Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем. У позовній заяві вона посилався на те, що 28 лютого 1998 року вони з відповідачем уклали шлюб. У шлюбі у них народилися діти: повнолітня донька [PERSON] , [INFO] та неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] . Із вересня 2020 року вони з відповідачем проживають окремо, спільного господарства не ведуть. У шлюбі виявилося, що в них відсутні спільні інтереси, різні погляди на сімейне життя та обов`язки, відсутнє взаєморозуміння, втратили почуття любові та поваги один до одного. Вже досить тривалий час кожен з подружжя проживає окремо та своїми інтересами. Фактично сім`я припинила своє існування. Примирення та збереження шлюбу між ними неможливе. Позивач у судове засідання не з`явилася, подала до суду клопотання, у якому просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримувала. Відповідач до суду подав заяву у якій просив розглядати справу за його відсутності. Проти задоволення позову не заперечував. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом за відсутності учасників справи не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно із пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Вирішуючи питання про можливість задоволення позову, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Судом встановлено, що згідно із свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] від 21.06.2024, виданого повторно, 28.02.1998 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 116. Від шлюбу мають спільних дітей: повнолітня донька [PERSON] , [INFO] та неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] . На теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, подальше сумісне життя і збереження сім`ї стало неможливим. Отже, шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються тривалий час, мешкають окремо, не ведуть спільне господарство, шлюб між сторонами фактично припинив своє існування, а сім`я носить формальний характер. Спору щодо проживання неповнолітньої доньки після розірвання шлюбу не мають. Спору про поділ майна не мають. Враховуючи зазначені норми права та встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. За клопотанням позивача, судові витрати по сплаті судового збору залишити за позивачем. На підставі ст.ст. 105, 110, 112, 114, 115 СК України та

Outcome: approved