Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-01 00:00:00

У липні 2024 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що дкілька років перебував у фактичних шлюбних відносинах із [PERSON] , від яких у них народився син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та зроблено відповідний актовий запис за № 7. В даному свідоцтві про народження в графі «батько» значиться « [PERSON] », а в графі «мати» значиться « [PERSON] ». Запис відомостей про батька дитини були внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. [INFO] мати дитини - [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . [PERSON] з моменту народження [PERSON] вважає себе батьком дитини, піклується та дбає про нього, а також планує надалі виховувати та утримувати. У зв`язку з чим, позивач просить суд визнати його [PERSON] , [INFO] , батьком дитини [PERSON] , [INFO] , та внести відповідні зміни до актового запису про народження дитини №7, а саме в графі «прізвище» вказати « [PERSON] », в графі «по батькові» вказати « [PERSON] » та в графі батько вказати « [PERSON] » Ухвалою суду від 10.09.2024 року було відкрито провадження у вказаній справі із призначенням підготовчого судового засідання. Представник позивача у підготовче судове засідання не з`явилася, заявою від 27.09.2024 року просила розглянути справу за їх відсутності. Позовні вимоги підтримують та наполягають на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явилась, заявою від 30.09.2024 року просила розглянути справу без її участі. Позовні вимоги визнає у повному обсязі. Представник третьої особи у підготовче судове засідання не з`явилась, заявою від 30.09.2024 року просила розглянути справу за їх відсутності. Проти задоволення позовних вимог не заперечують. Згідно із ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання сторін, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 06.02.2019 року, батьками [PERSON] , [INFO] , зазначено [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 7 (а. с. 13). З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст.135 СК України № 00045171309 від 23.05.2024 року вбачається, що актовий запис [PERSON] , [INFO] , складений реєстратором Миколаївського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області 06.02.2019 року за № 00139209544 номер актового запису № 7 від 06.02.2019 року. У графі відомості про батька зазначено « [PERSON] », а у графі відомості про матір « [PERSON] » (а. с. 14). Згідно зі свідоцтвом про народження [PERSON] , [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а. с. 11). За свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , про що складено відповідний актовий запис № 389 (а.с. 12). За рішенням виконавчого комітету Стрюківської сільської ради Березівського району Одеської області № 44 від 28.09.2023 року [PERSON] , [INFO] , було надано статус дитини-сироти та визначено опікуном [PERSON] (а. с. 18). Відповідно до витягу з реєстру Стрюківської територіальної громади № 2023/006591227 від 22.08.2023 року, [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , з 08.12.1993 року зареєстрована за адресою [ADDRESS] (а. с. 17). За висновком експертного судово-медичного молекулярно-генетичного дослідження (обстеження) № 9 від 28.02.2024 року, молекулярним-генетичним аналізом ДНК встановлено, що [PERSON] , [INFO] , може являтися біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , народженого [PERSON] , [INFO] , з ймовірністю 99, 99%. Таким чином, батьківство практично доведене (а.с. 19-22). Відповідно до змісту ст. 121 СК України, права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Згідно із п.3 ч.2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за рішенням суду. За положеннями ст. 128 Сімейного кодексу України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. За роз`ясненнями п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за нормою статей 213, 215 ЦПК України, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. У статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно із пп. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/2 від 18 жовтня 2000 року з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 року за № 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за №55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Згідно із п.2.16.4. Розділу II Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. За положеннями ст.134 СК України, на підставі заяви осіб, зазначених у статті 126 СК України або рішення суду, орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове свідоцтво про народження. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як вбачається з правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 373/2257/18, предметом доказування у справах про визнання батьківства або про встановлення факту батьківства є встановлення походження дитини від певної особи; тлумачення норм ст.130 СК України свідчить, що законом не встановлено переліку доказів для встановлення факту батьківства; підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України (ст. 128 СК України); доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із ч.4 ст.10 ЦПК України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Калачова проти росії» від 07 травня 2009 року, заява № 3451/05). Таким чином, висновок судової молекулярно-генетичної (судово-біологічної, судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. Проте його необхідно оцінювати з урахуванням положень частин другої, третьої статті 89 ЦПК України, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки в ході судового розгляду встановлено та вбачається з матеріалів справи, що [PERSON] , [INFO] являється біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , з народження та до теперішнього часу піклується та дбає про благополуччя сина, має бажання виховувати та утримувати його, зважаючи на визнання позову відповідачем, враховуючи, що визнання позивача батьком малолітнього відповідає інтересам останнього, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та такий, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved