Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-08 00:00:00

У травні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до держави російська \~федерація в\~особі уряду російської федерації про відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач відповідно до довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України у період з 10.02.2015 року по 16.04.2015 року та з 02.10.2015 по 15.02.2016 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті, незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведенні антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей. В подальшому [PERSON] продовжував несення військової служби, що підтверджується витягами зі наказів №209дск від 24.07.2017 року, №120дск від 30.04.2018 року, №2дск від 02.05.2018 року, №47 ДСК від 21.06.2018 року. Постановою військово-лікарської комісії про придатність до служби позивача визнано непридатним до військової служби в мирний час та обмежено придатним у воєнний час. Згідно з наказом № 996-0 головного управління ДФС у Хмельницькій області від 04.11.2019 року [PERSON] звільнено із займаної посади та податкової міліції Головного управління ДФС у Хмельницькій області у запас через хворобу. З часом проходження військової служби стан здоров`я позивача значно погіршувався, що стало підставою встановлення йому другої групи інвалідності. З метою забезпечення національної безпеки та виконуючи свій конституційний обов`язок служити на вірність Українському народові та захищати батьківщину [PERSON] будучи на той момент особою із інвалідністю, проявив бажання проходити військову службу, що в подальшому його було призначено на посаду гранатометника відділення охоронного взводу охоронної роти охорони [INFO] , що підтверджується витягом із наказу №72 від 10.05.2022 року. Відповідно до витягу із наказу начальника [INFO] №235 від 22.11.2022 року [PERSON] було звільнено із займаної посади у зв`язку із станом здоров`я. Позивач вказує, що є учасником бойових дій, довгий час здійснював супротив вторгненню російської федерації на територію України. Внаслідок повномасштабного вторгнення ворога був змушений залишити родину і йти на війну, що завдавало йому значних переживань через те, що його дружина та діти залишаються без батьківської опіки. У процесі супротиву російській армії він отримав захворювання, яке пов`язане із захистом батьківщини, внаслідок чого йому було встановлену другу групу інвалідності із втратою шістдесяти відсотків працездатності, що завдає йому значних моральних та душевних страждань, які змушують його постійно переживати, нервувати та проходити постійні огляди у лікарів, проходити постійне стаціонарне лікування, витрачати значні кошти на ліки які він має регулярно приймати для зниження рівню стресу, неврозу та постійних головних болів. Згідно до виписного епікризу медичного центру «Салюс» у позивача виявлено серйозні проблеми із здоров`ям та призначено близько двадцяти препаратів для подальшого лікування та рекомендовано консультація психіатра та психолога, щодо подальшого лікування в зв`язку із вираженим тривожно-депресивним розладом, та виключити психо-емоційні навантаження. Таким чином, позивач оцінює моральну шкоду у розмірі 50000 000 (п`ятдесят мільйонів) гривень 00 копійок, що на дату звернення до суду в еквіваленті 1253132.83 дол. США (один мільйон двісті п`ятдесят три тисячі сто тридцять два долари США і вісімдесят три цента) або 1153402.53 Євро (один мільйон сто п`ятдесят три тисячі чотириста два євро і п`ятдесят три центи), що, на думку позивача, є адекватним його психотравмуючій ситуації. Ухвалою суду від 23.05.2024 року було відкрито провадження по вказаній справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 20.06.2024 року ухвалою суду підготовче провадження по вказаній справі було закрито та справу призначено до судового розгляду. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги до держави російська федерація підтримали у повному обсязі. Представник відповідача російська федерація в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відзив від представника держави російська федерація на адресу суду не надходив. Фактичні обставини встановлені судом. [PERSON] є громадянином України згідно даних паспорта серії НА 438617, виданого 07.05.2007 року. З 2014 року Російська Федерація здійснює збройну агресію проти України, тобто вчиняє дії, визначені статтею 3 Резолюції 3314 (ХХІХ) Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 14 грудня 1974 року, як акт збройної агресії. Згідно заяви Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків», текст якої схвалено\~постановою Верховної Ради України від 21 квітня 2015 року №337-VІІІ, збройна агресія Російської Федерації проти України розпочалася 20 лютого 2014 року з тимчасової окупації Кримського півострову, зокрема, Автономної Республіки Крим і міста Севастополя (перша фаза збройної агресії). Друга фаза збройної агресії Російської Федерації проти України розпочалася у квітні 2014 року, коли контрольовані, керовані і фінансовані спецслужбами Російської Федерації озброєні бандитські формування проголосили створення «Донецької народної республіки» (7 квітня 2014 року) та «Луганської народної республіки» (27 квітня 2014 року). Третя фаза збройної агресії Російської Федерації розпочалася 27 серпня 2014року масовим вторгненням на територію Донецької та Луганської областей регулярних підрозділів Збройних Сил Російської Федерації. 24 лютого 2022 року розпочалася та триває ще одна фаза збройної агресії Російської Федерації проти України\~повномасштабне вторгнення Збройних Сил Російської Федерації на суверенну територію України. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим\~Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-ІХ, на всій території України введено воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, дія якого триває до теперішнього часу. [PERSON] відповідно до довідки про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України у період з 10.02.2015 року по 16.04.2015 року та з 02.10.2015 по 15.02.2016 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті, незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі проведенні антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей. Також, витягами зі наказів №209дск від 24.07.2017 року, №120дск від 30.04.2018 року, №2дск від 02.05.2018 року, №47 ДСК від 21.06.2018 року підтверджується, що [PERSON] продовжував несення військової служби. Постановою військово-лікарської комісії про придатність до служби позивача визнано непридатним до військової служби в мирний час та обмежено придатним у воєнний час. Згідно з наказом № 996-0 головного управління ДФС у Хмельницькій області від 04.11.2019 року [PERSON] звільнено із займаної посади та податкової міліції Головного управління ДФС у Хмельницькій області у запас через хворобу. З часом проходження військової служби стан здоров`я позивача значно погіршувався, що стало підставою встановлення йому другої групи інвалідності із визначенням, що захворювання пов`язане із захистом батьківщини, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12ААВ №023811, з переоглядом у 2023 році. Також згідно з даними довідки серії 12 ААА №048541 позивачу встановлено втрату професійної працездатності у розмірі шістдесят відсотків. В подальшому при проходженні повторного огляду йому підтверджено другу групу інвалідності пов`язану із повторним переоглядом у 2025 році, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ №778084. З метою забезпечення національної безпеки та виконуючи свій конституційний обов`язок служити на вірність Українському народові та захищати батьківщину [PERSON] будучи на той момент особою із інвалідністю, проявив бажання проходити військову службу, що в подальшому його було призначено на посаду гранатометника відділення охоронного взводу охоронної роти охорони [INFO] , що підтверджується витягом із наказу №72 від 10.05.2022 року. Відповідно до витягу із наказу начальника [INFO] №235 від 22.11.2022 року [PERSON] було звільнено із займаної посади у зв`язку із станом здоров`я, та згідно даних посвідчення серії [NUMBER] позивач є учасником бойових дій. Згідно виписного епікризу медичного центру «Салюс» вбачається, що у позивача виявлено серйозні проблеми із здоров`ям та рекомендовано подальше лікування в зв`язку із вираженим тривожно-депресивним розладом. Застосовані норми права та мотиви з яких виходить суд. Частиною першою статті 11\~Цивільного кодексу\~України (далі ЦК України) встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої\~статті 11 ЦК України). В силу статті 5 Закону України\~від 15\~квітня 2014\~року №1207-VII\~«Про забезпечення\~прав і\~свобод громадян\~та правовий\~режим на\~тимчасово окупованій\~території» Російська Федерація як держава-окупант відповідно до IV Гаазької конвенції про закони і звичаї війни на суходолі та додатка до неї: Положення про закони і звичаї війни на суходолі від 18 жовтня 1907 року, Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року та Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 червня 1977 року несе відповідальність за порушення захисту прав цивільного населення. Відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації держави Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на російську федерацію як на державу, що здійснює окупацію (частини п`ята та дев`ята). Статтею 89\~ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Внаслідок порушення цивільних прав особи згідно з ч. 1\~ст.\~23\~ЦК України вона має право на відшкодування моральної шкоди, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно\~ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Отже для відшкодування шкоди за правилами\~ст. 1167 ЦК\~необхідно довести такі факти: а) протиправність діяння її заподіювача; б) наявність шкоди; в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди; г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини. Таким чином, частина перша\~статті 1167 ЦК України\~встановлює загальне правило, відповідно до якого відповідальність за заподіяння моральної шкоди настає за наявності загальної підстави - наявності моральної (немайнової) шкоди, а також за наявності всіх основних умов відповідальності, а саме: неправомірної поведінки, причинного зв`язку та вини заподіювача. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. У постанові від 18 травня 2022 року у справі № 760/17232/20-ц Верховний Суд дійшов висновку, що держава-окупант, вчинивши неспровокований та повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування шкоди, завданої такими актами агресії фізичній особі - громадянину України. У постанові від 22.06.2022 у справі № 311/498/20 Верховний Суд також зазначив, що у разі застосування «деліктного винятку» будь-який спір, що виник на її території у громадянина України, навіть з іноземною країною, зокрема й РФ, може бути розглянутий та вирішений судом України як належним та повноважним судом. Таких самих висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 18 травня 2022 року у справі № 428/11673/19 (провадження № 61-8291св21) та у справі № 760/17232/20-ц (провадження № 61-15925св21) зазначивши додаткові аргументи непоширення судового імунітету РФ у спірних правовідносинах, а саме: підтримання юрисдикційного імунітету РФ позбавить позивача ефективного доступу до суду для захисту своїх прав, що є несумісним з пунктом 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; судовий імунітет РФ не застосовується з огляду на звичаєве міжнародне право, кодифіковане в Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності (2004); підтримання імунітету РФ є несумісним із міжнародно-правовими зобов`язаннями України у сфері боротьби з тероризмом; судовий імунітет РФ не підлягає застосуванню з огляду на порушення РФ державного суверенітету України, а отже, не є здійсненням РФ своїх суверенних прав, що охороняються судовим імунітетом. Отже, російська федерація, вчинивши неспровокований та повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування шкоди, завданої такими актами агресії фізичній особі - громадянину України. Таким чином, російська федерація є суб`єктом, внаслідок збройної агресії якого проти України та окупації частини території України порушено низку прав та свобод громадян України, зокрема, особистих прав позивача, та, відповідно, саме російська федерація є суб`єктом, на якого покладено обов`язок з відшкодування завданих цими діями збитків. Так, загальновідомим є той факт, що відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022\~із 05 годин 30 хвилин 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, і даний указ винесено у зв`язку з початком війни, яку російська федерація розпочала та здійснює на території незалежної держави Україна відносно громадян України, а тому не підлягає доказуванню згідно з приписами ч. 3\~ст. 82 ЦПК України. Чинним\~ЦПК України\~визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~ЦПК України.\~Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).(ст. ст.\~12,\~81,\~89 ЦПК України) Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Беззаперечно, що кожен громадянин, який проживав в Україні, у тому числі громадяни України, які були вимушені шукати безпечні умови для свого життя та життя своєї родини внаслідок збройної агресії російської федерації, прийняли рішення виїхати на період воєнного стану за межі України, зазнали безумовних моральних страждань. Беззаперечно, що кожен громадянин, який не покинув територію України, не відчуває себе в безпеці після введення в Україні воєнного стану, був позбавлений звичного ритму життя, звичайного спілкування з близькими та друзями. Проте, це не позбавляє особу, яка звернулась до суду із позовом про відшкодування шкоди, завданої внаслідок збройної агресії російської федерації обов`язку обґрунтувати та довести у суді належними доказами, а суд обов`язку встановити на підставі наданих доказів елементи правопорушення, що призвело до завдання моральної шкоди (не тільки наявність шкоди, але й те, що вона є наслідком саме діяння держави-відповідача (причинно-наслідковий зв`язок). Встановлено, що у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України [PERSON] зазнав душевних страждань, оскільки внаслідок повномасштабного вторгнення ворога він був змушений залишити родину і йти на війну, що завдавало йому значних переживань через те, що його дружина та діти залишаються без батьківської опіки. У процесі супротиву російській армії [PERSON] отримав захворювання яке пов`язане із захистом батьківщини, внаслідок чого йому було встановлену другу групу інвалідності із втратою шістдесяти відсотків працездатності, що завдало йому значних моральних та душевних страждань, які змушують його постійно переживати, нервувати та проходити постійні огляди у лікарів, проходити постійне стаціонарне лікування, витрачати значні кошти на ліки які він має регулярно приймати для зниження рівню стресу, неврозу та постійних головних болів. Зазначені обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами. При цьому, визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню, суд враховує, що на території Хмельницької області та м. Хмельницького не велись активні бойові дії, позивачем не надано суду доказів щодо завдання шкоди його майну внаслідок обстрілів м. Хмельницького, доказів вимушеного виїзду з місця постійного проживання його сім`ї через бойові дії. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, завданої [PERSON] неправомірними діями держави російська федерація та, враховуючи обставини справи і обґрунтування позову, вважає можливим визначити розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 500\~000 (п`ятсот тисяч) грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial