Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-07 00:00:00

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» звернувся до суду з позовом до [PERSON] ,\~треті особи:\~Приватний нотаріус\~Київського міського\~нотаріального округу\~Змисловська Тетяна\~Василівна, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. В обґрунтування позову позивач посилається на наступне. 22.09.2011 Виконавчим комітетом Коцюбинської селищної ради Київської області було прийнято рішення № 270 Про оформлення та видачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» (далі за текстом - позивач або ТОВ «Аверс-Сіті») свідоцтв на право власності на об?єкти нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] (далі за текстом - Рішення № 270 від 22.09.2011), в тому числі, щодо квартири [ADDRESS] (далі за текстом - квартира [ADDRESS] або спірне майно). Зокрема, вищевказане рішення було прийнято на підставі Сертифікату відповідності закінченого будівництвом об?єкта серія КС № 16411043016. В свою чергу Сертифікат КС № 16411043016 видано на підставі Акту готовності об?єкту до експлуатації № 870 від 14.09.2011 відповідно до якого замовником об?єкта є ТОВ «Аверс-Сіті» та Державного акту серія ЯИ № 270393 на право власності ТОВ «Аверс-Сіті» на земельну ділянку площею: 4,3864 га., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . На підставі вищевикладеного Позивач констатує, що він є власником земельної ділянки та нерухомого майна, яке закінчено будівництвом та прийняте в експлуатацію у встановленому порядку. Таким чином, з урахуванням того, що ТОВ «Аверс-Сіті» є замовником будівництва та власником земельної ділянки, то згідно ст. 876 ЦК України, він є власником нерухомого майна, що знаходиться на відведеній йому земельній ділянці. 10.08.2013 за ТОВ Аверс-Сіті» було зареєстровано право власності в ДРРПНМ у зв?язку з чим Реєстраційною службою Ірпінського міського управління юстиції Київської області позивачу було видано свідоцтво про право власності, серія та номер: 8039408 від 15.08.2013. 22.07.2016 [PERSON] діючи в інтересах [PERSON] (далі за текстом [PERSON] ) на підставі довіреності від 19.07.2016 посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Світланою Валентинівною, зареєстрованої в реєстрі за № 1403 звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Змисловської Тетяни Василівни зі заявою про скасування запису про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. 22.07.2016 рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (далі за текстом - спірне рішення), прийнятого державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Тетяною Василівною (далі за текстом - відповідач або державний реєстратор) було скасовано право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» (далі за текстом - позивач або ТОВ «Аверс- Сіті») на квартиру [ADDRESS] . Зокрема, підставою для прийняття спірного рішення стала постанова Вищого адміністративного суду України №: К/800/63480/16 від 18.07.2016 (стор. 3 інформаційної довідки). 04.05.2018 адвокатом позивача було зроблено адвокатський запит до Вищого адміністративного суду України про надання інформації та копії постанови суду № К/800/63480/16 від 18.07.2016. 15.05.2018 від Вищого адміністративного суду України надійшла відповідь на запит, відповідно до якої останній повідомив, що: здійснивши запит у відповідних базах даних діловодства та вхідної кореспонденції суду, надходження чи відкриття касаційного провадження за № К/800/63480/16 не виявлене. Відповідно, надати інформацію про ухвалення Вищим адміністративним судом України постанови від 22.07.2016 за касаційним провадженням № 800/63480/16 та надати ї копію, не вбачається за можливе. Позивач вважає, що постанова Вищого адміністративного суду України №: К/800/63480/16 від 18.07.2016 не має статусу документа, достатнього для державної реєстрації припинення права власності та інших речових прав, у силу положень Закону № 1952-IV, оскільки таке рішення не приймалось та не видавалось органом, який уповноважений на здійснення таких дій. Зокрема, приватний нотаріус не проявив простої обачності під час державної реєстрації припинення права власності на вказану квартиру, державний реєстратор не пересвідчився чи набрало вказане судове рішення законної сили та не здійснив додаткової перевірки автентичності такого рішення за допомогою Єдиного державного реєстру судових рішень, а також не зупинив реєстрацію для усунення вказаних недоліків заявником. Враховуючи те, що із заявою про скасування права власності ТОВ «Аверс-Сіті» на спірне майно звернувся [PERSON] через свого представника позивач вважає, що заявник своїми діями порушив право власності ТОВ «Аверс-Сіті», у зв?язку з чим має бути залучений до розгляду справи в якості відповідача. Позивач зазначає про те, що ТОВ «Аверс-Сіті» не подавало заяву про припинення права власності, а Вищий адміністративний суд України не направляв державному реєстратору постанову про скасування права власності для її виконання, а тому заяву про державну реєстрацію прав подано неналежною особою, у зв?язку з чим у реєстрації прав мало б бути відмовлено. 04.08.2016 приватний нотаріус Литвин Анастасія Сергіївна прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 30782361 на підставі якого в ДРРПНМ було зареєстровано за [PERSON] право власності на спірну квартиру. Так, представник позивача вказує про те, що в даній справі позовна вимога про скасування вищевказаного рішення є похідною від основної вимоги про скасування рішення державного реєстратора Змисловської Т.В., оскільки її задоволення залежить від задоволення вимоги про скасування рішення про припинення права власності за ТОВ «Аверс-Сіті» на квартиру. Скасування рішення державного реєстратора Литвин А.С., в разі скасування рішення державного реєстратора Змисловської Т.С., повністю узгоджується із способом захисту права власності, який обрав позивач, оскільки надасть можливість ТОВ «Аверс-сіті» відновити своє право власності в ДРРПНМ на спірну квартиру, яка вибула з його володіння поза його волею. Крім того, звертає увагу суду на те, що у даній справі спір щодо права власності на квартиру виник між ТОВ «Аверс-Сіті» та [PERSON] , оскільки саме останній звернувся до державного реєстратора Змисловської Т.В. із заявою про припинення права власності за позивачем та в подальшому зареєстрував таке право за собою. Позивач врахував, що відповідачем у даній справі є [PERSON] , за заявою якого було скасовано право власності за ТОВ «Аверс-Сіті», який також зареєстрував таке право за собою та є власником станом на момент подання позову. Враховуючи викладене, позивач просить суд скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 30782361 від 04.08.2016, прийняте державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Київ Литвин Анастасією Сергіївною, запис про право власності 15739734 щодо квартири [ADDRESS] , (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 134032732109). Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 30586077, видане 22.07.2016, прийняте державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Київ Змисловською Тетяною Василівною щодо квартири [ADDRESS] , (реєстраційний номер об?єкта нерухомого майна: 134032732109). Судові витрати покласти на відповідачів. Ухвалою суду від 06.10.2021 справу прийнято до провадження та призначено справу до підготовчого судового розгляду. Ухвалою суду від 03.02.2023 змінено процесуальний статус Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Змисловської Тетяни Василівни з відповідача на третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору. Ухвалою суду від 20.04.2023 витребувано з Відділу державної реєстрації Виконавчого комітету Ірпінської міської ради Київської області належним чином завірену копію реєстраційної справи №190246832109 щодо квартири [ADDRESS] (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 134032732109), що була сформована та передана державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Тетяною Василівною. Ухвалою суду\~від 18.04.2024залучено до участі у справі в якості третіх осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Ухвалою суду від 25.06.2024 по справі закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. В судове засідання представник позивача не з`явився, до суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги просив задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, місце та час судового розгляд справи, що стверджується оголошенням про виклик до суду на сайті «Судова влада України», в судове засідання не прибув. Так, з матеріалів справи вбачається, що копію ухвали про відкриття провадження у справі, позовну заяву з доданими до неї документами направлено відповідачу за останньою відомою адресою зареєстрованого місця проживання, проте, рекомендований лист з рекомендованим повідомленням повернулись на адресу суду з відміткою відділення поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання». Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Треті особи: Приватний нотаріус\~Київського міського\~нотаріального округу\~Змисловська Тетяна\~Василівна, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені. До суду від Приватного нотаріуса\~Київського міського\~нотаріального округу\~Змисловської Тетяни\~Василівни надходили пояснення по справі, згідно яких зазначає про те, що з доводами позивача не погоджується, оскільки до державного реєстратора із заявою про реєстрацію права власності звернулась належна особа, оскільки згідно ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», заявником може бути, в тому числі, інший правонабуч. Крім того, відповідно до Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 №1127 в редакції, яка діяла на момент вчинення реєстраційної дії, відсутній обов`язок реєстратора перевірити автентичність рішення за допомогою Єдиного державного реєстру судових рішень, оскільки такий обов`язок виник з 06.09.2016. Враховуючи викладене, в задоволені позову просить відмовити. Інших заяв чи клопотань до суду не надходило. Так, Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи. У зв`язку з цим, суд, згідно вимогам частини 4 статті 223 та статей 280, 281 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи. У відповідності до статей 174, 178 ЦПК України, відповідач не скористався своїм правом та не направив до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено частиною 8 статті 178, статтею 181 ЦПК України. Відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд перевіривши доводи, викладені позивачем в обґрунтування заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи в їх системному взаємозв`язку, приходить до наступного висновку. Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно\~ст. 13 ЦПК України,\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, Згідно з частинами першою та другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту. Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19). За змістом статей 15 та 16 ЦК України, кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у разі їх порушення, невизнання або оспорювання. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Зазначені правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17-ц (провадження № 14-144цс18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У пункті 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 зазначено, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (провадження № 14-511цс18) зроблено правовий висновок про те, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Частина друга\~статті 129 Конституції України\~визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.\~\~Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч.2\~ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно\~ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1); докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5). Відповідно до ч.1\~ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Так, відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає зі закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За змістом статті 31 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ із своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об?єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об?єкта нерухомого майна, дозволу на виконання будівельних робіт, а також документів, що містять опис об?єкта незавершеного будівництва. Відповідно до ст. 876 ЦК України, власником об`єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором. Згідно матеріалів справи, 22.09.2011 Виконавчим комітетом Коцюбинської селищної ради Київської області було прийнято рішення № 270 Про оформлення та видачу Товариству з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» свідоцтв на право власності на об?єкти нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , в тому числі, щодо квартири [ADDRESS] . Вищевказане рішення було прийнято на підставі Сертифікату відповідності закінченого будівництвом об?єкта серія КС № 16411043016. 10.08.2013 за ТОВ Аверс-Сіті» було зареєстровано право власності в ДРРПНМ у зв?язку з чим Реєстраційною службою Ірпінського міського управління юстиції Київської області позивачу було видано свідоцтво про право власності, серія та номер: 8039408 від 15.08.2013. 22.07.2016 рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийнятого державним реєстратором приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Тетяною Василівною було скасовано право власності Товариства з обмеженою відповідальністю «Аверс-Сіті» на квартиру [ADDRESS] . Згідно п. 1 ч. 1\~ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Пунктом 9 частиною 1\~ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~передбачено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Так, судом встановлено, що оскільки постанова Вищого адміністративного суду України №: К/800/63480/16 від 18.07.2016, не прийнялась, виходячи з відповіді № 467/3-14/18 від 15.05.2018, то приватним нотаріусом Змисловською Т.В., яка діяла в якості державного реєстратора, рішення про скасування права власності за ТОВ «Аверс-Сіті» було прийнято на підставі документа, якого не існує. Разом з тим, 04.08.2016 приватний нотаріус Литвин Анастасія Сергіївна прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 30782361 на підставі якого в ДРРПНМ було зареєстровано за [PERSON] право власності на спірну квартиру. Згідно ст.\~317,\~319 ЦК України\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до\~ст. 330 ЦК України\~якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до\~статті 388 ЦК України\~майно не може бути витребуване у нього. Власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння (ст. 387 ЦК України). Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої\~статті 388 ЦК України\~залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. Положення\~статті 388 ЦК України\~застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) зазначено, що власник з дотриманням вимог\~статті 388 ЦК України\~може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей\~387\~і\~388 ЦК України, є неефективними (пункт 148 постанови). Позивач із дотриманням правил статей\~387\~і\~388 ЦК України\~може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння кінцевого набувача. Для такого витребування не потрібно заявляти вимоги про визнання незаконними та недійсними рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, рішень, записів про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за незаконним володільцем, самої державної реєстрації цього права, договорів, інших правочинів щодо спірного майна, і тим більше документів (свідоцтв, державних актів тощо), що посвідчують відповідне право. Такі вимоги є неналежними, зокрема неефективними, способами захисту права власника. Їхнє задоволення не відновить володіння позивачем його майном. Тому не допускається відмова у віндикаційному позові, наприклад, із тих мотивів, що договір, рішення органу влади, певний документ, відомості чи запис про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно не визнані незаконними, або що позивач їх не оскаржив (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (пункти 99-100), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (пункти 86, 94, 147), від 5 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15-ц (пункти 73-76), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (пункти 38-39), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (пункт 34), від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (пункт 50), від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (пункт 10.29), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (пункти 71, 76), від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункти 55-57), від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 (пункти 120-121, 123-124), від 16 вересня 2021 року у справі № 910/2861/18 (пункти 101, 103), від 05 жовтня 2021 року у справі № 910/18647/19 (пункти 9.32-9.33, 9.38), від 09 листопада 2021 року у справі № 466/8649/16-ц (пункти 86-87), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (пункти 148-151, 153-154, 167-168), від 06 липня 2022 року у справі № 914/2618/16 (пункти 39, 42-44, 50), від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/19 (пункти 5.27, 5.36, 5.44, 5.46, 5.69, 6.5), від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20 (пункти 9.65-9.66), від 15 лютого 2023 року у справі № 910/18214/19 (пункт 9.47)). Підсумовуючи викладене, зважаючи на вимоги позивача, заявлені в позові, суд вказує про те, що згідно вищенаведених правових висновків Великої Палати Верховного Суду, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень не є ефективним способом захисту прав власника, що є самостійною підставою для відмови в позові. Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника, та характеру правовідносин, які існують між позивачем та відповідачем. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Під час оцінки обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права. Якщо право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові (пункт 69 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 331/6927/16-ц,провадження № 14-651цс18). Відтак, позов ТОВ "Аверс-Сіті" до [PERSON] ,\~треті особи:\~Приватний нотаріус\~Київського міського\~нотаріального округу\~Змисловська Тетяна\~Василівна, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень не підлягає задоволенню через неефективність обраного позивачем способу захисту. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed