазначив, зокрема, що відповідач не погоджується з позовними вимогами та заперечує проти доводів, наведених на обґрунтування позову, вважає їх необґрунтованими, безпідставними та такими, що прямо суперечать дійсним обставинам цієї справи та недобросовісно викривляють зміст та характер правовідносин між сторонами цього судового спору. 23.11.2023 о 10.55 год. (тут і надалі час вказується за дійсним для України часовим поясом) за допомогою онлайн-сервісу el-change (доступ у мережі Інтернет за посиланням: en.el-change.com), який є p2p-платформою переведення електронних валют різних платіжних систем, створив заявку №1012439 з переведення 2540.00 USDT (TRC20) з кишеньки 442837 в обмін на отримання 97550.00 гривень на картку 5358 3853 6000 0899 за курсом обміну 38.4055. На виконання цієї заявки відповідач 23.11.2023 о 11.29 год. продав криптовалюту USDT (Tether) у кількості 2459.85 одиниць (з урахуванням комісії 2.45 USDT), курс 38.74 гривні, сума у фіатній валюті 95200.00 гривень. В обмін на продаж криптовалюти USDT (Tether) у кількості 2459.85 одиниць Відповідач отримав від Позивача грошові кошти у розмірі 95200.00 гривень, що дорівнює вартості проданої Відповідачем криптовалюти 2459.85 USDT (Tether) при конвертації у фіатну валюту. Так, фактичними матеріалами справи достеменно підтверджується, що Відповідач 23.11.2023 о 10.55 год. сформовано заяву на обмін криптовалюти USDT (Tether) на національну валюту України. При цьому, умови надання послуг сервісом el-change оприлюднені за посиланням en.el-change.com/rules та долучаються до цього відзиву на позовну заяву. З урахуванням вищезазначених положень Відповідач на виконання зареєстрованої заявки на обмін криптовалюти USDT (Tether) на національну валюту України здійснив операцію з продажу криптовалюти у розмірі 2459.85 USDT (Tether) на 95200.00 гривень, що підтверджується витягом із застосунку «monobank» з відомостями щодо меморіального ордеру №2056093693667529113. Отже, Відповідач виконав власне зобов`язання з продажу криптовалюти у розмірі 2459.85 USDT (Tether), за здійснення якого Відповідач, з урахуванням поданої заявки та здійсненої операції за меморіальним ордером, очікував отримання грошових коштів у розмірі 95200.00 гривень. При цьому, при формування заявки на обмін грошових коштів Відповідач зазначив номер власної банківської картки [NUMBER] для отримання грошових коштів у розмірі 95200.00 гривень. Невідкладно після продажу криптовалюти у розмірі 2459.85 USDT (Tether) від 23.11.2023 об 11.29 год., Позивачем перераховано на банківську картку Відповідача грошові кошти у розмірі 95200.00 гривень двома окремими платіжними дорученнями. Так, дата та час вчинення фінансових операцій (обмін криптовалюти Відповідачем від 23.11.2023 об 11.29 год.; перерахунок Позивачем грошових коштів на картку Відповідача переказами від 23.11.2023 об 11.33 год. та об 11.36 год.) беззаперечно підтверджують пов`язаність цих фінансових операцій. Так само, на банківську картку Відповідача були перераховані грошові кошти у розмірі 95200.00 гривень, що повністю відповідає грошовій сумі, яку Відповідач відповідно до меморіального ордеру №2056093693667529113 мав отримати на продаж криптовалюти у розмірі 2459.85 USDT (Tether). При цьому, грошові кошти перераховані Позивачем саме на ту банківську картку, яку Відповідач зазначив у заявці для обміну грошових коштів, а саме на картку [NUMBER] . Зі змісту листування між Позивачем та працівниками служби турботи про клієнтів monobank (додаток №5 до позовної заяви) вбачається, що Позивач начебто мав намір перерахувати грошові кошти на банківську картку [NUMBER] , однак скопіював невірний номер банківської картки, що призвело до помилкового переведення коштів. Однак, наголошуючи на помилковості здійсненого переказу та на відсутності правових підстав для володіння грошовими коштами Позивач не пояснив причини допущеної помилки під час здійснення фінансової операції, не надав жодних пояснень чи обґрунтувань, звідки саме Позивачу було відомо про реквізити банківської картки Відповідача. Визнавши той факт, що номер банківської картки Позивачем було скопійовано (а не введено власноруч начебто замість номеру картки [NUMBER] ) Позивач підтвердив, що реквізити банківської картки Відповідача йому були відомі заздалегідь, а ним допущено виключно технічну помилку. Позивач також фактично підтвердив що він мав намір