Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-07 00:00:00

27.05.2024 року [PERSON] звернувся до Арбузинського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» в якій просив визнати незаконним та скасувати наказ в.о. генерального директора товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» №437/к від 25.04.2024 року про звільнення [PERSON] з 26.04.2024 року з посади начальника відділу взаємодії з державними та контролюючими органами управління взаємодії з державними, правоохоронними та контролюючими органами апарату у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників, відповідно до п.\~1 ч.\~1 ст.\~40 Кодексу законів про працю України; поновити [PERSON] на посаді начальника відділу взаємодії з державними та контролюючими органами управління взаємодії з державними, правоохоронними та контролюючими органами апарату товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» з 26.04.2024 року; стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26.04.2024 року по 24.05.2024 року у розмірі 95\~937,56 грн. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтував тим, що 02.08.2019 року він відповідно до наказу №447-к був прийнятий на роботу до ТОВ «Оператор ГТС України» на посаду начальника північного сектору безпеки та охоронних заходів відділу охоронної діяльності. Наказом №296-к його переведено з 11.02.2020 року на посаду начальника відділу взаємодії з державними, правоохоронними та контролюючими органами. 25.03.2024 року генеральний директор ТОВ «Оператор ГТС України» попередив позивача про вивільнення у зв`язку із скороченням штату працівників. Скорочення відбувалося на підставі наказу №478 від 06.07.2023 року «Про затвердження «Програми планомірної оптимізації штату чисельності ТОВ «Оператор ГТС України» основаної на фактичних техніко-економічних показниках і зменшення навантаженості ГТС». Наказом в.о. генерального директора товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» №437/к від 25.04.2024 року [PERSON] звільнено з 26.04.2024 року з посади начальника відділу взаємодії з державними та контролюючими органами управління взаємодії з державними, правоохоронними та контролюючими органами апарату у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників, відповідно до п.\~1 ч.\~1 ст.\~40 Кодексу законів про працю України. Вважає, що звільнення відбулося всупереч закону. Після попередження позивача про майбутнє звільнення, не зважаючи на наявність вакантних посад та наявність можливості перевести позивача на іншу роботу, відповідач вчинив низку пов`язаних і спланованих дій, спрямованих на перешкоджання йому зайняти вакантні посади, які він міг би зайняти відповідно до його кваліфікаційного освітнього рівня та стажу роботи. Відповідачем не було включено до переліку запропонованих посад наступні посади: начальник відділу безпеки центрального напряму об`єднаного регіонального управління безпеки, начальник відділу безпеки північного напряму об`єднаного регіонального управління безпеки, провідний фахівець відділу охоронних заходів управління з охоронних заходів. З метою забезпечення визначених законодавством України прав осіб, які мають переважне право залишитися на роботі або щодо яких встановлено обмеження на звільнення, відповідачем не створено комісію з визначення осіб, які мають переважне право залишитися на роботі або щодо яких встановлено обмеження на звільнення. Крім того, позивача не ознайомлено з окремими документами чи їх копіями на які було здійснено посилання представниками Комісії з вивільнення ТОВ «Оператор ГТС України», що вказує на дискримінаційне ставлення до позивача з боку Комісії та обмеження доступу позивача до інформації та розпорядчих документів підприємства. Повторне ознайомлення позивача з окремими документами з якими його вже було попередньо ознайомлено, не роз`яснення причин його вивільнення в повному обсязі та викривлення поданої ним інформації в протоколі, виготовлення окремих документів у спосіб, що унеможливлює ознайомлення з ними в повному обсязі шляхом зменшення та грубими порушеннями нормативно визначених стандартів діловодства. Також було порушено право позивача пройти співбесіду з керівником структурного підрозділу, переведення до якого було позивачу запропоновано та ним вибрано. Крім того, з метою примушення позивача до звільнення, на нього чинився систематичний тиск, зокрема: створення напруженої, ворожої, образливої атмосфери та інші способи виведення із психологічної рівноваги; безпідставне штучно створене негативне відокремлення з процесу трудової діяльності та ізоляція шляхом обмеження в роботі, доступі до інформації та розпорядчих документів підприємства, перешкоджання виконанню позивачем трудових функцій в повному обсязі; нерівність можливостей для навчання та кар`єрного росту; нерівна оплата за працю рівної цінності, яка виконується працівниками однакової кваліфікації; безпідставне позбавлення частини виплат (премій, бонусів та інших заохочень); перенесення робочого місця в непристосовані для цього виду роботи місця; створення неналежних умов праці, що несуть загрозу для життя та здоров`я працівника. Позивач зазначив, що заробітна плата його за останні два місяці, що передували звільненню склала 64\~990 грн., середньоденна 3\~094,76 грн., отже середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26.04.2024 року по 24.05.2024 року складає 95\~937,56 грн. Посилаючись на норми ст.\~40, 49-2, 232, 235 КЗпП України позивач просив позовні вимоги задовольнити та допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення його на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах платежу за один місяць. Ухвалою від 28.05.2024 року провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відкрите. Справу визначено розглядати у порядку спрощеного провадження з викликом сторін. 21.06.2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача ТОВ «Оператор ГТС України», у якому представник відповідача просив позовну заяву [PERSON] залишити без задоволення. Свої заперечення проти позову він мотивував тим, що на підставі наказу №478 від 06.07.2023 року «Про затвердження «Програми планомірної оптимізації штату чисельності ТОВ «Оператор ГТС України» основаної на фактичних техніко-економічних показниках і зменшення завантаженості ГТС» наказом №997 від 12.12.2024 року «Про затвердження змін до штатних розписів та вивільнення працівників» з 13.12.2024 року зі штатного розпису працівників апарату Товариства виводилась посада начальника відділу взаємодії з державними та контролюючими органами управління взаємодії з державними, правоохоронними та контролюючими органами апарату, яку з лютого 2020 року обіймав [PERSON] 25.03.2024 року позивач був запрошений на засідання Комісії з вивільнення працівників, на якому був ознайомлений із копіями наказів від 12.12.2023 року №997, від 21.12.2023 року №1030, від 16.02.2024 року №88, від 24.07.2023 року №510 про що свідчить його особистий підпис. Також 25.03.2024 року [PERSON] був ознайомлений з попередженням про наступне вивільнення від 25.03.2024 року №10, та йому було вручено екземпляр цього попередження. Одночасно [PERSON] Комісією був наданий перелік вакантних посад Товариства станом на 09-00 год. 25.03.2024 року на 20 сторінках з пропозицією переведення на одну з вакантних посад. [PERSON] відмовився від переведення про що свідчить його підпис в Акті про відмову від переведення від 25.03.2024 року №70. За результатами засідання Комісії було складено протокол №2 від 25.03.2024 року, який надано [PERSON] для ознайомлення та вручено йому копію. Починаючи з 26.03.2024 року позивачу щодня надавались для ознайомлення переліки вакантних посад Товариства. Працівник не дав згоду на переведення на жодну із посад, про що свідчать відповідні Акти. Посилання позивача про те, що до переліку запропонованих посад не було включено посади начальника відділу безпеки центрального напряму об`єднаного регіонального управління безпеки, начальника відділу безпеки північного напряму об`єднаного регіонального управління безпеки, провідного фахівця відділу охоронних заходів управління з охоронних заходів не відповідають дійсності, оскільки ці посади не були вакантними, їх обіймали інші працівники, про що суду надані копії відповідних наказів. Підставою для звільнення [PERSON] менш ніж через два місяці після його попередження про наступне вивільнення стала його особиста заява від 24.04.2024 року. Твердження позивача про те, що на нього чинився тиск не відповідає дійсності і не підтверджене жодним доказом. Тож відповідачем дотримано всі умови, передбачені чинним законодавством, при звільненні позивача, та наказ про його звільнення є законним і підстав для його поновлення на роботі немає. Ухвалою від 21.08.2024 року задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів у товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України». 12.09.2024 року від ТОВ «Оператр ГТС України» надійшли витребувані судом документи. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав свої позовні вимоги, просив визнати незаконним та скасувати наказ про його звільнення №437/к від 25.04.2024 року, поновити його на посаді начальника відділу взаємодії з державними та контролюючими органами управління взаємодії з державними, правоохоронними та контролюючими органами апарату товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» з 26.04.2024 року; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу. Пояснення надав аналогічні зазначеним у позовній заяві, окремо зазначив про упереджене ставлення до нього з боку представників ТОВ «Оператор ГТС України» під час процедури звільнення, створення умов, що унеможливили зайняття ним вакантних посад, стверджував, що йому не були запропоновані вакантні посади за 24 та 25 квітня 2024 року, а також посада провідного фахівця відділу охоронних заходів управління охоронних заходів апарату, яка була вакантною, оскільки [PERSON] , який обіймав цю посаду, 18.04.2024 року був переведений на іншу посаду. Представник позивача, адвокат Рубан\~С.Ю. в судовому засіданні підтримав позовні вимог [PERSON] та просив їх задовольнити з підстав, зазначених в позові та у особистих поясненнях [PERSON] . Представник відповідача ТОВ «Оператор ГТС України», адвокат Оніщук\~В.М. проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечував з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Окремо зазначив, що посади начальника відділу безпеки центрального напряму об`єднаного регіонального управління безпеки, начальника відділу безпеки північного напряму об`єднаного регіонального управління безпеки, провідного фахівця відділу охоронних заходів управління з охоронних заходів апарату, яку обіймав [PERSON] не було включено до переліку запропонованих посад з тієї причини, що ці посади не були вакантними, копії наказів про призначення осіб на ці посади долучені до відзиву на позовну заяву, твердження про переведення [PERSON] на іншу посаду 18.04.2024 року є безпідставним. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши письмові докази та оцінивши їх відповідно до ст.89 ЦПК України, суд зробив наступні висновки. Правовідносини, що склалися між сторонами, є трудовими та врегульовані нормами Кодексу законів про працю України (КЗпП України). Наказом від 31.07.2019 року №447-к [PERSON] прийнято на роботу до товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» на посаду начальника північного сектору безпеки та охоронних заходів відділу охоронної діяльності. Наказом від 11.02.2020 року №296-к [PERSON] переведено на посаду начальника відділу взаємодії з державними та контролюючими органами управління взаємодії з державними, правоохоронними та контролюючими органами ТОВ «Оператор ГТС України». Наказом від 25.04.2024 року №347/к [PERSON] , начальника відділу взаємодії з державними та контролюючими органами управління взаємодії з державними, правоохоронними та контролюючими органами звільнено 26.04.2024 року у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників, п.\~1 ч.\~1 ст.\~40 КЗпП України на підставі його заяви від 24.04.2024 року. Відповідно до ст.\~43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Статтею 23 Загальної декларації з прав людини передбачено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття. Кожна людина, без будь-якої дискримінації, має право на рівну оплату за рівну працю. Кожний працюючий має право на справедливу і задовільну винагороду, яка забезпечує гідне людини існування, її самої та її сім`ї, і яка в разі необхідності доповнюється іншими засобами соціального забезпечення. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений змістом статті 5-1\~КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбачених трудовим законодавством (статті 2, 36, 40, 41 КЗпП України). Статтею 40\~КЗпП України врегульовано правові підстави розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця. Відповідно до п.\~1 ч.\~1 ст.\~40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно з пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Аналогічне положення викладено у постанові Верховного Суду від 04 жовтня 2023 року у справі № 278/2487/21, провадження № 61-4649св22. Згідно з позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 16 січня 2018 року у справі №519/160/16-ц (провадження № 61-312св17), від 06 лютого 2018 року у справі №696/985/15-ц (провадження № 61-1214св18), від 12 червня 2019 року у справі №297/868/18 (провадження № 61-393св19), від 28 квітня 2021 року у справі №373/2133/17 (провадження № 61-8393св20), суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить винятково власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення. З матеріалів справи вбачається, що наказом генерального директора від 