Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-01 00:00:00

28 серпня 2024 року позивач [PERSON] звернувся до Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до Акціонерного товариства «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ» (далі - Відповідач) про відшкодування моральної шкоди, заподіяної втратою працездатності внаслідок професійного захворювання розмірі 319\~500 гривень 00 копійок. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] вказав, що працював у відповідача з 17.07.1992р. по 09.10.1992 р. - підземним гірничим робітником на дільниці № 3 шахти Родіна, 03.09.1993 р. по 19.10.1994 р. - підземним гірничим майстром дільниці № 14 шахти Родіна, 20.10.1994 р. по 31.08.1997 р. - заступником начальника дільниці № 1 шахти Родіна, з 01.09.1997 р. по 18.02.2003 р. - підземним гірничим майстром а дільниці № 1 шахти Родіна, 19.02.2003 р. по 28.01.2004 р. - підземним заступником начальника дільниці № 8 шахти Родіна, 29.01.2004 р. по 17.12.2007 р. - підземним начальником дільниці № 6 шахти Родіна, 18.12.2007 р. по 21.07.2013 р. -заступником головного інженера з виробництва, 22.07.2013 р. по 16.01.2019р. - головним інженером шахти Гвардійська, 17.01.2019 р. по 02.12.2019 р. - головним технологом виробничого відділу, 03.12.2019 р. по 13.01.2020 р. - головним інженером шахти Тернівська,14.01.2020 р. по 07.09.2022 р. - головним інженером шахти Родіна АТ «Кривбасзалізрудком». 11.06.2024 р. позивач у зв`язку із отриманням хронічних професійних захворювань первинно пройшов огляд МСЕК, де йому було встановлено ступінь втрати працездатності у розмірі 45% та ІІІ групу інвалідності. У зв`язку з отриманими хронічними захворюваннями протягом тривалого часу зазнає фізичних та моральних страждань, зазначив, що порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Розмір моральної шкоди позивач оцінює у розмірі 319 500 гривень 00 копійок, яку просить стягнути з відповідача. Вважає, що професійні захворювання отримав з вини підприємства правонаступником якого є відповідач, яке не створило безпечних умов праці. 02 вересня 2024 року ухвалою суду прийнято позову заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, справу призначено до судового розгляду на 02 жовтня 2024 року без повідомлення (виклику) учасників справи. Відповідач скористався правом надання суду відзиву на позовну заяву та 11 вересня 2024 року надав його до суду. Згідно поданого відзиву, відповідач не погоджується в повній мірі з пред`явленими позовними вимогами вважаючи, що позивач був обізнаний про умови праці на підприємстві, наявністю на робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, права та пільги позивача, компенсації за роботу в таких умовах, та про неможливість роботодавця в повній мірі забезпечити безпечні умови праці з огляду на специфіку виробництва, позивач свідомо приймав наявні умови праці і усвідомлював можливість нанесення шкоди його здоров`ю. Також зазначив, що відповідач надавав позивачу встановлені чинним законодавством і колективними договорами пільги і компенсації, зокрема оплату праці у підвищеному розмірі, додаткові відпустки, профілактичне харчування. Вказав, що відповідач не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, технологію виробництва не порушував. Позивачем не доведений факт спричинення моральної шкоди професійними захворюваннями діями відповідача, ймовірною причиною вважає незастосування позивачем у процесі виконання трудових обов`язків засобів захисту. Надана позивачем довідка МСЕК не містить відомостей стосовно спричинення моральної шкоди умовами виробництва. Окрім цього, на думку відповідача, заявлений розмір моральної шкоди не відповідає вимогам розумності та справедливості. Суд, відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України, вважає можливим ухвалити рішення у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч.2 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Статтею 4\~ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Позивач працював у період часу з 17.07.1992р. по 09.10.1992 р. - підземним гірничим робітником на дільниці № 3 шахти Родіна, 03.09.1993 р. по 19.10.1994 р. - підземним гірничим майстром дільниці № 14 шахти Родіна, 20.10.1994 р. по 31.08.1997 р. - заступником начальника дільниці № 1 шахти Родіна, з 01.09.1997 р. по 18.02.2003 р. - підземним гірничим майстром а дільниці № 1 шахти Родіна, 19.02.2003 р. по 28.01.2004 р. - підземним заступником начальника дільниці № 8 шахти Родіна, 29.01.2004 р. по 17.12.2007 р. - підземним начальником дільниці № 6 шахти Родіна, 18.12.2007 р. по 21.07.2013 р. -заступником головного інженера з виробництва, 22.07.2013 р. по 16.01.2019р. - головним інженером шахти Гвардійська, 17.01.2019 р. по 02.12.2019 р. - головним технологом виробничого відділу, 03.12.2019р. по 13.01.2020р. - головним інженером шахти Тернівська,14.01.2020 р. по 07.09.2022 р. - головним інженером шахти Родіна АТ «Кривбасзалізрудком», тобто перебував у трудових правовідносинах з відповідачем, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем по справі. 14 лютого 2024 року медичним висновком ЛЕК спеціалізованого профпаталогічного закладу охорони здоров`я ДУ «ІНСТИТУТ МЕДИЦИНИ ПРАЦІ ІМЕНІ Ю.І. КУНДІЄВА НАЦІОНАЛЬНОЇ АКАДЕМІЇ МЕДИЧНИХ НАУК УКРАЇНИ» (висновок № 7/148 від 14.02.2024 р.) позивачу було встановлено наступні професійні захворювання: 1)хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху (ІІІ ст.) - за класифікацією [PERSON] та [PERSON] , 2)хронічне обструктивне захворювання легень другої стадії, група В., GOLD 3, фаза затихаючого загострення, прискорений та базальний пневмосклероз, ЛН ІІ ст. (другого ст.). Відповідно до Інформаційної довідки про умови праці працівника при підозрі в нього професійного захворювання (отруєння) № ПС/3.1/20232-23 від 25.09.2023 року та Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 03.04.2024 року підставою для виникнення у позивача професійних захворювань стало наступне: Працюючи головним інженером шахти Криворізька (Родіна) ПАТ Кривбасзалізрудком та АТ Кривбасзалізрудком у період з 14.01.2020 по 06.12.2020, [PERSON] виконував роботи з технічного керівництва дільниць шахти з забезпечення постійного виконання виробничого плану по всім кількісним та якісним показникам на основні покращення технології ведення гірничих робіт, максимальної механізації виробничих процесів, в підземних умовах шахти здійснював контроль за станом і ремонтом гірничих виробок, контроль за станом і ремонтом гірничих виробок, контролював роботу з монтажу та демонтажу устаткування, своєчасну підготовку виробництва в діючих і пускових гірничих виробках, здійснював контроль за станом ведення робіт на робочих місцях в підземних умовах шахти та на її поверхні. Внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, порушень в роботі систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування підпадав під вплив концентрацій аерозолів фіброгенної дії та рівнів шуму, що перевищували нормативні значення. Згідно медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я клініки професійних захворювань Державної установи Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України від 14.02.2024р. №7/148 підставою для встановлення професійного характеру захворювання також є професійний маршрут: - з 01.09.1997р. по 18.02.2003р. - підземний майстер гірничий шахти Батьківщина Обєднання Кривбасруда, шахтоуправління Батьківщина виробничого об`єднання Кривбасруда, шахти Батьківщина державного підприємства Криворізький державний залізорудний комбінат, - з 01.01.1995р. по 30.08.1997р., з 19.02.2003р. по 28.01.2004р. - підземний заступник начальника дільниці шахти Батьківщина виробничого об`єднання Кривбасруда, відкритого акціонерного товариства Криворізький залізорудний комбінат, - з 29.01.2004 по 17.12.2007р. - підземний начальник шахти Родіна відкритого акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат. Відповідно до\~п.\~18\~Акту розслідування\~причин виникнення\~хронічного професійного\~захворювання (отруєння)\~від 03.04.2024\~року причинною\~виникнення в\~позивача професійних\~захворювань є: 1) пил переважно фіброгенної дії: концентрація пилу переважно фіброгенної дії з вмістом вільного діоксиду кремнію від 10 до 70% в повітрі робочої зони перевищувала гранично-допустиму норму в 1,35 разів (2,7 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3) (за останнім місцем роботи), згідно Наказу МОЗ України від 14.07.2020 № 1596 Про затвердження гігієнічних регламентів допустимого вмісту хімічних і біологічних речовин у повітрі робочої зони; 2) шум: еквівалентний рівень шуму перевищував допустимий рівень на 6дБА і складав 86 дБА при ГДР 80 дБА згідно ДСН 3.3.6.037-99 Санітарні норми виробничого шуму, ультразвуку і інфразвуку. Таким чином, комісією з розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання було встановлено, що внаслідок тривалої праці в шкідливих умовах в АТ «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ» позивач втратив своє здоров`я та працездатність і набув професійні захворювання. Судом встановлено, що позивач 11.06.2024 року первинно, пройшов огляд медико-соціальною експертною комісією (надалі МСЕК), за результатами якого йому було визначено сукупний ступінь втрати професійної працездатності - 45% та 3 група інвалідності з 29 квітня 2024 року, дата переогляду 10.04.2026 року. Згідно рекомендацій МСЕК Позивач потребує медикаментозного лікування. У зв`язку з отриманням ушкодження здоров`я позивачу постійно доводиться перебувати на стаціонарному лікуванні, що підтверджується зокрема виписними епікризами що додані до позову. Внаслідок втрати професійної працездатності, позивач не має змоги вести звичний образ життя, забезпечувати себе належним чином, вимушений постійно проходити курси лікування, не може вести звичний йому спосіб життя. Статтею 3\~Конституції України закріплено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави. Частина 4 статті 43, частина 1\~статті 46\~Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"\~суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року «Кечко проти України» у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому\~рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року, абз.9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки\~статтею 1167 Цивільного кодексу України\~та\~статтею 237-1 Кодексу законів про працю України\~їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до статті 153\~Кодексу законів\~про працю\~України (далі -КЗпП України) на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці. Згідно частин 1,3 ст.3 Закону України Про охорону праці роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Згідност.173\~КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Так, відповідно до ч.2ст.153\~КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Статтею 237-1КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. У зв`язку з тим, що відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодувати працівнику моральну шкоду у випадку, передбаченому даною статтею, покладено на власника або уповноважений ним орган, і, як встановлено судом, втрата працездатності позивача настала внаслідок роботи у шкідливих умовах, під час виконання позивачем трудових обов`язків, і моральну шкоду йому заподіяно ушкодженням здоров`я через виникнення у нього професійних захворювань, спричинених негативними виробничими факторами, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, суд дійшов висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди за рахунок відповідача. Зупиненням, а в подальшому й скасуванням права громадян, що потерпіли від нещасних випадків на виробництві, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст.237-1КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Відповідно до\~ст.23\~Цивільного кодексу\~України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; Як зазначено в п.4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності. Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в своїй постанові від 15 червня 2020 року у справі № 212/3137/17-ц зазначив, що невиконання роботодавцем обов`язку по забезпеченню безпечних і здорових умов праці, яке мало наслідком виникнення у позивача професійного захворювання, втрати працездатності й встановлення інвалідності, є підставою для відшкодування роботодавцем (його правонаступником) заподіяної працівнику моральної шкоди. Так, судом встановлено, що професійне захворювання виникло у позивача під час його роботи на підприємстві відповідача, а тому АТ «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ» повинно нести відповідальність за заподіяну позивачу моральну шкоду, що спричинена професійним захворюванням. Судом встановлено, що у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями позивачу встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 45 % та третю групу інвалідності, внаслідок чого він постійно відчуває біль в поперековому відділі хребта, зниження слуху, шум та дзвін у вухах, кашель з мокротою, задуха при незначному фізичному навантаженні, при розмові, сомообслуговуванні, відчуття нестачі повітря до 2-3 разів на день, біль в грудній клітині після кашлю, пітливість, швидка втомлюваність, загальна слабкість. Позивач зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання. Суд відхиляє заперечення відповідача в частині доводів про те, що позивач не навів доказів завдання йому моральної шкоди, оскільки такі доводи не ґрунтуються на законі та спростовуються вищенаведеними висновками суду. Доводи представника відповідача щодо відсутності факту встановлення наявності доказу вини відповідача суд не приймає до уваги, оскільки судом встановлені обставини щодо наявності правових підстав для відшкодування моральної шкоди позивачу. З урахуванням викладеного, доводи відповідача про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв`язку з втратою працездатності, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки уже самим фактом втрати позивачем професійної працездатності йому спричинена моральна шкода. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Cуд враховує тривалий період роботи позивача в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, характер отриманих професійних захворювань, відсоток втрати позивачем професійної працездатності в розмірі 45 %, наявність групи інвалідності, вік позивача, в якому йому встановлено втрату професійної працездатності. Суд також приймає до уваги тяжкість та невідворотність вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках позивача, і вважає необхідним, доцільним та достатнім визначити розмір компенсації в сумі 200000 грн, що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди. Вищезазначене узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини в своїх рішеннях («Шевченко проти України», «Харук та інші проти України», «Скордіно проти Італії») та Практичною інструкцією по зверненню в ЄСПЛ від 28 березня 2007 року, затвердженою Головою ЄСПЛ на підставі ст. 32 Регламенту ЄСПЛ, посилається на те, що в справах про присудження морального відшкодування, суд має визначити розмір моральної шкоди з огляду на розміри присудження компенсації у подібних справах та об`єктивної оцінки психотравматичної ситуації. Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди у розмірі 319 500 грн., то суд приходить висновку, що така сума належним чином не вмотивована, є значно завищеною і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачеві моральної шкоди. Крім того,\~згідно з підп. 164.2.14 п. 164.2 \~ст. 164 Податкового кодексу України (в редакції з 23 травня 2020 року) до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Стосовно судових витрат суд зазначає наступне. Позивача, згідно п. 2 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнено від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Частина 1статті 133\~ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 6ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Пунктом 3 частини 2статті 141\~ЦПК України визначено, що, у разі часткового задоволення позову, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позовні вимоги задоволено частково, враховуючи приписистатті 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору на користь держави в сумі 2000 гривень.

Outcome: partial