Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-02 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» звернулося до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом до [PERSON] , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан», в якому просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором №5027346 від 10.05.2021 року в розмірі 21 863,08 грн, судовий збір в сумі 2\~422,40 грн, та витрати на правову допомогу у розмірі 6 000,00 грн. В обґрунтування поданого позову покликається на те, що 10.05.2021 року за власним волевиявленням, з повним розумінням умов кредитування та усвідомленням рівня відповідальності, в особистому кабінеті на сайті ТзОВ «Мілоан» https://miloan.ua/,\~ [PERSON] подала\~заявку на\~отримання кредиту\~№ 5027346. Дана заявка знаходиться у власному кабінеті відповідача на сайті https://miloan.ua/. Законодавством України передбачено оформлення кредиту онлайн із використанням одноразового пароля прирівнюється до підписання договору в паперовій формі власноручним підписом. ТзОВ «Мілоан»\~було направлено\~відповідачу електронним\~повідомленням (SMS)\~одноразовий ідентифікатор,\~при веденні\~якого відповідач\~підтверджує прийняття\~умов кредитного\~договору № 5027346 від 10.05.2021 року, який також знаходиться у власному кабінеті відповідача на сайті https://miloan.ua/. Таким чином\~відповідач уклав\~договір про\~споживчий кредит\~№ 5027346 від 10.05.2021 року з ТзОВ «Мілоан» та на підставі платіжного доручення відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок в сумі 8 000 грн. Проте, відповідачем не виконані належним чином кредитні зобов`язання, що є грубим порушенням чинного законодавства. 13.09.2021 року згідно умов договору відступлення права №07Т, ТзОВ «Мілоан» відступило право вимоги за кредитним договором №5027346 від 10.05.2021 року на користь позивача, а відповідно позивач набуло право вимоги за вказаним кредитним договором до відповідача. Згідно договору відступлення права вимоги, сума боргу перед новим кредитором становить 21 863,8 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 6 480 грн, заборгованість за відсотками становить 13 863,8 грн, заборгованість за комісійними винагородами становить 1\~520 грн. Позичальник не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий кредит в строки, передбачені кредитним договором №5027346 від 10.05.2021 року. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 17.04.2024 відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін у судове засідання. 31.05.2024 року відповідачем подано письмові пояснення, згідно яких просить у задоволенні позову відмовити. Зокрема, звертає увагу на таке, що підставою позову позивач зазначає договір про споживчий кредит №5027346, укладений між останньою та ТОВ «Мілоан». Однак, позивачем на надано доказів щодо входу нею на сайти вказаного товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету задля отримання кредиту та отримання засобами електронного зв`язку листів із одноразовим ідентифікатором. Також позивач не надав доказів на підтвердження зарахування кредитних коштів (первинних бухгалтерських документів). Розрахунок заборгованості (виписка з особового рахунку), на який посилається позивач, не с первинним документом, який підтверджує отримання кредиту та користування ним, а отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Наданий розрахунок є документом, що створений самим позивачем, а відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. Крім того,\~Як вбачається\~з умов\~Договору,\~такий містить\~умови про\~непропорційно великі\~суми відсотків\~за користування\~кредитом.\~При стягненні\~заявленої позивачем\~заборгованості за\~договором необхідно\~ґрунтуватися на\~чітко обумовлених\~між контрагентами\~кредитних договорів\~умовах,\~якими визначено\~ціну кредиту\~і строк\~кредитування,\~а не умовами,\~які дозволяють\~кредитодавцю вийти\~за межі\~узгодженого строку\~та нарахувати\~непропорційно велику\~суму компенсації.\~В матеріалах\~справи відсутні\~належні докази,\~які б\~підтверджували правильність\~нарахування позивачем\~відсотків за\~кредитними договорами,\~зокрема,\~в частині\~визначення періоду\~такого нарахування,\~а також\~сум,\~з яких\~виходив позивач,\~нараховуючи такі\~відсотки.\~Визначений розмір\~процентів с\~непропорційно великою\~сумою компенсації:\~понад 200%\~вартості кредиту. Нарахований позивачем розмір відсотків річних по договору в сумі 49983, 53 грн. майже в два рази перевищує розмір договорі тіла кредиту, становить надмірний та невиправданий майновий тягар для відповідача, порушує принципи добросовісності та розумності. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора. 28.06.2024 року представником позивача подано заперечення на пояснення, згідно яких остання просить позовні вимоги задоволити повністю. Зазначає, що укладення товариством кредитного договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню товариством ідентичного за змістом кредитного договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку із чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Також зазначає, що ТзОВ «Мілоан» на підставі платіжного доручення №45884284 від 10.05.2021 року відповідачу були перераховані кредитні кошти на картковий рахунок № [NUMBER] в сумі 8000,00 грн.. Розмір нарахування процентів за користування кредитом були погоджені сторонами в кредитному договорі №5027346 від 10.05.2021 року. На підтвердження законності нарахування процентів за кредитним договором №5027346 від 10.05.2021 року, позивач звернувся засобами корпоративного електронного зв`язку до первісного кредитора про отримання відомості про щоденні нарахування та погашення. Згідно відомості, відповідач частково погашав заборгованість , а саме 25.05.2021 сплата процентів по кредиту 1356,00 грн., 25.05.2021 сплата тіла кредиту 800,00 грн., 25.05.2021 сплата комісії за пролонгацію 800,00 грн., 08.06.2021 сплата тіла кредиту 720,00 грн., 08.06.2021 - сплата процентів по кредиту 1705,00 грн., 08.06.2021 сплата комісії за пролонгацію 720,00 грн.При цьому, позивач після відступлення права вимоги за кредитним договором №5027346 від 10.05.2021 року ніяких нарахувань не здійснював, а просить суд стягнути те, що було нараховано первісним кредитором. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання, згідно якого просить розгляд справи проводити без участі їхнього представника, позовні вимоги просить задоволити в повному обсязі. Представник відповідача адвокат Ратич Т.М. в судовому засіданні позовні вимоги заперечив повністю, з підстав викладених в письмових пояснення, просив у задоволенні позову відмовити повністю, а у випадку, якщо суд дійде переконання про обґрунтованість позовних вимог, зменшити розмір нарахованих процентів до тіла кредиту. Представник третьої особи Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Представник третьої особи не подав письмових пояснень, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи без його участі до суду не надходило. У зв`язку з цим суд визнає неявку представника третьої особи неповажною та вважає, що справу можливо слухати у його відсутності. Заслухавши вступне слово представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч.1\~ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.1\~ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 10.05.2021\~року [PERSON] \~звернулась до\~ТзОВ «Мілоан»з метою\~отримання кредитних\~коштів,\~у зв`язку\~з чим\~підписала в\~електронному вигляді\~ анкету\~-\~заяву на\~кредит №5027346(а.с.18-19). Як вбачається із Анкети-заяви на кредит №5027346 від 10.05.2021 року, сума кредиту 8 000,00 гривень у валюті: Українська гривня. Строк кредиту 15 днів з 10.05.2021 року. Дата повернення кредиту 25.05.2021 року. Сума до повернення 12 520 ,00 грн. Складові частини сукупної вартості кредиту: комісія за надання кредиту: 1 520,00 гривень, нараховується одноразово за ставкою 19,00% від суми кредиту за договором; проценти за користування кредитом: 3 000,00 грн., нараховуються за ставкою 2,50% від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Позичальник [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційни номер [NUMBER] . Канал залучення: cross/sms_codPidp/sms. IP адреса з якої подано заявку: 91.220.61.227. Погоджені умови кредитування по заявці 103227961: замовлена сума: 20 000,00 грн., замовлений строк 30 днів, погоджена сума 8 000,00 грн., погоджений строк 15 днів, комісія за надання 19,00% одноразово, ставка процентів 2,50% за кожен день користування. 10.05.2021 року між ТзОВ «Мілоан» та [PERSON] було укладено в електронній формі договір про споживчий кредит №5027346 (надалі - договір) (а.с.30 -33). Відповідно до п.1.1 договору, кредитодавець зобов`язується на умовах визначених цим Договором, на строк визначений п.1.3. Договору надати Позичальнику грошові кошти (фінансовий кредит) у сумі визначеній у п.1.2. Договору (далі кредит), а Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом (далі плата) у встановлений п.1.4. Договору термін та виконати інші зобов`язання у повному обсязі на умовах та в строки/терміни, що визначені Договором. Кредит надається з метою задоволення потреб Позичальника не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю та виконанням обов`язків найманого працівника. Типом кредиту є кредит. Згідно п.1.2 договору, сума (загальний розмір) кредиту становить 8 000,00 грн. у валюті: Українські гривні. Кредит надається строком на 15 днів з 10.05.2021 (п.1.3 Договору). Відповідно до п.1.4 договору, термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 25.05.2021. Загальні витрати Позичальника за кредитом, що включають загальну суму зборів, платежів та інших витрат Позичальника, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та комісії (без врахування суми (тіла) кредиту) складають 4520,00 грн. в грошовому виразі та 100 відсотків річних у процентному значенні (орієнтовна реальна річна процентна ставка), і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 Договору. Орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат Позичальника за кредитом складає 12520,00 гривень. Загальні витрати Позичальника за кредитом, орієнтовна реальна річна процентна ставка, орієнтовна загальна вартість кредиту для Позичальника, а також строк кредиту розраховані виходячи з припущення, що Позичальник отримає кредитні кошти в день укладення цього договору, а строк кредитування залишиться не змінним та що Кредитодавець і Позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в цьому Договорі, зокрема Позичальник здійснить повне погашення заборгованості в термін, вказаний в п.1.4 Договору. Позичальник розуміє та погоджується, що наведені в цьому пункті показники не підлягають оновленню у випадку продовження Позичальником строку кредитування, часткового дострокового погашення заборгованості чи прострочення виконання ним зобов`язань (п.1.5 договору). Комісія за надання кредиту: 1520,00 грн., яка нараховується за ставкою 19,00 відсотків від суми кредиту одноразово (п.1.5.1 договору). Проценти за користування кредитом: 3000,00 грн., які нараховуються за ставкою 2,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.1.5.2 договору). Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п.1.6 договору). Тип процентної ставки за цим Договором: фіксована. Особливості нарахування процентів визначені п.п.2.2,.2.3 цього Договору (п.1.7 договору). Кредитні кошти надаються Позичальнику шляхом переказу на Картковий рахунок (п.2.1 договору). Згідно п.2.2.1 договору, позичальник сплачує Кредитодавцю комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом у розмірах, зазначених в п 1.5.1.-1.5.2. Договору, в термін (дату) вказаний в п.1.4. У випадку якщо Позичальник продовжує строк кредитування вказаний в п.1.3 Договору, він додатково має сплатити комісію за управління та обслуговування кредиту, проценти за ставкою визначеною п.1.5.2. або проценти за стандартною (базовою) ставкою, визначеною п.1.6 Договору, в сумі та на умовах визначених п.2.3 Договору. Згідно п.2.2.2 договору, нарахування Кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування (з урахуванням можливих пролонгацій) на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування, з урахуванням особливостей передбачених п.2.2.3 Договору. Проценти нараховуються за стандартною (базовою) ставкою, що визначена п.1.6. цього Договору, яка є незмінною протягом всього строку кредитування, окрім випадків, коли за умовами акцій, програм лояльності, спеціальних пропозицій, тощо, визначена в п.1.5.2 процентна ставка протягом первісного строку кредитування визначеного п.1.3, запропонована Позичальнику зі знижкою і є меншою за стандартну (базову) ставку встановлену п.1.6 Договору. Якщо визначена п.1.5.2 процентна ставка є нижчою від стандартної (базової) ставки, то після завершення первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах, проценти з дня продовження строку кредитування (пролонгації) на стандартних (базових) умовах, згідно п.2.3.1.2 продовжують нараховуватись за базовою ставкою згідно п.1.6. Договору. Стандартна (базова) процентна ставка не є підвищеною. Якщо розмір зобов`язань Позичальника зі сплати процентів протягом первісного строку кредитування та/або строку пролонгації на пільгових умовах є меншим ніж заборгованість зі сплати процентів за аналогічний строк кредитування, що продовжений на стандартних (базових) умовах, це означає, що протягом первісного строку кредитування та/або в період пролонгації на пільгових умовах Позичальнику була надана знижка, що дорівнює різниці між стандартною (базовою) ставкою встановленою п.1.6 та процентною ставкою визначеною п.1.5.2 Договору. Після спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій) нарахування процентів за користування кредитом припиняється. Розмір стандартної (базової) ставки не може бути збільшено Товариством без письмової (такої, що прирівнюється до письмової) згоди Позичальника (п.2.2.3 договору). Згідно п.2.3.1 договору, продовження вказаного в п.1.3 Договору строку кредитування може відбуватись на пільгових або стандартних (базових) умовах. Відповідно до п.2.4.1 договору, позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити комісію за надання кредиту та проценти за користування кредитом не пізніше терміну передбаченого п.1.4. Договору, а у випадку пролонгації не пізніше дати завершення періоду на який продовжено строк кредитування. У випадку, якщо станом на дату закінчення строку кредитування (настання дати повернення кредиту) будуть існувати будь-які боргові зобов`язання Позичальника за цим Договором, в тому числі, але не виключно, плата за кредит, пеня та/або інші платежі на користь Кредитодавця встановлені умовами цього Договору, то така заборгованість повинна бути сплачена Позичальником одночасно з поверненням кредиту в термін, передбачений п.1.4. Договору або у дату завершення періоду пролонгації. Якщо заборгованість не буде погашена після завершення строку кредитування визначеного згідно п.1.3 та п.2.3 цього Договору, виконання зобов`язань зі сплати платежів вважається простроченим Позичальником та передбачає настання наслідків обумовлених розділом 4 , п.3.2.5 Договору (п.2.4.2 договору). У випадку невиконання чи неналежного виконання Позичальником умов цього Договору, Кредитодавець з дотриманням вимог законодавства має право стягнути заборгованість в примусовому порядку та/або звернути стягнення на майно, що належить Позичальнику на праві власності (п.3.2.5 договору). Згідно п.4.2 договору, у разі прострочення Позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього Договору, Кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право (не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п.1.6 Договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст.625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п.1.6 Договору. Обов`язок Позичальника по сплаті таких процентів настає після відповідної вимог Кредитодавця. Відповідно до п.5.1 договору позичальник підтверджує зокрема, що: до укладення цього Договору ознайомився з наявними схемами кредитування, отримав у письмовій формі (у вигляді електронного документа розміщеного в особистому кабінеті) паспорт споживчого кредиту, який є невід`ємною частиною цього Договору, з інформацією передбаченою ч.2,3 ст.9 Закону України «Про споживче кредитування»; до укладення Договору отримав проект цього кредитного Договору разом з додатками (в електронному вигляді в особистому кабінеті), ознайомився з усіма його умовами (у т.ч. викладеними у п.6.3) та Правилами, що розміщені на веб-сайті Товариства та є невід`ємною частиною цього Договору; умови Договору йому зрозумілі та він підтверджує, що договір адаптовано до його потреб та фінансового стану; до укладення цього Договору отримав від Товариства інформацію, зазначену в Законі України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та в Законі України «Про споживче кредитування»; інформація надана йому Товариством з дотриманням вимог законодавства та забезпечує правильне розуміння Позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання; Товариство в електронній формі повідомило його шляхом надання доступу до проекту цього Договору (індивідуальної частини), Правил та іншої інформації розміщеної на сайті Товариства, зокрема в розділах «Документи», «споживачам» про відомості (інформацію) вказані в ч.1,2 ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Згідно п.6.1 договору, цей Кредитний договір укладається в електронній формі в Особистому кабінеті Позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та\\або відповідний мобільний додаток чи інші засоби. Розміщені в Особистому кабінеті Позичальника проект цього Кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію Товариства про