Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-26 00:00:00

У червні 2024 року, адвокат Тимцясь Р.А. звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю одного з подружжя. Свої позовні вимоги представник позивача мотивує тим, що [PERSON] \~з відповідачем [PERSON] з 21 травня 2011 року перебувають у шлюбі. 10.10.2013 року, під час шлюбу, позивачем, за особисті кошти, було придбано житловий будинок [ADDRESS] . Після чого, 01.07.2014 року позивачем було отримано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане реєстраційною службою Броварського міськрайонного управління юстиції, згідно з яким, за позивачем було оформлено право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0907 га, кадастровий №3221280801:01:081:0151, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Крім цього, за рахунок власних заощаджень, 23.06.2016 року позивачем було придбано автомобіль Kia Sportage загальний легковий універсал В1997р. випуску, р.н. [NUMBER] номер шасі [NUMBER] . На сьогодні, родина мешкає окремо, відповідач перебуває у Сполучених Штатах Америки. Без письмової згоди останнього, позивач позбавлений можливості розпорядитись належним їй майном, у зв`язку з чим змушена звернутися до суду. Належним чином сповіщені про час та дату розгляду справи позивач та її представник [PERSON] до суду не з`явились, надіслали заяву про розгляд справи за їх відсутності, заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, є сповіщеним належним чином про час та дату розгляду справи, представник відповідача [PERSON] направила до суду заяву про визнання позову та обізнання відповідача про наслідки визнання позову та проведення засідання за їх відсутності. Відповідно до\~ст. 196 ЦПК України\~для виконання завдань підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче судове засідання. Відповідно до положень ч. 1\~ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. На виконання вимог ч. 2\~ст. 197 ЦПК України\~судом було здійснено передбачені у вказаній нормі дії, які необхідні для забезпечення правильного та своєчасного розгляду справи по суті. Згідно ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем, в порядку, встановленому\~статтями 206,\~207\~цього Кодексу. В порядку ч.2 ст.247 ЦПК України, розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Частиною 1\~ст.2 ЦПК України\~передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 15 Цивільного кодексу України\~визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені\~статтею 16 ЦК України. Згідно з\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, у сімейному законодавстві України встановлено спростовну презумпцію спільності майна подружжя, яка полягає у тому, що майно, набуте за час шлюбу, вважається об`єктом права спільної сумісної власності (виключення зазначені у\~статті 57 СК України), допоки одним із подружжя, який це заперечує, не доведено інше. За змістом\~статті 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Так, правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини та чоловіка закріплені у\~статті 57 СК України. Відповідно до\~статті 57 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини,чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4)житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до\~Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених\~Земельним кодексом України. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Як роз`яснив\~Пленум Верховного Суду України постанові від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя\~належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи зазначену вище норму права та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: час набуття майна; кошти,\~за які таке майно було набуте (джерело набуття), У зв`язку з викладеним в разі придбання майна хоча й у період шлюбу,\~але за особисті кошти одного з подружжя,\~це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу,\~або у період спільного проживання осіб без реєстрації шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя або цих осіб. Відповідно до положень\~ст, 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків. Відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку від 10.10.2013 року, позивачем, за особисті кошти, було придбано житловий будинок [ADDRESS] . За змістом п.8.2. вказаного договору, покупець [PERSON] стверджує, а її чоловік [PERSON] своєю заявою підтверджує, що гроші, які передаються за цим договором, є її особистою приватною власністю. Вказаний договір є чинним, його зміст не був оспорюваний. Визнання позовних вимог відповідачем [PERSON] щодо придбання позивачем іншого спірного майна за особисті кошти - суд приймає, оскільки відсутні будь-які докази на користь протилежного та суд про них не сповіщений. Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що [PERSON] довела належними та допустимими доказами придбання спірного майна за особисті кошти, а тому є визначені законом підстави для задоволення позову.

Outcome: approved