Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-30 00:00:00

18.06.2024 року до суду через систему «Електронний суд» звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди в порядку регресу. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 11.06.2019 року між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» та [PERSON] було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР/177049385, відповідно умов якого ПрАТ «УПСК» взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «ВАЗ», реєстраційний номер [NUMBER] , сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. 15.05.2020 року приблизно о 16:00 в смт. Якимівка по вул. Лікарняна, [PERSON] , керуючи автомобілем «ВАЗ», реєстраційний номер [NUMBER] , здійснив наїзд на малолітнього пішохода [PERSON] , внаслідок чого малолітній пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості. Відповідно Вироку Якимівського районного суду Запорізької області від 17.02.2021 року відповідача визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 КК України, та притягнуто до кримінальної відповідальності. Потерпіла особа [PERSON] (мати [PERSON] ), звернулася до ПрАТ «УПСК» з заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом № ЕР/177049385. На підставі страхового акту №ОЦ/055/000/21/0018 від 25.01.2022 року ПрАТ «УПСК» було виплачено страхове відшкодування в розмірі 7424,87 грн., що підтверджується платіжним дорученням №22886 від 25.01.2022 року. Як вбачається з вироку Якимівського районного суду Запорізької області від 17.02.2021 року відповідач керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння. Як відомо, транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, а відтак на підставі ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. З огляду на зазначене в розумінні ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст.1166, 1187, 1191 ЦК України, у відповідача виникло зобов`язання відшкодувати ПрАТ «УПСК» завдані збитки в порядку регресу у розмірі сплаченого останнім страхового відшкодування за Полісом № ЕР/177049385. Право регресної вимоги виникло у ПрАТ «УПСК» з моменту виплати страхового відшкодування в повному обсязі, тобто 25.01.2022 року, що підтверджується платіжним дорученням №22886 від 25.01.2022 року. З метою досудового врегулювання спору, відповідачу було направлено Вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу, однак ніяких дій зі сторони відповідача щодо погашення заборгованості в добровільному порядку проведено не було. 03.03.2023 року між ПрАТ «УПСК» (Первісний кредитор) та ФОП [PERSON] (Новий кредитор) укладено Договір №03/03/2023 про відступлення права вимоги, відповідно якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом № ЕР/177049385 від 11.06.2019 року. Тому, до позивача перейшло право вимоги про стягнення з відповідача вказаного боргу. Позивач зазначає, що попередній (орієнтовний) розмір судових витрат становить: 968,96 грн. - судовий збір, а також витрати у розмірі 4000 грн. на оплату послуг адвоката відповідно Договору про надання правової допомоги №01/11/22 від 01.11.2022 року. Прохав стягнути з [PERSON] на користь ФОП [PERSON] завданні збитки в порядку регресу у розмірі 7424,87 грн.; витрати по сплаченому судовому зборі в розмірі 968,96 грн. покласти на відповідача; витрати на правову допомогу в розмірі 4000 грн. покласти на відповідача. 12.08.2024 року ухвалою судді відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено до розгляду в судове засідання. 01.10.2024 року позивач та його представник: адвокат Самойленко П.М. в судове засідання не з`явилися, 16.09.2024 року позивач подав клопотання про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи. 01.10.2024 року відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про що свідчить оголошення про виклик на офіційному сайті Судової влади України, про причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутність не надав, відзив на позов не подав. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України якщо відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи по суті повідомлений завчасно і належним чином, причин неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, то за згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Тому, суд на підставі ч.4 ст.223, ст.280 ЦПК України, постановляє заочне рішення. Виходячи з положень ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. [INFO] народився відповідач - [PERSON] , рнокпп [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується матеріалами справи. 