12.12.2023 року №997 відповідно до наказу ТОВ «Оператор ГТС України» від 06.07.2023 року №478 «Про затвердження «Програми планомірної оптимізації штатної чисельності ТОВ «Оператор ГТС України» основаної на фактичних техніко-економічних показниках і зменшення завантаженості ГТС» затверджено зміни до штатних розписів та введено їх в дію з 13.12.2023 року. Згідно додатку №2 до наказу від 12.12.2023 року №997 зі штату управління взаємодії з державними, правоохоронними та контролюючими органами виводились посада заступника директора з безпеки з питань захисту об`єктів критичної інфраструктури начальника управління, а також начальника відділу взаємодії з державними та контролюючими органами, яку й обіймав на той час позивач. Таким чином у відповідача дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності та штату працівників. Позивача двічі (19.12.23 року та 25.03.2024 року) ознайомлено з наказом від 12.12.2023 року №997, що підтверджується відповідними написами на його копіях та не заперечується позивачем, тобто до його відома доведено причини та підстави для його подальшого звільнення. Щодо ненадання позивачу на ознайомлення наказу №478 від 06.07.2023 року, який став підставою для прийняття рішення про скорочення чисельності штату працівників, то від роботодавця не вимагається доведення працівникові, або суду доцільності і правомірності скорочення штату та чисельності працівників, і, як зазначено вище, суд не може вдаватися до обговорення та оцінки цього питання. Отже, у відповідача були наявні правові підстави для звільнення працівників згідно п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Згідно з частиною другою статті 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Частинами першою, третьою статті 49-2 КЗпП України визначено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення. Близький за змістом висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 07 листопада 2011 року у справі № 6-45цс11 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17 (провадження № 11-431асі18). Наказом від 21.12.2023 року №1030 генеральний директор ТОВ «Оператор ГТС України» з метою виконання наказу від 12.12.2023 року №997 наказав Комісії з вивільнення працівників Товариства у строк до 29.12.2023 року (включно) попередити працівників, зокрема, [PERSON] про наступне вивільнення шляхом вручення під підпис персональних Попереджень про наступне вивільнення з пропозицією іншої роботи в Товаристві, роз`яснити причини вивільнення та поінформувати про пільги та компенсації, які передбачені для працівників, посади яких підлягають скороченню, чинним законодавством та внутрішніми нормативними актами Товариства. Запропонувати зазначеним працівникам переведення на наявну в Товаристві роботу вакантні посади чи роботи за відповідною професією чи спеціальністю, чи інші вакантні роботи, які працівники можуть виконувати з огляду на їх освіту, кваліфікацію, досвід, стан здоров`я, тощо. Надана суду копія наказу від 21.12.2023 року №1030 містить власноруч [PERSON] виконаний напис про ознайомлення від 25.03.2023 року із зауваженням про порушення інструкції з діловодства. Наказом від 16.02.2024 року №88 до наказу від 21.12.223 року №1030 внесені зміни шляхом виключення слів, цифр та знаків «у строк до 29.12.2023 (включно)». Відповідно до попередження про наступне вивільнення від 25.03.2024 року №10, [PERSON] попереджений про наступне можливе звільнення на підставі п.\~1 ч.\~1 ст.\~40 Кодексу законів про працю України відповідно до наказу ТОВ «Оператор ГТС України» від 12.12.2023 року №997. Йому роз`яснено обов`язок виконання своїх функціональних обов`язків до дня можливого звільнення, запропоновано розглянути пропозицію переведення на іншу роботу на наявні вакантні посади в Товаристві, надано для ознайомлення список вакантних посад станом на 25.03.2024 року на 20 аркушах. Роз`яснено, що у разі відмови від усіх запропонованих варіантів перевестися на вакантні посадив Товаристві позивача буде звільнено з роботи 27.05.2024 року на підставі п.\~1 ч.\~1 ст.\~40 КЗпП України. Відповідно до копії переліку вакантних посад (робіт) Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» станом на 09:00 25.03.2024 року на 20 аркушах, [PERSON] ознайомився з даним переліком в період часу з 25.03.2024 року по 27.03.2024 року. Відповідно до копії протоколу №2 засідання Комісії з вивільнення ТОВ «Оператор ГТС України» від 25.03.2024 року, на засіданні були присутні: [PERSON] голова Комісії з вивільнення Товариства, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] члени Комісії; відсутні: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] члени Комісії; запрошені: [PERSON] , [PERSON] . Засідання розпочато о 16 год. 00 хв. [PERSON] відмовлено у здійснені відео та аудіозапису засідання, вирішено вести протокол засідання. Також [PERSON] відмовлено у відкладенні засідання комісії з метою залучення адвоката. [PERSON] не надано копію наказу ТОВ «Оператор ГТС України» від 08.09.2023 року №668 «Про затвердження Порядку вивільнення працівників при скороченні чисельності або штату працівників» та роз`яснено можливість отримати копію цього наказу шляхом офіційного запиту на ім`я керівника Товариства. Під час цього засідання [PERSON] ознайомлено з наказом Товариства від 24.07.2023 року №510 «Про адміністративно-функціональну підпорядкованість та розподіл обов`язків між керівництвом» шляхом зачитування вголос. Також [PERSON] була надана копія цього наказу засвідчена належним чином (копія наказу також наявна у матеріалах справи). Крім того, головою Комісії зачитано вголос та ознайомлено [PERSON] з наказом Товариства від 12.12.2023 року №997 «Про затвердження змін до штатних розписів та вивільнення працівників», згідно якого посада виведена зі штату апарату Товариства з 13.12.2024 року. Також [PERSON] була надана копія цього наказу засвідчена належним чином. Також [PERSON] надано на ознайомлення копію наказу від 06.07.2023 року №478 «Про затвердження «Програми планомірної оптимізації штатної чисельності ТОВ «Оператор ГТС України» основаної на фактичних техніко-економічних показниках і зменшення завантаження ГТС». [PERSON] ознайомлено з наказом від 21.12.2023 року №1030 «Про попередження працівників про наступне вивільнення» та від 16.02.2024 року про внесення змін до цього наказу. Позивачу також роз`яснено, що відносно нього не проводилось засідання Комісії для визначення осіб, які мають переважне право залишитися на роботі з тієї причини, що його посада є унікальною та він є єдиним кандидатом на вивільнення з цієї посади. Під час засідання Комісії [PERSON] письмово ознайомився з двома екземплярами Попередження про наступне вивільнення від 25.03.2024 року. Позивачу також роз`яснено про можливі варіанти розміру вихідної допомоги при звільненні у зв`язку із скороченням чисельності штату працівників у відповідності до вимог закону та згідно з положеннями Колективного договору ТОВ «Оператор ГТС України» на 2020-2022 роки. Ознайомлено з наказом від 30.08.2023 року №640 «Про затвердження Порядку виплати вихідної допомоги працівникам при звільненні», надано його копію. Під час засідання комісії [PERSON] надано для ознайомлення перелік наявних вакантних посад на 20 аркушах. Двома з них позивач зацікавився. О 17 год. 27 хв. 25.03.2024 року у зв`язку із оголошенням повітряної тривоги засідання Комісії було призупинене. [PERSON] ознайомився з 1-3 сторінками наданого Переліку вакантних посад Товариства станом на 9:00 год. 25.03.2024 року і було складено акт про відмову від переведення від 25.03.2024 року №70 в якому було засвідчено кількість аркушів, з якими [PERSON] встиг ознайомитись та зафіксовано відмову позивача від переведення на іншу роботу в Товаристві. Було запропоновано продовжити засідання 26.04.2024 року о 16 год. 00 хв. 26.04.2024 року було вирішено перенести продовження засідання Комісії на 27.03.2024 року о 16 год. 00 хв. в зв`язку з небезпечною ситуацією у м.\~Києві. 27.03.2024 року о 16 год. 00 хв. було продовжено засідання Комісії та ознайомлено [PERSON] з Переліком вакантних посад Товариства за 25.03.2024 року (сторінки №4-20), 26.03.2024 року та 27.03.2024 року. Протокол №2 засідання Комісії з вивільнення ТОВ «Оператор ГТС України» від 25.03.2024 року підписаний членами Комісії О.\~Коцабою, [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] 28.03.2024 року вніс свої зауваження до Протоколу №2 засідання Комісії з вивільнення ТОВ «Оператор ГТС України» від 25.03.2024 року. Вказав, що протокол містить викривлені та сфальшовані факти щодо події роботи комісії. Що протокол станом на 12 год. 15 хв. 28.03.2024 року надано йому на ознайомлення без підпису голови комісії. Засідання комісії не було офіційно продовжено 27.04.2024 року, та запрошення на засідання комісії 27.03.2024 року він не отримував, а лише був запрошений для ознайомлення з протоколом 27.03.2024 року о 17 год. 20 хв. Цей захід відбувався в кабінеті №311 в присутності [PERSON] , також до приміщення хаотично заходили [PERSON] та [PERSON] . Про продовження та завершення роботи Комісії оголошено не було. Голова комісії була відсутня взагалі. Згідно копії акту, складеного Комісією Товариства з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» з вивільнення працівників, про відмову від переведення від 25.03.2024 року №70, 25.03.2024 року [PERSON] запропоновано вибрати вакантну посаду чи роботу з кількості наявних вакансій в Товаристві у кількості 437,20 шт. од. станом на 25.03.2024 року та дати згоду на переведення на іншу роботу в Товаристві. Станом на 25.03.2024 року він ознайомлений з 3 (трьома) аркушами переліку. [PERSON] ознайомившись зі списком вакансій, відмовився від переведення на роботу в Товаристві. В судовому засіданні [PERSON] не заперечуючи фактів, викладених у протоколі №2 від 25.03.2024 року щодо ознайомлення його із вказаними у цьому протоколі наказами та переліком вакантних посад станом на 25.03.2024 року, не заперечуючи факту вручення йому попередження про наступне вивільнення №10 від 25.03.2024 року, зазначив про порушення щодо нього процедури звільнення, яка полягала у ненаданні йому комісією копії наказу №668 від 08.09.2023 року «Про затвердження порядку вивільнення працівників при скороченні чисельності або штату працівників», ненаданні йому можливості здійснювати аудіо та відеозапис засідання комісії, ненаданні йому можливості скористатися юридичною допомогою адвоката, присутності на засіданні Комісії сторонніх осіб з метою тиску на нього, здійснення повторного ознайомлення з наказом від 12.12.2023 року №997, нероз`яснення йому причин звільнення, відмовлено у виготовленні додатку до наказу від 21.12.2023 року №1030 більшим розміром шрифту, невірно зазначено в протоколі граничну дату звільнення з можливістю отримання компенсації 17 квітня замість 27 квітня 2024 року, не надано кваліфікаційних вимог та не надано сприяння у проведенні співбесід з керівниками структурних підрозділів за посадами, якими він зацікавився, про продовження роботи комісії йому не було повідомлено. Крім того, [PERSON] зазначав, що 27.03.2024 року голова комісії [PERSON] була відсутня, відтак, для роботи комісії був відсутній кворум, а член Комісії [PERSON] не мав права підписувати протокол, так як участі у роботі Комісії взагалі не приймав. Також [PERSON] вказував, що йому відмовлено у вирішенні питання щодо переважного права на залишення на роботі. Оцінюючи зазначені обставини роботи Комісії ТОВ «Оператор ГТС України» з вивільнення працівників, суд зазначає, що не дивлячись на недбале ставлення членів Комісії до оформлення протоколу, вимоги, передбачені частинами першою, третьою статті 49-2 КЗпП України щодо персонального попередження [PERSON] про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці та одночасної пропозиції іншої роботи на тому ж підприємстві ними виконані. При цьому законом не вимагається обов`язкового фіксування такого попередження за допомогою аудіо та відеозапису, або присутності під час такого попередження адвоката, що не позбавляло можливості [PERSON] в подальшому скористатись юридичною допомогою фахівця в галузі права, а також звернутись до керівника підприємства задля отримання необхідної документації. Законом також не визначається вичерпне коло осіб, які мають право бути присутніми під час попередження працівника про майбутнє вивільнення, тим більш що позивачем не зазначено про будь-які протиправні дії осіб, присутніх під час засідання Комісії. Твердження [PERSON] про нероз`яснення йому причин звільнення не відповідає дійсності та спростовується його власноручними підписами про ознайомлення, зокрема, з наказом №997 від 12.12.2023 року. Щодо тверджень позивача про непроведення відносно нього засідання Комісії з визначення переважного права на залишення на роботі слід зазначити наступне. У постанові Верховного Суду від 12.04.2023 року у справі №754/12401/21 зроблено висновок, що відповідно до ч. 1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Правила ст. 42 КЗпП України щодо врахування переважного права на залишення на роботі, підлягають застосуванню, якщо відбувається часткове (не повне) скорочення рівнозначних (однотипних) посад, тобто частина посад скорочується, частина - ні, що дає можливість порівняти кваліфікацію та продуктивність праці працівників на рівнозначних (однотипних) посадах, які підлягають скороченню. У такому випадку переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається працівникам із урахування інших підстав, перелічених у ч.\~2 ст.\~42 КЗпП України. У постанові Верховного Суду від 27.03.2019 року у справі №756/5243/27 сформульовано правову позицію, що Питання доцільності скорочення чисельності або штату працівників не належить до компетенції суду. При звільненні у зв`язку зі скороченням штату працівників враховується переважне право працівника залишитися на роботі та пропонується інша робота на тому самому підприємстві, в установі, організації. Коло працівників, серед яких визначаються особи, які мають переважне право на залишення на роботі, формується з осіб, які займають аналогічну (ідентичну) посаду. Виходячи з викладеного, оскільки посада начальника відділу взаємодії з державними та контролюючими органами управління взаємодії з державними, правоохоронними та контролюючими органами апарату ТОВ «Оператор ГТС України», яку обіймав позивач, була єдиною та були відсутні рівнозначні (однотипні) посади, які б скорочувалися частково, відсутні були передумови для застосування положень ст.\~42 КЗпП України щодо врахування переважного права позивача на залишення на роботі, про що головою Комісії цілком вірно роз`яснено [PERSON] . Як вказує позивач, і про що зазначено в протоколі №2 від 25.03.2024 року, він зацікавився двома посадами з наданого йому переліку вакантних посад. Однак в подальшому він не надав своєї згоди на переведення на жодну із запропонованих йому посад. Так, відомості про посаду менеджера з персоналу відділу підбору та адаптації персоналу розташовані на першій сторінці Переліку вакантних посад станом на 9:00 25.03.2024 року, а відомості про посаду начальника режимно-секретного відділу апарату на другій сторінці, з якими позивач встиг ознайомитися 25.03.2024 року і згідно Акту про відмову від переведення від 25.03.2024 року №70 він відмовився від переведення на ці посади. В подальшому [PERSON] надавалися переліки вакантних посад від переведення на які він відмовлявся. Так, від переведення на посади за переліком від 25.03.2024 року він відмовився згідно акту про відмову від переведення від 26.03.2024 року №72. Від переведення на посади за переліком від 26.03.2024 року він відмовився згідно акту про відмову від переведення від 27.03.2024 року №74. Від переведення на посади за переліком від 27.03.2024 року він відмовився згідно акту про відмову від переведення від 28.03.2024 року №75. Від переведення на посади за переліком від 28.03.2024 року він відмовився згідно акту про відмову від переведення від 29.03.2024 року №76. Від переведення на посади за переліком за період з 29.03.2024 року по 31.03.2024 року він відмовився згідно акту про відмову від переведення від 01.04.2024 року №77. Від переведення на посади за переліком за 02.04.2024 року він відмовився згідно акту про відмову від переведення від 03.04.2024 року №79. Від переведення на посади за переліком за 03.04.2024 року він відмовився згідно акту про відмову від переведення від 04.04.2024 року №80. Від переведення на посади за переліком за 04.04.2024 року він відмовився згідно акту про відмову від переведення від 05.04.2024 року №81. Від переведення на посади за переліком за період з 05.04.2024 року по 07.04.2024 року він відмовився згідно акту про відмову від переведення від 08.04.2024 року №82. Від переведення на посади за переліком за 08.04.2024 року він відмовився згідно акту про відмову від переведення від 09.04.2024 року №83. Від переведення на посади за переліком за 09.04.2024 року він відмовився згідно акту про відмову від переведення від 10.04.2024 року №84. Від переведення на посади за переліком за 10.04.2024 року він відмовився згідно акту про відмову від переведення від 11.04.2024 року №85. Від переведення на посади за переліком за 11.04.2024 року він відмовився згідно акту про відмову від переведення від 12.04.2024 року №86. Від переведення на посади за переліком за період з 12.04.2024 року по 14.04.2024 року він відмовився згідно акту про відмову від переведення від 15.04.2024 року №87. Від переведення на посади за переліком за 15.04.2024 року він відмовився згідно акту про відмову від переведення від 16.04.2024 року №88. Від переведення на посади за переліком за 16.04.2024 року він відмовився згідно акту про відмову від переведення від 17.04.2024 року №89. Від переведення на посади за переліком за 17.04.2024 року він відмовився згідно акту про відмову від переведення від 18.04.2024 року №90. Від переведення на посади за переліком за 18.04.2024 року він відмовився згідно акту про відмову від переведення від 19.04.2024 року №91. Від переведення на посади за переліком за період з 19.04.2024 року по 21.04.2024 року він відмовився згідно акту про відмову від переведення від 22.04.2024 року №92. Від переведення на посади за переліком за 22.04.2024 року він відмовився згідно акту про відмову від переведення від 23.04.2024 року №93. Від переведення на посади за переліком за 23.04.2024 року він відмовився згідно акту про відмову від переведення від 24.04.2024 року №94. 24.04.2024 року [PERSON] звернувся до в.о. генерального директора ТОВ «Оператор ГТС України» з заявою про скорочення двомісячного терміну попередження про майбутнє звільнення у зв`язку зі скороченням чисельності штату працівників на підставі п.\~1 ч.\~1 ст.\~40 КЗпП України та просив звільнити його 26.04.2024 року. На підставі заяви [PERSON] від 24.04.2024 року до закінчення терміну попередження було прийнято оспорюваний наказ про його звільнення. Позивач зазначає, що перелік вакантних посад за 24.04.2024 року та 25.04.2024 року йому не надавався. Слід зазначити, що приписами норм\~Кодексу законів про працю України\~не визначений обов`язок роботодавця здійснювати повторну пропозицію вакантних посад працівнику в день його звільнення. Вимогами закону визначена лише вимога запропонувати такі посади, які наявні на підприємстві без застереження дублювання такої пропозиції, зокрема, у день звільнення працівника. Тобто, пропозиція вакантних посад має здійснюватися лише в міру їх появи на підприємстві з метою своєчасного доведення їх наявності працівнику та можливості обіймання останнім тієї вакансії, що відповідає кваліфікації працівника та є найбільш прийнятною для нього. Суду не надано відомостей, що 24.04.2024 року та 25.04.2024 року у ТОВ «Оператор ГТС України» з`явились вакантні посади, які відповідали кваліфікації [PERSON] та не були запропоновані позивачу. Щодо твердження позивача про наявність вакантних посад начальника відділу безпеки центрального напряму об`єднаного регіонального управління безпеки, начальника відділу безпеки північного напряму об`єднаного регіонального управління безпеки, провідного фахівця відділу охоронних заходів управління з охоронних заходів, які йому не були запропоновані, то згідно пояснень відповідача дані посади не були вакантними, так як їх обіймали працівники, призначені наказами №566/к від 06.07.2023 року, №1028/к від 23.11.2023 року, №37/к від 16.01.2024 року та №172/к від 08.03.2024 року, №1089/к від 18.12.2023 року, №1120/к від 19.12.2023 року та 126/к від 23.02.2024 року. Відомостей про їх звільнення суду не надано. Що стосується посади [PERSON] , то його переведено на посаду провідного фахівця відділу охоронних заходів управління з охоронних заходів апарату з 24.11.2023 року наказом від 23.11.2023 року №1028/к, відомостей що підтверджують те, що він був звільнений або переведений з посади 18.04.2024 року, як про те стверджує позивач, суду не надано. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.\~1 ст.\~ 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивної суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.\~1 ст.\~13 ЦПК України). Як вказує ст.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом не встановлено з боку відповідача порушень процедури звільнення [PERSON] з підстав, передбачених п.\~1 ч.\~1 ст.\~40 КЗпП України, які мали б наслідком скасування наказу про його звільнення та поновлення його на роботі. За таких обставин суд робить висновок про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] . Згідно ч.\~1,\~2\~ст.\~141\~ЦПК України,\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог. Оскільки судом приймається рішення про відмову у задоволенні позову, витрати на оплату судового збору покладаються на позивача. За вимоги позову щодо поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». Разом з тим, за даним цивільним позовом позивачем, в тому числі, оспорюється наказ про його звільнення. Позовна вимога про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення не є тотожною позовним вимогам про поновлення на роботі. Така вимога повинна бути оплачена на загальних підставах, як вимога немайнового характеру. При вирішенні інших трудових спорів (окрім спорів про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі) підлягає сплаті судовий збір за ставкою, визначеною у пункті другому частини першої статті 4\~Закону України\~«Про судовий\~збір» в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1211,20 грн. Відповідно до ч.\~3 ст.\~4 ЗУ «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Оскільки позовна заява подана до суду представником позивача, розмір судового збору, який належав до сплати за звернення з вимогою немайнового характеру становить 968,96 грн. Так як при зверненні до суду з позовною заявою позивач судовий збір не сплатив, сума судового збору має бути стягнута з нього на користь держави.

Outcome: approved