Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-25 00:00:00

На розгляді в Ананьївському районному суді Одеської області знаходиться цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу обґрунтовані тим, що 22 листопада 2005 року між позивачем та відповідачкою був укладений шлюб, який зареєстрований Жеребківською сільською радою Ананьївського району Одеської області, актовий запис №15. Від вказаного шлюбу мають дорослого сина [PERSON] , [INFO] , та неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що через певний час після реєстрації шлюбу сімейне життя між ним та відповідачкою не склалося. Фактично шлюбні відносини між ними припинені та спільне господарство не ведеться. За таких обставин позивач з відповідачкою вважають, що нормальні шлюбні відносини між ними не можуть бути поновлені. Між ними досягнуто згоди стосовно участі у вихованні та утриманні спільних дітей. Будь-які спори стосовно майна або інших питань між позивачем та відповідачкою відсутні. Позивач, [PERSON] , у судове засідання на розгляд справи не з`явився. Однак одночасно з позовною заявою надав письмову заяву, в якій просить розглянути справу в його відсутність, позовні вимоги підтримує (а.с.13). Відповідачка, [PERSON] , у судове засідання на розгляд справи не з`явилась. Однак надала через канцелярію суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутність. Позовні вимоги визнає, після розірвання шлюбу просить залишити шлюбне прізвище « [PERSON] » (а.с.21). В ухвалі про відкриття провадження в справі від 29 липня 2024 року було прийнято рішення про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи та встановлено відповідачці строк для подання відзиву на позовну заяві, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України. Відзив на позовну заяву до суду відповідачкою не було подано, тому відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Ураховуючи викладене, положення ч. 1 ст. 223 ЦПК України, наявність відомостей про належне повідомлення учасників справи про дату, час та місце слухання справи, заяви позивача та відповідачки про розгляд справи за їх відсутності, суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи за відсутності учасників справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою у судове засідання усіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши і оцінивши письмові матеріали справи, суд доходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачем у справі є [PERSON] , [INFO] ; уродженець смт. Градизьк Глобинського району Полтавської області; місце проживання згідно ксерокопії паспорту зареєстровано за адресою: [ADDRESS] (а.с.6); паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий 20 жовтня 2010 року Ананьївським РВ ГУМВС України в Одеській області (а.с.5-6); реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] (а.с.6). Відповідачкою у справі є [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Жеребкове Ананьївського району Одеської області; місце проживання зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади, виданого Відділом надання адміністративних послуг Ананьївської міської ради 25 липня 2024 року за № 2529 (а.с.17); паспорт громадянина України № [NUMBER] , виданий 02 липня 2024 року органом видачі 5136 (а.с.7); реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] (а.с.7). Встановлено, що 22 листопада 2005 року позивач та відповідачка уклали шлюб, який зареєстрований Жеребківською сільською радою Ананьївського району Одеської області, про що складено відповідний актовий запис № 15, що підтверджується наявним у матеріалах справи свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 22 листопада 2005 року Жеребківською сільською\~радою Ананьївського\~району Одеської\~області(а.с.8). Статтею 51 Конституції України та ст. 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Відповідно до ч. 4. ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Отже положення ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України відповідає Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року). Так, відповідно до ст. 12 зазначеної Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, ст. 5 Протоколу № 7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Аналогічні положення містить ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. З роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у п. 10\~постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~ вбачається, що проголошена\~Конституцією України\~охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Задовольняючи позовну заяву про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України, тому позовна заява підлягає задоволенню. Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд приймаючи до уваги те, що позивач та відповідачка не підтримують шлюбних стосунків, та те що їх шлюб носить лише формальний характер, вважає можливим шлюб між ними розірвати. Вирішуючи питання щодо витрат по справі, суд керується вимогами ст. 141 ЦПК України. Ураховуючи те, що позивачем було сплачено судовий збір за подання позовної заяви про розірвання шлюбу в розмірі 1211 гривень 20 коп., суд вважає за необхідне судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору, покласти на відповідачку. На підставі викладеного,

Outcome: approved