на перерахування грошових коштів, проте на іншу банківську картку (тобто відповідні дії були дійсно вчиненні Позивачем, а не третіми особами). Вказує також, що позивач начебто скопіював неправильний номер банківської картки двічі поспіль, так як Позивачем здійснено два окремих платіжних доручення на різні грошові суми. При цьому, перед здійсненням грошового переказу за допомогою застосунку «monobank» при введенні реквізитів банківської картки користувачу надається інформація щодо найменування власника банківської картки, на яку користувач має намір здійснити банківський переказ. Так, при введенні реквізитів банківської картки Відповідача ( [NUMBER] ) у застосунку «monobank» надається інформація про те, що власником цієї картки є « [PERSON] », що в черговий раз спростовує доводи Позивача про помилкове переведення грошових коштів. Враховуючи вищезазначене, Позивач цілеспрямовано перерахував грошові кошти на банківський рахунок Відповідача на виконання грошового зобов`язання з обміну криптовалюти USDT (Tether) на національну валюту України, здійсненого між сторонами цього судового спору за допомогою онлайн p2p-платформи переведення електронних валют різних платіжних систем «el-change». При цьому, обставини здійснення Позивачем грошових переказів (кількість та повторність грошових переказів; наявність у Позивача реквізитів банківської картки Відповідача; тотожність сума грошового переказу сумі, визначеній у меморіальному ордері; тотожна дата та час здійснення банківського переказу) достеменно спростовує доводи Позивача про те, що переказ грошових коштів був здійснений помилково. Вищенаведені відомості засвідчують, що Позивач свідомо, цілеспрямовано та добровільно здійснив ці фінансові операції на умовах вищезазначених домовленості про обмін криптовалюти на національну валюту України за допомогою платіжної системи «el-change». В свою чергу, два перекази грошових коштів на загальну суму 95200.00 гривень не можуть вважатись помилковими, адже Позивачу при здійсненні відповідної операції не могло бути не відомо про те, що ці кошти будуть перераховані на банківську картку Відповідача, адже Позивачу було заздалегідь відомо про реквізити банківської картки Відповідача, а про найменування власника відповідної банківської картки Позивачу було повідомлено перед здійсненням переказу. Позивач [PERSON] в судове засідання не з?явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, на електрону адресу суду 09.08.2024 в системі «Електронний суд» надійшла заява представника позивача [PERSON] адвоката Мехедок Т.С.., в якій він просить розглянути справу без участі позивача та його представника за наявними в справі матеріалами. Аозовну заяву підтримують в повному обсязі (а.с. 132-135). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з?явився, повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив, 13.05.2024 на електрону адресу суду в системі «Електронний суд» надійшов відзив представника відповідача [PERSON] адвоката Солонець С.М. на позовну заяву, в якому просить відмовити [PERSON] у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с. 63-69). Суд, дослідивши надані сторонами докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Даний принцип полягає у змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Стороні зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 81 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, особа яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зобов`язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. Вимоги ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачають, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим ЦПК України випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст. 15 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані (у письмовій або електронній формі, речовими об`єктами, висновками експертів, показаннями свідків), на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Вимогами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України в цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, згідно якого кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно копії Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг, [PERSON] 20.09.2019 звернувся до АТ «Універсал Банк» з метою отримання банківських послуг та підписав Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг (а.с. 16). Відповідно до квитанцій №ТН48-070К-Х43К-Т1А0 та №РК5Т-ВМ1Т-7Т2К-2410 від 23.11.2023 на картковий рахунок № [NUMBER] було перераховано грошві кошти: від [PERSON] 23.11.2023 о 11.33.37 год. в сумі 50000 грн.; від [PERSON] 23.11.2023 о 11.36.02 год. в сумі 45200 грн. (а.с. 23, 24). Рішенням Оболонського районного суду м. Харкова від 13.02.2024 заяву [PERSON] , заінтересована особа: АТ «Універсал Банк», про розкриття банком інформації, що містить банківську таємницю задоволено; зобов`язано АТ «Універсал Банк» надати [PERSON] інформацію відносно власника картки АТ «Універсал Банк» («Monobank») за номером 5358385360000899, на яку 23.11.2023 було здійснено перекази грошових коштів у сумі 95200 грн. 00 коп., згідно квитанцій №ТН48-070К-Х43К-Т1А0 та №РК5Т-ВМ1Т-7Т2К-2410 від 23.11.2023, а саме: номер рахунку; прізвище ім`я, по батькові; реєстраційний номер облікової картки платника податків; дані документа, що посвідчує особу: серія та номер паспорта громадянина України, орган, що видав документ та дата видачі документа, або серія та номер посвідки на тимчасове або постійне проживання, орган, що видав документ та дата видачі документа; адреса реєстрації місця проживання; контактні дані: номер телефону та/або адреса електронної пошти (а.с. 27-29). Згідно повідомлення операційного директора АТ «Універсал Банк» Примаченко Т. від 06.03.2024 №БТ/1813 на ухвалу від 13.02.2024 по справі №756/1040/24, банк надає інформацію щодо фізичної особи клієнта АТ «Універсал Банк» з номером рахунку [NUMBER] , на який [PERSON] (адреса реєстрації: [ADDRESS] ; РНОКПП [NUMBER] ) на яку 23.11.2023 було здійснено перекази грошових коштів у сумі 95200,00 грн., згідно квитанцій №ТН48-070К-Х43К-Т1А0 та №РК5Т-ВМ1Т-7Т2К-2410 від 23.11.2023, а саме: номер рахунку [NUMBER] ; прізвище ім`я, по батькові [PERSON] ; реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] ; дані документа, що посвідчує особу: серія та номер паспорта громадянина України [NUMBER] , орган, що видав документ 6313, дата видачі документа 20.01.2021; адреса реєстрації місця проживання [ADDRESS] (а.с. 31-32). Відповідно до ч.1 ст.8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, який вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права (п.4.1. рішення Конституційного Суду України № 15-рп/2004 від 02.11.2004). Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ст.3 ЦК України). Тлумачення як ст.3 ЦК України загалом, так і п.6 ст.3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.04.2019 у справі №390/34/17 зазначено, що: «добросовісність (п.6 ст.3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contrafactum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non conceditvenire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них». Схожий по суті висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, в якій вказано, що «водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах» (п.8.26). Сторонами визнано та підтверджується матеріалами справи, що 23.11.2023 з рахунку позивача на рахунок відповідача здійснено переказ коштів на суму 50000,00 грн. Та 45200,00 грн. (а.с. 25, 26). Відповідно до ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. За змістом статті 1212 ЦК України передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (Такі правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі №320/5877/17, від 14 грудня 2021 року у справі №643/21744/19). Предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і неврегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, - яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі від початку правовідношення, - та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі № 910/17324/19). Тлумачення положень глави 83 ЦК України у системному зв`язку із визначеними у п.6 ст.3 ЦК України принципами справедливості, добросовісності та розумності свідчить, що при визначенні того чи підлягають поверненню безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів. У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава у встановленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі, або якщо набуття відбулося у зв`язку з договором, але не на виконання договірних умов. Чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання коштів). Близька правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 02.10.2013 у справі №6-88цс13, від 02.09.2014 у справі №910/1620/13, від 14.10.2014 у справі №922/1136/13 та від 25.02.2015 у справі №910/1913/14, від 02.02.2016 у справі №6-3090цс15. У відзиві на позовну заяву представник відповідача стверджує, що відповідач отримав грошові кошти у зв`язку з продажем криптовалюти на криптовалютній біржі на підтвердження чого надає скріншоти з сервісу «Electronic Exchange Office» (EL-CHANGE), з яких вбачається, що ордер на продаж криптовалюти створений 23.11.2023 о 11:29:51 год., сума 95200 грн., нікнейм покупця «exboss24», спосіб оплати «Monobank», ордер виконано, вдало продано 2,457.40 USDT (а.