Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-29 00:00:00

У липні 2023 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Київської міської ради, в якому просить: визнати, що спадкодавцю [PERSON] належала 1/3 частка квартири за адресою: [ADDRESS] ; визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після [PERSON] , який помер [INFO] , на 1/3 частину квартири за адресою: [ADDRESS] ; визначити її загальну частку після спадкування - 2/3 зазначеної квартири. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] помер її чоловік - [PERSON] , після чого, вона звернулась до приватного нотаріуса Кондратюк А. В. із заявою про прийняття спадщини. 31 березня 2021 року нотаріусом було заведено спадкову справу № 02/2021. Пізніше, нотаріусом було надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27 вересня 2021 року № 117/02-14, якою відмовлено їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , що належала її чоловікові. Зазначає, що вказана квартира була придбана нею та чоловіком в своїх інтересах та в і інтересах їхньої дитини - [PERSON] , [INFO] , на підставі договору купівлі-продажу нерухомості, зареєстрованого товарною біржею «Київська універсальна біржа» 03 червня 1977 року та записаного у реєстрову книгу за № 5336. Право власності на вищевказану квартиру зареєстровано за: [PERSON] , [PERSON] та позивачем. Син спадкодавця та позивача не бажає приймати у спадок частку квартири, спору між ними немає. У зв`язку з вищевикладеним, позивач звернулася до суду за захистом своїх порушених прав та просить позов задовольнити в повному обсязі. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 липня 2023 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 24 липня 2023 року вказану позовну заяву залишено без руху. На виконання зазначеної ухвали, 20 грудня 2023 року позивачем надано до суду позовну заяву в новій редакції, в якій визначено ціну позову, а також надано докази сплати судового збору. 21 грудня 2023 року ухвалою суду у вказаній справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 01 квітня 2024 року задоволено клопотання позивач про витребування доказів. Витребувано у Київського державного нотаріального архіву належним чином завірену копію спадкової справи № 02/2021, заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . 11 червня 2024 року до суду надійшли витребувані документи. 19 червня 2024 року, ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, було залучено до участі в справі в якості третьої особи [PERSON] , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Ухвалою суду від 04 липня 2024 року, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені у ньому, просила його задовольнити. Відповідач явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про поважність причин неявки суду невідомо. Третя особа - приватний нотаріус Кондратюк А. В. в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, про поважність причин неявки суду невідомо. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій зазначив, що не заперечує проти задоволення позову. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, в якій зазначила, що не заперечує проти задоволення позову. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на викладене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача та третіх осіб. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд виходить з наступного. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом установлено, що позивач є дружиною померлого [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим повторно 14 травня 2021 року Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), серії [NUMBER] та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб № 00030812195 від 19 травня 2021 року. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 07 листопада 2020 року. 31 березня 2021 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кондратюк А. В. із заявою про прийняття спадщини після померлого чоловіка. [PERSON] , син померлого, 31 березня 2021 року подав до приватного нотаріуса заяву про відмову від прийняття спадщини, яка залишилась після смерті його батька на користь дружини померлого - [PERSON] . [INFO] [PERSON] , дочка померлого, подала до приватного нотаріуса заяву про відмову від прийняття спадщини, яка залишилась після смерті її батька на користь дружини померлого - [PERSON] . Згідно з інформаційною довідкою Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 02 квітня 2021 року № 11760 померлому [PERSON] належить частка квартири за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до інформаційної довідки Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 02 квітня 2021 року № 11769 квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] зареєстрована за: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого Київською Універсальною біржею від 03 червня 1997 року № С8075/5093. Крім того, з відповіді Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві від 13 квітня 2021 року № 31/26-3833вх вбачається, що станом на 08 квітня 2021 року за [PERSON] зареєстрований автомобіль Ford Fiesta, 2006 року випуску, легковий, сірого кольору, номерний знак [NUMBER] , кузов [NUMBER] . Також, листом Акціонерного товариства «Державний ошадний банк України» від 11 травня 2021 року було повідомлено, що на ім`я [PERSON] наявні рахунки, на яких містяться 40 000 грн та 5 318,27 грн. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 16 липня 2021 року [PERSON] на праві приватної власності належить садовий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до державного акта на право приватної власності на землю № 702 від 06 жовтня 1998 року [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,090 га, розташованої на території Віто-Поштової сільської ради (кадастровий номер земельної ділянки 3222481201:01:002:5011). 16 липня 2021 року позивач звернулася до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказане майно. 16 липня 2021 року приватним нотаріусом видані на ім`я [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на: автомобіль, садовий будинок, грошові вклади на банківських рахунках, земельну ділянку, частку у праві власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . 27 вересня 2021 року позивач звернулася до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Цього ж дня приватним виконавцем винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом щодо майна її чоловіка, [PERSON] , який помер [INFO] , частки квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] , оскільки у договорі купівлі-продажу вказаної квартири не визначено частки, що не дає можливості встановити яка частка належить померлому. Частку, що належить [PERSON] необхідно встановити у судовому порядку. Крім того, договір купівлі-продажу вказаної квартири, укладений між [PERSON] , [PERSON] (продавця) та [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (без зазначення року народження) (покупці), хоча неповнолітні та малолітні особи не можуть бути членами біржі. Угоди про відчуження об`єктів нерухомого майна, укладені між особами, які не є членами біржі, або угоди, укладені брокерами за дорученням третіх осіб, не відповідають вимогами Закону України «Про товарну біржу» і у зв`язку з цим не можуть вважатися біржовими операціями та реєструватися біржами. Статтями 47, 49 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріус для вчинення нотаріальних дій не приймає документи, які не відповідають вимогам законодавства. За відсутності необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює спадкоємцю процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з частиною першою статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. З матеріалів спадкової справи № 02/2021 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , судом установлено, що ним заповіту складено не було. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З копії спадкової справи після смерті [PERSON] вбачається, що заяву про прийняття спадщини після його смерті подала позивач, діти спадкодавця: [PERSON] та [PERSON] подали заяви про відмову від спадщини на користь позивача. Інші спадкоємці відсутні. Ураховуючи те, що позивач [PERSON] є дружиною спадкодавця [PERSON] , то вона має право на спадкування за законом у першу чергу. Відповідно до частин першої-третьої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Тож, з вищенаведеного вбачається, що позивач прийняла спадщину на нерухоме майно, а саме частку квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно до нотаріуса, який відповідно до вимог статті 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Як вже встановлено судом з наданої до суду копії спадкової справи № 02/2021 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , приватним нотаріусом винесено постанову від 27 вересня 2021 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку вищевказаної квартири. Таким чином, судом установлено наявність перешкод для оформлення спадкових прав позивача у нотаріальному порядку. Стаття 357 ЦК України, передбачає, що частки в праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом, якщо розмір часток у праві спільної часткової власності не встановлений за домовленістю співвласників або законом, він визначається з урахуванням вкладу кожного з співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Згідно зі статями 355, 356, 368 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Статтею 370 ЦК України встановлено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Розглядаючи позови, пов`язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до статті 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: квартира (будинок), житлові приміщення у гуртожитках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно в них мешкають, у їх спільну сумісну власність (стаття 8 Закону України від 19 червня 1992 року № 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду») (пункт 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав). Крім того, відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав із поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Вказана норма кореспондується зі статтею 368 ЦК України, відповідно до положень якої майно, набуте подружжя за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. З матеріалів справи судом встановлено, що спірна квартира була придбана у період перебування позивача з померлим у шлюбі. Ураховуючи викладене вище, беручи до уваги, що будь-якої домовленості між співвласниками (позивачем, її померлим чоловіком та їхнім сином) квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , щодо розміру їх часток не було, а один із співвласників спірної квартири помер, враховуючи презумпцію рівності часток, суд вважає, що частка кожного співвласника у спільній сумісній власності на спірну квартиру є рівною і становить по 1/3 частки. Однак Верховний Суд в своїх постановах неодноразово зазначав, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно саме за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України (постанови від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18), від 16 вересня 2020 року у справі № 464/1663/18 (провадження № 61-9410св19), від 16 червня 2021 року у справі № 570/997/19 (провадження № 61-16257св20) та ін., що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах. Таким чином аналізуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що у задоволенні вимоги про визначення за спадкодавцем 1/3 частки квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] слід відмовити, оскільки [PERSON] вже помер, тому відповідно до частини четвертої статті 25 ЦК України його цивільна правоздатність припинилася, що свідчить про неможливість визначення права власності на 1/3 частку спірної квартири за померлими. Крім того, вказаний спосіб захисту не є ефективним у розумінні положень статті 16 ЦК України та не призведе до відновлення порушених прав позивача, за захистом якого вона звернулася до суду. Щодо вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частку спірної квартири, суд дійшов до такого висновку. Статтею 392 ЦК України регламентовано, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання, у разі якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі вищевикладеного та враховуючи, що в ході судового розгляду судом встановлено рівність часток співвласників спірної квартири, зважаючи на те, що у інший спосіб позивач позбавлена права оформити свої спадкові права як спадкоємця першої черги на спадщину після смерті чоловіка [PERSON] , до складу якої входить 1/3 частина квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. При цьому, беручи до уваги, що судом визнано право власності позивача на 1/3 частку спірної квартири в порядку спадкування, а також встановлено належність їй на праві спільної сумісної власності 1/3 частки вказаної квартири, суд дійшов висновку про задоволення вимоги про визначення позивачу частки квартири у розмірі 2/3. Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач, не надавши до суду відзив, наведені позивачем обставини не спростував, доказів наявності перешкод для визнання права власності позивача на спадкове майно не надав. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, враховуючи встановлені в ході судового розгляду обставини, приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача і їх часткове задоволення. З огляду на викладене,

Outcome: partial