укладення Кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього Кредитного договору (акцепт) надається Позичальником шляхом відправлення Товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Товариством електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер Позичальника, а Позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього Кредитного договору/ електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене Позичальником через сайт Товариства, мобільний додаток, або у SMS повідомленні з мобільного телефонного номеру Позичальника на номер 2277 (вартість відправки SMS повідомлення для Позичальника визначено у Правилах). Після укладення цей Кредитний договір надається Позичальнику шляхом розміщення в Особистому кабінеті Позичальника. Додатково укладений електронний кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд Товариства направлено Позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими Позичальником Товариству (п.6.2 договору). Відповідно до п.6.3 договору, приймаючи пропозицію Товариства про укладання цього кредитного Договору Позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами, Паспортом споживчого кредиту та Графіком платежів) Договору в цілому та підтверджує зокрема, що він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов Кредитного договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) Товариством, що розміщені на сайті Товариства та є невід`ємною частиною цього Договору; Згідно п.7.1 договору, цей Договір, що складається з Правил та індивідуальної частини (з додатками №1 та №2), набуває чинності з моменту його укладення в електронній формі, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту отримання кредиту, який визначається згідно Правил та відповідно до способу надання кредиту, визначеному у п.2.1 цього Договору. Строк дії цього Договору складає період, що обчислюється з моменту його укладення і до моменту повного фактичного виконання сторонами своїх зобов`язань. Сторони домовились, що повне виконання зобов`язань повинно відбутись не пізніше дати встановленої п.1.4 Договору. Якщо зі спливом 3-го дня з моменту укладення цього Договору кредитні кошти не будуть відправлені Товариством та/або не будуть отримані Позичальником у відповідності з визначеним способом надання кредиту, дія цього Договору може бути припинена достроково з відповідним відображенням в Особистому кабінеті. Як видно із Додатку №1 (графік платежів) до договору про споживчий кредит №5027346 від 10.05.2021 та Додатку №2 (паспорту споживчого кредиту) до договору про споживчий кредит №5027346 від 10.05.2021 (а.с.34-35), [PERSON] була ознайомлена з умовами кредитування, зокрема: тип кредиту, строк кредитування, спосіб та строк надання кредиту, тип процентної ставки, загальні витрати за кредитом, реальної процентної ставки, кількість та розмір платежів, періодичність внесення, загальна вартість кредиту. ТзОВ «Мілоан»\~свої зобов`язання\~за Договором про\~споживчий кредит\~№5027346\~від 10.05.2021\~рокувиконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу грошові кошти в сумі 8 000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням 45884284 від 10.05.2021 року (а.с.39). Вказане також підтверджується випискою із карткового рахунку № [NUMBER] , який емітовано на ім`я [PERSON] , за період з 10.05.2021 року по 10.06.2021 року (а.с.147-148) та відомостями про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №5027346 (а.с.126-128). З даної виписки із карткового рахунку № [NUMBER] , за період з 10.05.2021 року по 10.06.2021 року прослідковується, що відповідач частково погашала заборгованість по кредитному договору №5027346 від 10.05.2021 року. Судом також встановлено, що 13.09.2021 між ТзОВ «Мілоан» (Клієнт) та ТзОВ «Діджи Фінанс» (Фактор) було укладено договір факторингу № 07Т (а.с.57-59), відповідно до умов цього договору , клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідному реєстрі прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором (п.2.1 договору). 13.09.2021 між ТзОВ «Мілоан» (Клієнт) та ТзОВ «Діджи Фінанс» (Фактор) на виконання вимог договору факторингу № 07Т було підписано Акт приймання передачі Реєстру прав вимоги (а.с.63), згідно умовами якого, клієнт передав, а фактор прийняв реєстр прав вимог від 13.09.2021, складений за формою згідно із Додатком № до Договору. Кількість боржників 9315. Загальна сума заборгованості 20189234,88 грн.. Відповідно до Витягу з Додатку до договору факторингу № 07Т від 13.09.2021 року, [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , кредитний договір №5027346 від 10.05.2021 року, залишок боргу на момент відступлення права вимоги становить 21 863,8 грн., з яких сума заборгованості за тілом 6 480 грн, сума заборгованості за відсотками 13\~863,8 грн та сума заборгованості за комісією 1 520 грн (а.с.17). На виконання умов договору факторингу № 07Т від 13.09.2021 року, ТзОВ «Діджи Фінанс» було сплачено ТзОВ «Мілоан» наступні суми, зокрема: 05.10.2021 року в розмірі 461455,14 грн, згідно платіжної інструкції №3 від 05.10.2021 року; 04.11.2021 року в розмірі 712969,86 грн., згідно платіжної інструкції №1689 від 04.11.2021 року; 03.12.2021 року в розмірі 533604,44 грн., згідно платіжної інструкції №1 від 03.12.2021 року; 10.01.2022 року в розмірі 628796,42 грн., згідно платіжної інструкції №7 від 10.01.2022 року; 03.02.2022 року в розмірі 405504,60 грн., згідно платіжної інструкції №1937 від 03.02.2022 року; 29.06.2022 року в розмірі 490047,23 грн., згідно платіжної інструкції №2 від 29.06.2022 року; 03.11.2022 року в розмірі 346781,28 грн., згідно платіжної інструкції №2681 від 03.11.2022 року; 03.11.2022 року в розмірі 140683,80 грн., згідно платіжної інструкції №2682 від 03.11.2022 року; 02.12.2022 року в розмірі 143491,50 грн., згідно платіжної інструкції №2829 від 02.12.2022 року; 02.12.2022 року в розмірі 343973,58 грн., згідно платіжної інструкції №2830 від 02.12.2022 року; 03.01.2023 року в розмірі 288329,88 грн., згідно платіжної інструкції №3014 від 03.01.2023 року; 03.01.2023 року в розмірі 199135,20 грн., згідно платіжної інструкції №3013 від 03.01.2023 року; 02.02.2023 року в розмірі 261355,08 грн., згідно платіжної інструкції №3168 від 02.02.2023 року; 02.02.2023 року в розмірі 226110,00 грн., згідно платіжної інструкції №31657 від 02.02.2023 року; 02.03.2023 року в розмірі 185934,00 грн., згідно платіжної інструкції №3337 від 02.03.2023 року; 02.03.2023 року в розмірі 301531,08 грн., згідно платіжної інструкції №3338 від 02.03.2023 року; 04.04.2023 року в розмірі 182987,35 грн., згідно платіжної інструкції №3598 від 04.04.2023 року; 04.04.2023 року в розмірі 304477,73 грн., згідно платіжної інструкції №3597 від 04.04.2023 року; 04.05.2023 року в розмірі 183393,62 грн., згідно платіжної інструкції №3799 від 04.05.2023 року; 04.05.2023 року в розмірі 305525,46 грн., згідно платіжної інструкції №3798 від 04.05.2023 року; 04.06.2023 року в розмірі 271039,08 грн., згідно платіжної інструкції №4016 від 04.06.2023 року; 04.06.2023 року в розмірі 216426,00 грн., згідно платіжної інструкції №4014 від 04.06.2023 року; 04.07.2023 року в розмірі 191007,75 грн., згідно платіжної інструкції №4213 від 04.07.2023 року; 04.07.2023 року в розмірі 296457,33 грн., згідно платіжної інструкції №4212 від 04.07.2023 року (а.с.47-54). Враховуючи вищевикладене, із наявних матеріалів справи вбачається, що кредитором по виконанню зобов`язань боржника [PERSON] за договором про споживчий кредит №5027346 від 10.05.2021 року, відповідно до укладеного договору факторингу виступає позивач. Вирішуючи даний спір суд виходить з такого. Порядок укладання договорів в електронній формі передбачений\~Законом України «Про споживче кредитування»\~та\~Законом України «Про електронну комерцію». Зокрема, в\~ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування»\~зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Відповідно до\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; - вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, про зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п.12 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до\~ч.1\~ст.641\~ЦК України\~пропозицію укласти\~договір (оферту)\~може зробити\~кожна із\~сторін майбутнього\~договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Пропозицією укласти договір є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або\~Господарського кодексів України\~може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі\~205,\~207 ЦК України). Відповідно до\~ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно\~ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Відповідно до\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Частиною 1\~статті 1049 ЦК України\~передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Згідно\~ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. Відповідно до ч.1\~ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частина 1\~ст.612 ЦК України\~визначає, що боржник, у даному випадку відповідач, вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить стягнути з відповідача крім тіла кредиту 6480 грн, та заборгованості за комісійними винагородами 1520 грн., також заборгованість за відсотками 13863,80 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості за договором кредиту №5027346 від 10.05.2021 року за період з 13.09.2021 по 20.02.2024 року (а.с.15-16). Відповідно до ч.1, 3\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом. При цьому споживачем, права якого захищаються на підставі\~Закону України "Про захист прав споживачів", є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (п. 22 ч. 1\~ст. 1 цього Закону). Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Згідно зі\~ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Відповідно до п. 5 ч. 3\~ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Як зазначалось вище, проценти за користування кредитом: 3000,00 грн., які нараховуються за ставкою 2,50 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п.1.5.2 договору).Стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5,00 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом (п.1.6 договору). При цьому, суд вважає, що вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у ч. 3 ст.\~509\~та ч. 1, 2 ст.\~627 ЦК України\~засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Позивач, як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно. Крім того, з огляду на приписи ч. 4\~ст. 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту. Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року №39/248 "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів", в якій зазначено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Пунктами 1.2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 09 квітня 1985 року №39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року №543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23.04.2008 про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди. Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином ефективного вибору. Відповідно до положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 09 квітня 1985 року №39/248 споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абз. 3 пп. 3.2 п. 3 мотивувальної частини\~Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року №15-рп/2011\~у справі про захист прав споживачів кредитних послуг). Окрім цього, як зазначено в\~рішенні Конституційного суду України від 11.07.13 №7-рп/2013, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст.\~3, ч. 3 ст.\~509\~та ч. 1-2 ст.\~627 ЦК України\~засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити. Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення. У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами. Такого ж правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року по справі №132/1006/19 провадження №61-1602св20. У постанові Великої палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року по справі №902/417/18 прописано, що якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. У п.8.38 зазначеної постанови з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика палата Верховного Суду дійшла висновку, що виходячи з принципі розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу так і процентів річних як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку позивачу, як правонаступнику первісного кредитора, не повернуті, що свідчить про порушення його прав, у зв`язку з цим позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом стягнення із боржника фактично отриманої суми кредитних коштів та сплати відсотків. Одночасно, оскільки заявлена позивачем до стягнення заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 13863,80 грн. не є співмірною із заборгованістю за тілом кредиту 6480,00 грн., суперечать принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника як споживача послуг кредитної установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором, тому суд дійшла до висновку про про необхідність зменшити заборгованість за процентами з 13863,80 грн. до розміру заборгованості за кредитом 6480,00 грн. Таким чином, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до переконання, що що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» підлягають до часткового задоволення, шляхом стягнення з [PERSON] на користь позивача заборгованості за кредитним договором №5027346\~від 10.05.2021\~року в\~сумі 14480\~(чотирнадцять\~тисяч чотириста\~вісімдесят)\~гривень,\~з яких:\~6480,00\~грн.\~ заборгованості\~за тілом\~кредиту,\~6480,00\~грн.\~ заборгованості\~за відсотками,\~та 1520,00\~грн.\~-заборгованості за комісійними винагородами. Вирішуючи вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу, суд виходить з такого. За змістом ч.ч.1, 2, 3 ст.137\~ЦПК\~України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес (п.2 ч.3 ст.141 ЦПК України). Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). \~Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. На підтвердження витрат на правову допомогу представником позивача подано такі документи: - Договір про надання правової допомоги №42649746 від 11.12.2023 року, який укладений між ТзОВ «Діджи Фінанс» та адвокатським Бюро «Анастасії Мінськовської» (а.с.42-46); - Додаткова угода №003018313137 до договору про надання правової допомоги №42649746 від 11.12.2023 року (а.с.27); - Детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатським Бюро «Анастасії Мінськовської» необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТзОВ «Діджи Фінанс» щодо стягнення кредитної заборгованості (а.с.28); - Акт підтвердження\~факту надання\~правничої (правової)\~допомоги адвокатом\~(виконання\~робіт,\~послуг)\~від 20.02.2023\~року на\~загальну суму\~6\~000\~грн (а.с.24). Представник позивача просить стягнути витрати за надання професійної правничої допомоги на загальну суму 6 000,00 грн. За приписами частини третьої\~статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»\~до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Згідно зі\~статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»\~гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами. Такого ж висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 02.09.2020 року по справі № 329/766/18. Обов`язковість подачі таких доказів узгоджується із постановою Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 372/1010/16-ц, в якій зазначено, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. В силу положень ст.\~17\~Закону\~України\~«Про виконання\~рішень\~і\~застосування практики\~Європейського\~Суду\~з прав\~людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п. 95 Рішенні у справі Баришевський проти України від 26.02.2015 року, п. п. 34-36 Рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10.12.2009 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004 року, п.268 рішення у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. В постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 вказано, що\~при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. При цьому, як вбачається із матеріалів справи з даним позовом до суду в інтересах позивача звернулася представник [PERSON] , та на підтвердження своїх повноважень, останньою долучено довіреність у порядку передоручення від 28.12.2023 року (а.с.14). Також представником позивача [PERSON] було подано заперечення на пояснення відповідача (а.с.115-125). Одночасно матеріали справи не містять жодного документу, які б підтверджував те, що [PERSON] є партнером адвокатського Бюро «Анастасії Мінськовської» та/або перебуває у трудових відносинах із вказаним адвокатським бюро. Крім того, матеріали справи не містять документів, які б свідчили про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки та ін.), та підтверджували факт того, що ТзОВ «Діджи Фінанс» дійсно понесла витрати на правничу допомогу, матеріали справи не містять. Тобто, позивачем не доведено належними та достатніми доказами розміру заявлених витрат на правову допомогу у сумі 6000 грн., зокрема такий не відповідає критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності). З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що вимоги представника позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягають, у зв`язку з недоведеністю. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевикладене, оскільки позовні вимоги задоволено частково, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1604,31 грн.,\~виходячи з\~розрахунку 14480,00 грн. (розмір задоволених позовних вимог) х 2422,40 грн. (ставка судового збору) : 21863,80 грн. (розмір заявлених позовних вимог) = 1604,31 грн., що буде пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial