Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-02 00:00:00

15 липня 2024 року представник позивача [PERSON] , адвокат Зольнікова В. О. звернулася до суду з позовною заявою про зміну розміру і способу стягнення аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , визначений рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 24.04.2018р. у справі № 642/1030/18. Просила стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання цього позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову зазначено, що стягнення аліментів\~на утримання\~дитини у\~твердій грошовій\~сумі було\~обумовлено тим,\~що відповідач\~не мав\~постійної роботи\~та заробітку,\~наразі відповідач\~працевлаштований,\~отримує постійно\~щомісячний дохід,\~працює водієм\~на вантажному\~транспорті,\~здійснює міжнародні\~перевезення. [PERSON] \~не має\~хронічних захворювань,\~має можливість\~сплачувати аліменти,\~має на\~утриманні ще\~одну неповнолітню\~дитину. Будь-якої\~іншої матеріальної\~допомоги відповідач\~не надає,\~участі у\~вихованні дитини\~не приймає.\~На даний\~час дитина\~\~потребує\~значно більшого\~догляду та\~матеріальних коштів,\~у зв`язку\~з чим\~збільшується потреба\~у її\~забезпеченні.\~Фактично позивач\~змушена сама\~утримувати та виховувати неповнолітнього сина, сплачувати комунальні послуги за житло, де вони проживають. Позивач хоча і працює, однак її доходу недостатньо для належного, необхідного та достатнього матеріального забезпечення дитини. Тож суми аліментів у розмірі 1500,00 грн. для утримання неповнолітньої дитини недостатньо, оскільки відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2024 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2024р. складає 3196,00 грн., а розмір мінімальної заробітної плати становить 8000,00 грн. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 19.07.2024 відкрито провадження в цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Судом неодноразово призначались судові засідання, оскільки згідно документів про вручення поштових відправлень відповідач отримав поштову кореспонденцію лише 21.08.2024р. (а.с. 33-34), однак у судові засідання 05.09.2024р. та 03.10.2024р. відповідач [PERSON] не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про дату і час слухання справи, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов, заперечень або клопотань до суду не надав. Представник позивача подала заяву про розгляд справи у її відсутності та відсутності позивача, при цьому зазначено, що вони позов підтримують у повному обсязі та не заперечують проти ухвалення заочного рішення. (а.с.35) Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Таким чином, враховуючи згоду позивача, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд,\~дослідивши матеріали\~справи,\~з`ясувавши\~всі фактичні\~обставини,\~встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] , з 25 липня 2008 року по 29 березня 2016 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] , від якого народився син [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами розірваний рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 17.03.2016 (справа № 642/344/16-ц). (14-16) Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 24.04.2018 (справа № 642/1030/18) з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1500,00 грн. щомісячно з урахування індексації, починаючи з 13.03.2018 і до його повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. (а.с.18,21) Відповідно до ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 18, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, ч.ч. 7, 8\~ст. 7 СК України, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. При вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Згідно статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно принципу № 4 Декларації прав дитини, дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, системний аналіз норм законодавства дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов`язані неухильно дотримуватися свого обов`язку щодо виховання та утримання дитини, яке полягає в забезпеченні її належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. За ч.1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При цьому, підстави визначення розміру аліментів у частках від заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Згідно до ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними і чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Згідно частини 1 статті 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, згідно з частиною 2 статті 182 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 192 СК України визначено що\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду (постанова Верховного Суду України № 6-143цс13 від 05 лютого 2014 року). Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним і право звернутися з позовом про зміну способу стягнення аліментів має одержувач аліментів. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет на 2024 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2024р. складає 3196, 00 грн. Як роз`яснено у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обов`язки по утриманні та матеріальному забезпеченні дітей, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобов`язані утримувати свого неповнолітнього сина. Судом встановлено, що неповнолітня дитина - [PERSON] , 02 листопада 2008 проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні. Матір [PERSON] отримує аліменти згідно рішення суду від 24.04.2018р. за виконавчим листом від 26.04.2018р. у розмірі 1500,00 грн. щомісячно з урахування індексації, починаючи з 13.03.2018 і до його повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до\~ч.3\~ст.181\~СК України\~за рішенням\~суду кошти\~на утримання\~дитини (аліменти)\~присуджуються у\~частці від\~доходу її\~матері,\~батька або\~у твердій\~грошовій сумі\~за вибором\~того з\~батьків або\~інших законних\~представників дитини,\~разом з\~яким проживає\~дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Позивач скористалася\~своїм правом,\~звернувшись із\~позовом про\~зміну способу\~стягнення аліментів,\~шляхом їх\~присудження у\~частці від\~доходу відповідача\~посилаючись напокращення матеріального стану відповідача, оскільки [PERSON] працевлаштований, отримує щомісячний дохід, здійснює міжнародні перевезення, не має хронічних захворювань, має можливість сплачувати аліменти, має на утриманні ще одну неповнолітню дитину. Відповідачем зазначені відомості не спростовано. Крім того, закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю. В зв`язку з наведеним позовна вимога про зміну способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від заробітку (доходу) батька, є законною та обґрунтованою і підлягає задоволенню. За вказаних обставин, позов слід задовольнити, змінити спосіб стягнення аліментів та стягувати із відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки з твердої грошової суми на 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Зміна способу стягнення аліментів зазначеним шляхом буде відповідати інтересам дитини та засадам справедливості, добросовісності та розумності. Щодо витрат на професійну правничу допомогу. Згідно з положеннями\~статті 59 Конституції України\~кожен має право на професійну правничу допомогу. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні Європейського суду з прав людини від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката,

Outcome: approved