Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-29 00:00:00

На адресу Роздільнянського районного суду Одеської області 28 листопада 2023 року надійшов вищевказаний позов, згідно якого (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 14 лютого 2024 року) представник позивачки адвокат Сергійчук Майя Миколаївна просить стягнути з відповідача на користь позивачки неустойку (пеню) за просторочення сплати аліментів за період з липня 2021 року по січень 2024 року у розмірі 55 474,89 гривень. Стислий виклад позиції позивачки. 10 червня 2020 року Овідіопольським районним судом Одеської області було видано судовий наказ по справі № 509/700/20, згідно якого стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання їх доньки, 2019 року народження, у розмірі частини від його заробітку, але не більше 10 прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку і не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення заяви до суду, тобто з 13 лютого 2020 року. В подальшому, 7 липня 2020 року на підставі вищевказаного судового наказу державним виконавцем Роздільнянського МВ ДВС ПМУ МЮ (м. Одеса) було відкрито виконавче провадження № 62496376. Разом з цим, відповідач своєчасно не сплачує аліменти за вищевказаним судовим наказом, в результаті чого у нього виникла заборгованість у розмірі 55 474,89 гривень, а тому позивачка на підставі статті 196 СК України просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення\~сплати аліментів за період з липня 2021 року по січень 2024 року у розмірі 55 474,89 гривень. Стислий виклад позиції відповідача. Представник відповідача [PERSON] подала до суду пояснювальну записку, згідно якої просила розглянути питання про зменшення пені за прострочення сплати аліментів, оскільки протягом проходження військової служби відповідач сплачував аліменти та лише з часу звільнення його з військової служби виникла заборгованість, тому що був здійснений перерахунок аліментів за весь період військової служби. Заборгованість по аліментам виникла через поважні причини, зокрема, відповідач під час проходження служби отримав захворювання, погіршився його стан здоров`я, що у свою чергу вимагало фінансових затрат. При цьому, у листопаді 2022 року відповідач зареєстрував шлюб та виховує двох дітей та нова дружина також має ряд захворювань та є внутрішньо переміщеною особою. Процесуальні дії у справі (крім протокольних). 4 грудня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін (а.с. 41 - 42). 14 грудня 2023 року задоволено клопотання представника позивачки адвоката\~ Сергійчук Майї Миколаївни про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с. 50). 29 лютого 2024 року суддя Ільяшук Антоніна Володимирівна прийняла в провадження справу, оскільки рішенням від 20 лютого 2024 року Вища рада правосуддя задовольнила заяву судді [PERSON] про відставку у зв`язку з поданням заяви (а.с. 83). 4 березня 2024 року задоволено заяву представника позивачки адвоката\~Сергійчук Майї Миколаївни про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с. 93). Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 11). 7 липня 2020 року на підставі судового наказу від 10 червня 2020 року, який виданий Овідіопольським районним судом Одеської області, державним виконавцем Роздільнянського МВ ДВС ПМУ МЮ (м. Одеса) відкрито виконавче провадження, що підтверджується копією постанови (а.с. 12 13). Разом з цим, відповідно до розрахунку державного виконавця, станом на 1 жовтня 2023 року заборгованість по аліментами відповідача перед позивачкою становить 44 732,89 гривень, що підтверджується копією розрахунку (а.с. 14 15). Як вбачається з витягу із наказу Міністерства оборони України від 22 лютого 2023 року № 55, [PERSON] вважається таким, що вибув з виключенням з військової частини [NUMBER] (а.с. 18), та 30 березня 2023 року його звільнено з займаної посади сезонного кочегара, що підтверджується копією наказу (а.с. 17). При цьому, представник позивачки направляла на адресу відповідача вимогу-претензію за вихідним № 1-1/0710/23 від 10 липня 2023 року про сплату заборгованості за аліментами (а.с. 25 29). Державним виконавцем неодноразово здійснювався виклик відповідача для складання протоколу за несплату аліментів (а.с. 30 - 34). За фактом несплати аліментів за заявою позивачки були внесені відомості до ЄРДР (а.с. 23). Відповідно до розрахунку державного виконавця, станом на 1 лютого 2024 року заборгованість по аліментам відповідача перед позивачкою становить 55 474,89 гривень, що підтверджується копією розрахунку (а.с. 14 15). Водночас, статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, та норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). У відповідності до приписів частини 8 статті 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами, оскільки відповідачем у встановлений судом строк відзив на позов не подано. При цьому, суд не приймає до розгляду докази, подані представником відповідача [PERSON] до пояснювальної записки щодо зменшення розміру пені, оскільки вказані докази поданні з порушенням установленого судом строку для подання відзиву (частина 3, 8 статті 83 ЦПК України), а питання про поновлення строку не порушується, а також відсутнє обґрунтування неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі № 904/2104/19, провадження № 12-57гс21). Частиною другою статті 51 Конституції України та статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України). Як встановлено судом, у відповідача є зобов`язання сплачувати аліменти позивачці на утримання їх спільної дитини, 2019 року народження, за рішенням суду, попри це, останній належним чином не виконує свої зобов`язання та станом на 1 лютого 2024 року заборгованість по аліментам становить 55 474,89 гривень. Згідно з частиною першою статті 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак, таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку, неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись\~як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання\~з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. При цьому, у постанові Верховного Суду від 14 грудня 2020 року у справі №661/905/19 (провадження №61-16670сво19) вказано, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Відповідно до правової позиції, висловленої в постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року по справі № 572/1762/15-ц, правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: р=(А1 х Q1 х 1 %)+(A2 х Q2 х 1 %)+………(An х Qn х l %), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; А1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; А2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток. Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 квітня 2019 року по справі № 333/6020/16-ц. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Представником позивачки здійснено та надано суду розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, який суд приймає до уваги, оскільки останній відповідає нормам закону, а відповідач не надав заперечень щодо формули та порядку розрахунку позивача. При цьому, на противагу твердженням позивачки відповідач не довів відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Щодо аргументів представника відповідача про зменшення розміру заборгованості, суд зазначає, що відповідно до частини другої статті 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Разом з цим, ні відповідачем, ні його представником, у встановлений судом строк не надано доказів на підтвердження матеріального та сімейного стану платника аліментів, які б свідчили про необхідність зменшення розміру заборгованості, а додані до пояснювальної записки докази суд не прийняв до розгляду, оскільки вони подані з порушенням встановленого судом строку. На підставі викладеного, надавши оцінку фактичним обставинам справи, аргументам сторін, суд прийшов до висновку про задоволення позовної заяви. Відносно інших аргументів сторін, суд зазначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Розподіл судових витрат. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пункт перший частини другої вказаної статті ЦПК України визначає, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Outcome: approved