с. 77, 78), що відповідає даті, часу та сумі, вказаним у квитанціях на переказ коштів позивачем відповідачу (а.с. 23, 24). Згідно п. 3.1 Умов сервісу «Electronic Exchange Office» (EL-CHANGE), предметом даної угоди є послуги по обміну електронних валют шляхом Р2Р платежів між фізичними особами (а.с. 73-76). Операції з купівлі-продажу криптовалюти на крипотовалютних біржах можуть здійснюватись, зокрема, шляхом P2P переказів. P2P переказ - це процес переміщення коштів з однієї картки фізособи на іншу. Гроші можна переказати безпосередньо від відправника одержувачу за допомогою спеціальних платформ, банківських програм або сервісів. В ході розгляду справи позивач та його представник не повідомили, кому були призначені кошти на суму 95200,00 грн., які як позивач зазначає були помилково переведені відповідачу, а також пояснити звідки позивачу відомі номер картки чи рахунку відповідача, на який ним здійснено переказ. Отже, в судовому засіданні встановлено, що позивач, добровільно та послідовно, за відсутності будь-якої помилки, в тому числі рахункової, передав кошти відповідачу, знаючи, що між ними відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок), та за відсутності доказів договірних умов щодо їх подальшого повернення або недобросовісності відповідача, а тому поведінка позивача є суперечливою, оскільки останній вільно і без помилки погодився на настання невигідних для себе наслідків, що у свою чергу виключає задоволення позовних вимог про стягнення грошових коштів. Така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі №185/446/18, де змінюючи рішення суду в частині мотивів його прийняття, Верховний Суд вказав, що суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення коштів, проте помилився щодо мотивів такої відмови. Зокрема, апеляційний суд не звернув уваги, що безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, оскільки вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів. Позивач у справі, неодноразово перераховуючи кошти відповідачу у період із серпня 2017 року до грудня 2017 року, знав, що між ними відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок), а тому поведінка позивача є суперечливою (тобто, потерпіла особа вільно і без помилки погодилася на настання невигідних для себе наслідків), що унеможливлює задоволення позовних вимог і стягнення коштів. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення (п.п.113, 114 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 522/9893/17). Враховуючи викладене, суд вважає, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки встановлено, що позивач, добровільно передав кошти відповідачу, знаючи, що між ними відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок), а тому поведінка позивача є суперечливою, оскільки останній вільно і без помилки погодився на безпідставну передачу коштів і відповідно настання невигідних для себе наслідків, що у свою чергу виключає можливість задоволенню позовних вимог про стягнення грошових коштів. Враховуючи вищенаведене, оскільки судом встановлено, що позивач переказав на рахунок відповідача грошові кошти добровільно, знаючи, що між ними відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок), вільно і без помилки погодився на таку передачу коштів і відповідного настання невигідних для себе наслідків, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] таких коштів у розмірі 95200 грн., та процентів за користування грошовими коштами у сумі 5045,60 грн. задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір у разі відмови в позові покладається на позивача. Враховуючи, що у задоволенні позовної заяви відмовлено, позовні вимоги в частині стягнення сплаченого судового збору та витрат на правничу допомогу також задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed