Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-29 00:00:00

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач звернулася\~в суд\~з позовом\~до ТзОВ\~«Українські фінансові\~операції»,\~треті особи:\~приватний нотаріус\~Київського міського\~нотаріального округу\~Баршацький Ігор\~Вікторович,\~приватний виконавець\~виконавчого округу\~Івано-Франківської\~області Ткачук\~Любомир Михайлович\~про визнання\~виконавчого напису\~№5249\~таким,\~що не\~підлягає виконанню,\~мотивуючи свої\~вимоги тим,\~що про\~вчинений виконавчий\~напис,\~їй стало\~відомо 29\~березня 2024\~року внаслідок\~скерування \~за місцем\~її проживання\~постанови про\~відкриття виконавчого\~провадження,\~датовану «23»\~березня 2021\~року за\~ВП №\~64937601,\~яка винесена\~приватним виконавцем\~Ткачуком Л.М. Вказаний виконавчий напис на переконання позивача вчинено з грубим порушенням порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами. Так, нотаріус, перш ніж вчинити виконавчий напис, повинен перевірити, чи підпадає заявлена вимога під той вид заборгованості, про який ідеться в Переліку, чи подані всі передбачені Переліком документи, чи оформлені такі документи належним чином, чи підтверджують подані документи безспірність заборгованості боржника перед кредитором та прострочення виконання зобов`язання, чи не виник спір між зацікавленими особами, чи не минув встановлений законодавством строк для вчинення виконавчого напису. Про розмір заборгованості Банк повинен був проінформувати боржника ще до моменту вчинення Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. виконавчого напису № 5249 від «22» січня 2021 року, однак на адресу позивача таких документів не надходило. Окрім того, нотаріусу не було надано первинних бухгалтерських документів та розрахунку заборгованості із зазначенням періоду прострочення чергового платежу, виписки з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Таким чином, нотаріус вчиняючи виконавчий напис, не пересвідчився у безспірності заборгованості боржника. Також, укладений між банком та позивачем кредитний договір не був нотаріально посвідчений, а тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з недотримання умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак таий не було подано. Треті особи: приватний виконавець Ткачук Л.М., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький І.В., пояснень щодо позову суду не надали. Заяви, та клопотання учасників справи. В судове засідання позивач не з`явилася, однак представник позивача адвокат Боднарчук А.М. подав суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали у повному обсязі (а.с. 105-110). Також, представник позивача адвокат Боднарчук А.М. подав клопотання про стягнення з відповідача судових витрат, а саме витрат позивача на професійну правничу допомогу (а.с.92-104). Представником відповідача було скеровано до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги (а.с.76-79). 30.09.2024 року на адресу суду надійшла заява про забезпечення позову від представника позивача адвоката Чутченко С.О. Відповідач не забезпечив явку свого представника у судовому засіданні 30.09.2024 року. Про судове засідання повідомлявся належним чином. Треті особи: приватний виконавець Ткачук Л.М., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршадський І.В. в судове засідання не з`явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 20.08.2024 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, призначено справу до судового розгляду на 30.09.2024 року. Враховуючи те, що відповідач не з`явився в судове засідання, відзиву на позовну заяву не подав, з урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить наступного висновку. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. 22 січня 2021 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігором Вікторовичем вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 5249, про стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ «Українські фінансові операції» заборгованість за кредитним договором №285980 від 24.08.2018 року укладеним з ТзОВ «Українські фінансові операції». У вказаному виконавчому написі зазначено, що стягнення заборгованості проводиться за період з 22 вересня 2018 року по 14 січня 2021 року, сума заборгованості становить 22\~008,21 грн., в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту 21 810 грн. 70 коп. За вчинення виконавчого напису на підставі ст. 31 ЗУ «Про нотаріат» слід стягнути із [PERSON] 500 грн. (а.с. 18). 23.03.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Івано-Франківської області Ткачуком Л.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 64937601 (а.с.16-17). Як вбачається з інформації, наданої Міністерством юстиції України, нотаріальна діяльність приватного нотаріуса Баршадського І.В. припинена з 01.02.2021 року. Цим приватним нотаріусом неодноразово порушувалися права фізичних та юридичних осіб при вчиненні ним нотаріальних дій (а.с.37-38). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » у зв`язку з укладенням шлюбу [INFO] зі [PERSON] (а.с.14). Зміст спірних правовідносин. Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку із вчиненням приватним нотаріусом виконавчого напису про стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором та оспорюванням позивачем таких дій. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Стаття 50 Закону України "Про нотаріат" передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Тому, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України "Про нотаріат"). Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі Порядок), передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій. Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України "Про нотаріат" захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Мотивована оцінка наведених учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. 22 січня 2021 року Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігором Вікторовичем вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 5249, про стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ «Українські фінансові операції» заборгованість за кредитним договором №285980 від 24.08.2018 року укладеним з ТзОВ «Українські фінансові операції». Загальна сума заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 22008, 21 грн. 23.03.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Івано-Франківської області Ткачуком Л.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 64937601 Як вбачається з інформації, наданої Міністерством юстиції України, нотаріальна діяльність приватного нотаріуса Баршадського І.В. припинена з 01.02.2021 року. Цим приватним нотаріусом неодноразово порушувалися права фізичних та юридичних осіб при вчиненні ним нотаріальних дій. Так, як приватний нотаріус Баршадський І.В. припинив свою діяльність 01.02.2021 року, суд позбавлений можливості встановити чи існувала заборгованість взагалі, чи була вона погашена, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі. Тобто у матеріалах справи відсутні будь-які докази про те, що між позивачем та відповідачем існує безспірна заборгованість за кредитним договором №285980 від 24.08.2018 року укладеним між ТзОВ «Українські фінансові операції» та [PERSON] . Крім того, відповідач не надав підтвердження направлення позивачу [PERSON] повідомлень про погашення заборгованості та повідомлення про намір вчинення виконавчого напису за кредитним договором. Як вбачається зі змісту спірного виконавчого напису, під час його вчинення приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршадський І.В. керувався ст. 87 Закону України "Про нотаріат", та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (далі за текстом - Перелік). Пунктом 2 Розділу 2 "Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин" Переліку в редакції змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014, встановлено, що для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Разом з цим, Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.02.2017, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14, визнав незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", зокрема в частині пункту 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Київський апеляційний адміністративний суд дійшов висновку про необхідність визнання нечинною Постанови Кабінету міністрів України № 662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" в частині п. 1 та п. 2 зазначеної постанови. За приписами ч. 2 ст. 265 КАС України у разі визнання рішенням суду нормативно-правового акта протиправним та нечинним, такий нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. З огляду на викладене, до спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 в редакції від 29.11.2001. Крім того, Верховний Суд у своїй постанові від 12.03.2020 у справі № 757/24703/18-ц дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Разом з тим, в матеріалах справи відсутній нотаріально посвідчений кредитним договір, а тому суд позбавлений можливості в даному випадку встановити, чи були у нотаріуса повноваження на вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не був нотаріально посвідчений та не відносився до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Ч. 1 ст. 88 Закону України "Про нотаріат" визначено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. З огляду на наведене суд приходить до висновку, нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис, оскільки кредитний договір між позивачем та фінансовою установою не був нотаріально посвідчений та не відносився до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а тому суд приходить до висновку, що оспорюваний виконавчий вчинений з порушенням діючого законодавства, суд вважає за необхідне визнати даний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу. У позовній заяві представник позивача просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу. До клопотання про стягнення судових витрат від 23.09.2024 року адвокат Боднарчук А.М. додав акт приймання-передачі виконаної роботи та просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5\~000 грн. Оцінюючи обґрунтованість заявлених вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правову допомогу, суд враховує, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч.3 ст.133 ЦПК України). Суд виходить із диспозиції ч.1 ст. 137 ЦПК України, у відповідності до якої витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Так, згідно ч.2 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. Згідно з п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.09 р. № 23-рп/2009 у справі № 1-23/2009 правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Отже, з викладеного слідує, що до правової допомоги належать: консультації та роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво тощо. Конституційний Суд України зазначив і про те, що гарантування кожному права на правову допомогу в контексті ч. 2 ст.3, ст.59 Конституції України покладає на державу відповідні обов`язки щодо забезпечення особи правовою допомогою належного рівня. Такі обов`язки обумовлюють необхідність визначення в законах України, інших правових актах порядку, умов і способів надання цієї допомоги. За змістом положень статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" від 05 липня 2012 року № 5076-VI гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: approved