11.06.2019 року між Приватним акціонерним товариством «Українська пожежно-страхова компанія» та [PERSON] було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № ЕР/177049385, відповідно умов якого ПрАТ «УПСК» взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «ВАЗ», реєстраційний номер [NUMBER] , сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам. 15.05.2020 року приблизно о 16:00 водій [PERSON] , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не маючи посвідчення водія відповідної категорії, керував автомобілем «ВАЗ-2109», реєстраційний номер [NUMBER] , рухався по проїзній частині вул. Лікарняна в смт. Якимівка Якимівського району Запорізької області, рухався з боку вул. Зелена в напрямку вул. Паркова, зі швидкістю 70 км/год, чим перевищив максимальну допустиму швидкість руху в населеному пункті. На шляху прямування, водій [PERSON] , у зв`язку зі зниженням уваги і реакції, а також порушенням координації дій, викликаних вживанням алкогольних напоїв, проявивши крайню неуважність до дорожньої обстановки, допустивши злочинну недбалість, маючи технічну можливість запобігти наїзду, та маючи об`єктивну можливість виявити двох хлопчиків пішоходів, які йшли по лівому краю проїзної частині [ADDRESS] , не посилив увагу, своєчасно не вжив заходів до зменшення швидкості та не зупинився, в результаті чого в районі будинку № 25 скоїв наїзд на малолітнього пішохода [PERSON] , який знаходився на лівому краю проїзної частини вул. Лікарняна по ходу руху автомобіля. Внаслідок наїзду малолітньому пішоходу [PERSON] заподіяні середньої тяжкості тілесні ушкодження. Відповідно Вироку Якимівського районного суду Запорізької області від 17.02.2021 року у справі №330/1571/20 [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді 6 місяців арешту з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 100000 грн. 22.03.2021 року вирок Якимівського районного суду Запорізької області від 17.02.2021 року у справі №330/1571/20 набрав законної сили. Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. 16.10.2021 року потерпіла особа [PERSON] (мати малолітнього пішохода [PERSON] ) звернулася до ПрАТ «УПСК» з заявою про виплату страхового відшкодування за Полісом № ЕР/177049385. На підставі страхового акту №ОЦ/055/000/21/0018 від 25.01.2022 року ПрАТ «УПСК» було виплачено [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 7424,87 грн., що підтверджується платіжним дорученням №22886 від 25.01.2022 року. 08.09.2022 року з метою досудового врегулювання спору відповідачу направлено Вимогу про відшкодування збитків в порядку регресу в сумі 7424,87 грн., однак ніяких дій зі сторони відповідача щодо погашення заборгованості в добровільному порядку проведено не було. З огляду на зазначене в розумінні ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст.1166, 1187, 1191 ЦК України, у відповідача виникло зобов`язання відшкодувати ПрАТ «УПСК» завдані збитки в порядку регресу у розмірі сплаченого останнім страхового відшкодування за Полісом № ЕР/177049385. Право регресної вимоги виникло у ПрАТ «УПСК» з моменту виплати страхового відшкодування в повному обсязі, тобто 25.01.2022 року, що підтверджується платіжним дорученням №22886 від 25.01.2022 року. 03.03.2023 року між ПрАТ «УПСК» (Первісний кредитор) та ФОП [PERSON] (Новий кредитор) укладено Договір №03/03/2023 про відступлення права вимоги, відповідно якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, Новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом № ЕР/177049385 від 11.06.2019 року. Тому, до позивача перейшло право вимоги про стягнення з відповідача вказаного боргу. Суд, задовольняючи позов в повному обсязі, виходить з наступного. Відповідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно ст.12\~ЦПК України\~цивільне судочинство\~здійснюється на\~засадах змагальності\~сторін.\~Учасники справи\~мають рівні\~права щодо\~здійснення всіх\~процесуальних прав\~та обов`язків,\~передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В статті 15 ЦК України зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.1,\~ч.2\~п.1\~ст.11\~ЦК України\~цивільні права\~та обов`язки\~виникають із\~дій осіб,\~що передбачені\~актами цивільного\~законодавства,\~а також\~із дій\~осіб,\~що не\~передбачені цими\~актами,\~але за\~аналогією породжують\~цивільні права\~та обов`язки. Підставами\~виникнення цивільних\~прав та\~обов`язків,\~зокрема,\~є: 1) договори та інші правочини. Відповідно ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно ст.1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Згідно ч.1 ст.22 вказаного Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно п.23.1 ст.23 вказаного Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого. Згідно п.24.1 ст.24 вказаного Закону у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Відповідно ст.26-1 вказаного Закону страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Відповідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч.5 даної статті особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Відповідно ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Підпунктом «а» п.п.38.1.1 п.38.1 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що Страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо- транспортну пригоду, зокрема, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. Відповідно ч.6 ст.261 ЦК України за регресним зобов`язанням перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. Частиною 1 ст.512 ЦК України визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно зі ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Судом встановлено, що до суду звернувся позивач, до якого від ПрАТ «УПСК» перейшло право грошової вимоги до відповідача відшкодувати завдані збитки в порядку регресу у розмірі сплаченого останнім страхового відшкодування за Полісом № ЕР/177049385 в сумі 7424,87 грн. Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Таким чином, до позивача перейшли права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Суд доходить висновку, що оскільки відповідач є винним у вчиненні ДТП, на момент його вчинення останній перебував у стані алкогольного сп`яніння, то позивач, як новий кредитор у зобов`язанні, має право на стягнення з відповідача суми сплаченого ПрАТ «УПСК» страхового відшкодування за Полісом № ЕР/177049385 в розмірі 7424,87 грн. в порядку регресу. Відповідно ч.1 ст.76 ЦК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За приписами частин 1, 5 та 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. \~ \~ \~ \~В силу вимог ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд вважає, що доказів того, що розрахунок суми страхового відшкодування, яке підлягає стягненню з відповідача, проведено не правильно, суду не надано, доказів того, що матеріальні збитки відшкодовані відповідачем в добровільному порядку в матеріалах справи не має, не спростовано це і відповідачем. Таким чином, суд вважає, що наявні матеріали справи свідчать про те, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Крім того, відповідно ч.1,8 ст.178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Так як відповідач відзив на позов не подав, в судове засідання не з`явився, будь-яких заперечень суду не надав, то суд вирішив справу за наявними матеріалами. Щодо витрат позивача на правничу допомогу адвоката та витрат на сплату судового збору. Відповідно ч.1 п.6 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати. Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат,\~пов`язаних з\~розглядом справи,\~належать,\~зокрема,\~витрати: 1) на професійну правничу допомогу . За змістом ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно ч.8 ст.141\~ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Позивачем надано наступні докази понесених витрат: копію довіреності від 03.02.2022 року на ім`я адвоката Самойленка П.М.; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КВ №6314 від 24.01.2019 року; копію посвідчення адвоката Самойленка П.М. від 24.01.2019 року; копію договору про надання правової допомоги №01/11/22 від 01.11.2022 року з адвокатом Самойленко П.М.; копію додаткової угоди №018 від 24.04.2024 року до договору про надання правової допомоги №01/11/22 від 01.11.2022 року; копію акту здачі-прийняття робіт від 24.04.2024 року; копію платіжної інструкції від 24.04.2024 року на суму 4000 грн. Так, згідно копії додаткової угоди №018 від 24.04.2024 року до договору про надання правової допомоги №01/11/22 від 01.11.2022 року та копії акту здачі-прийняття робіт від 24.04.2024 року розмір витрат позивача становить 4000 грн., які згідно копії платіжної інструкції від 24.04.2024 року сплачено на користь адвоката Самойленко П.М. Тому, суд вважає, що розмір витрат позивача на правову допомогу адвоката в сумі 4000 грн. є обґрунтованим. При цьому, суд керується Постановою ВП ВС від 27.06.2018 року у справі № 826/1216/16, відповідно якої: склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Для підтвердження цих обставин потрібно надати суду договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, які свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, і оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Також, суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, про що зазначено у правовому висновку Великої Палати Верховного Суду у Постанові від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15 «При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст.41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір». Також, згідно правового висновку у Постанові Верховного Суду від 02.07.2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19) «Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: approved