Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-25 00:00:00

Позивач звернувся в суд із позовом в інтересах неповнолітніх дітей до відповідачів та просить позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги мотивує наступним. Відповідачі є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . Відповідачі тривалий час проживали окремо, вели розгульний спосіб життя, зловживали алкоголем. З 30.12.2021р. малолітній [PERSON] перебуває на обліку дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах. З грудня 2021 року дитина, за заявою батька, влаштована до БО БФ СРЦ ОД "Дитячі стежинки", де перебуває по даний час. На даний час дитина навчається у 2-А класі Великомостівського ліцею Великомостівської міської ради. Мати дитини жодного разу не навідувала сина в БО БФ СРЦ ОД "Дитячі стежинки", а батько лише двічі, при цьому добровільно передав закладу благодійні пожертви на загальну суму 14000грн., на придбання для сина одягу, шкільного приладдя, тощо. У 2024 році ні батько, ні мати жодного разу не відвідували сина, не цікавились його життям. Батько, [PERSON] з 16.03.2022р. був призваний на військову службу, однак з вересня 2023р. самовільно залишив військову частину, не працевлаштований, відсутній постійний дохід, зловживає алкоголем, не має постійного місця проживання. Місце проживання матері не відоме, з працівниками ССД на контакт не іде та надалі не має наміру брати участі у вихованні дитини. Взявши до уваги рішення комісії з питань захисту прав дитини від 27.03.2024р. виконавчий комітет Сокальської міської ради рішенням від 04.04.2024р. затвердив висновок органу опіки та піклування Сокальської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їх сина. Представник позивача надала суду заяву у якій просив розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує відносно її позбавлення батьківських прав щодо сина. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, хоча належним чином повідомлявся про місце та час судового розгляду справи. Заяви про розгляд справи у його відсутності суду не поступало. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, не визнання або оспорювання. Судом встановлено, що відповідачі перебувають у шлюбі та від якого у них є спільний син [PERSON] , [INFO] . З дослідженого акту про факт передачі дитини від 03.12.2021р., і заяв [PERSON] від 06.12.2021р. та 03.07.2023р. встановлено, що малолітнього [PERSON] , [INFO] передано на тимчасове перебування, виховання та матеріальне забезпечення у БО БФ СРЦ ОД "Дитячі стежинки". Рішеннями комісії з питань захисту прав дитини Червоноградської РДА №51 від 23.12.2021р. [PERSON] , [INFO] влаштовано в БО БФ СРЦ ОД "Дитячі стежинки" як дитину, яка перебуває у складних життєвих обставинах. Наказом відділу "Служби у справах дітей" Сокальської міської ради №55 від 30.12.2012р. [PERSON] [INFO] взято на облік дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах. Рішенням Сокальської міської ради №176 від 20.07.2023р. продовжено термін перебування малолітнього [PERSON] , [INFO] в БО БФ СРЦ ОД "Дитячі стежинки", як дитини, яка перебуває у складних життєвих обставинах. Також, згідно характеристики наданої Великомостівським ліцеєм Великомостівської міської ради від 28.11.2023р. встановлено, що [PERSON] навчається у 2 класі, має хороший фізичний та розумовий розвиток. Навчається на середньому рівні. Школу відвідує регулярно. Відвідує гурток "Музична абетка". Забезпечений усім необхідним шкільним приладдям. Згідно відповіді Відділення поліції №2 від 18.01.2024р. встановлено, що з [PERSON] та [PERSON] було проведено профілактичну бесіду про недопустимість в подальшому антигромадської поведінки наголошено про відповідальність за ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо малолітнього сина [PERSON] . [PERSON] повідомив, що на даний момент не має змоги піклуватись про сина, а [PERSON] не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Сокальської міської ради, який затверджений рішенням Виконавчого комітету Сокальської міської ради №156 від 04.04.2024р. встановлено, що орган опіки та піклування Сокальської міської ради вважає за доцільне позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 165 Сімейного Кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей. У Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав це крайній захід вплинути на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, тому питання про його застосування суд вирішує лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи. Судом встановлено, що відповідачі ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток сина, матеріально дитину не забезпечують, у зв`язку з чим обов`язок по утриманню та вихованню малолітньої дитини взяла на себе БО БФ СРЦ ОД "Дитячі стежинки", де дитина постійно проживає. Таким чином, при розгляді даної справи судом було встановлено, що тривалий час батьки ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню до сина, не цікавляться його життям, здоров`ям та розвитком. Також, відповідачами не надано доказів участі в навчанні дитини, його вихованні, лікуванні та духовному розвитку, що свідчить про відсутність в них бажання брати участь у вихованні та розвитку дитини. Наявність лише факту, що відповідач [PERSON] писав заяви про влаштування дитини у БО БФ СРЦ ОД "Дитячі стежинки" та висловлювань про те, що на даний час немає змоги піклуватись про сина, не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку. Таким чином, враховуючи таку поведінку відповідачів та беручи до уваги наявні в матеріалах справи докази, суд вважає за доцільне позбавити відповідачів батьківських прав відносно малолітньої дитини. Крім того, слід зазначити, що згідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч.4 ст.166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Конвенція ООН чч. 1, 2 ст. 27 Про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Згідно ст. 184 СУ України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. При цьому, судом враховується той факт, що відповідачі працездатні, доказів того, що вони мають на утриманні інших осіб, на яких сплачують аліменти, суду не надані. На підставі викладених обставин, беручи до уваги вимоги ч.2 ст.182 СК України, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] як батько та мати дитини, зобов`язані сплачувати, аліменти на утримання малолітньої дитини не менше 50% (п`ятдесят відсотків) прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з моменту пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Разом з цим, відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved