Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-25 00:00:00

\~ \~ \~ \~14.12.2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Харківської обласної прокуратури, Головного Управління Національної поліції України у Харківській області, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди. Позов мотивовано тим, що 26.05.2017 року о 10 годині 00 хвилин [PERSON] , було фактично затримано працівниками поліції Куп`янського ВП ГУ НП в Харківській області про що того ж дня старшим слідчим СВ Куп`янського ВП ГУ НП в Харківській області [PERSON] було складено протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України. Цього ж дня у ході досудового розслідування у кримінальному провадженні №12017220370001315 від 18.05.2017 року старшим слідчим СВ Куп`янського ВП ГУ НП в Харківській області Манаєвим С.В. пред`явлено [PERSON] повідомлення про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, злочину, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України, тобто таємного викрадення чужого майна (крадіжки) в особливо великих розмірах, вчиненої за попередньою змовою групою осіб, поєднаної з проникненням у житло. Ухвалою слідчого судді Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 27.05.2017 року було задоволено клопотання старшого слідчого СВ Куп`янського ВП ГУ НП в Харківській області Манаєва С.В. та застосовано у відношенні до підозрюваного [PERSON] запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів з дня затримання, тобто до 24.07.2017 року з одночасним визначенням застави в 1\~000\~000,00 грн та обов`язками строком на 2 місяці, передбаченими ч. 5 ст. 194 КПК України: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає, повідомляти слідчого, прокурора про зміну свого місця проживання та роботи. 24.07.2017 року слідчого судді Куп`янського міськрайонного суду Харківської області строк тримання під вартою відносно підозрюваного [PERSON] було продовжено в межах строку досудового розслідування, тобто до 26.08.2017 року. 15.08.2017 року донькою позивача [PERSON] було внесено визначений ухвалою слідчого судді розмір застави в 1\~000\~000,00 грн та з того часу і до 19.12.2018 року відносно [PERSON] діяв вказаний запобіжний захід та зазначені вище обов`язки. 30.08.2017 року досудове розслідування кримінального провадження №12017220370001315 від 18.05.2017 року було завершено складанням обвинувального акту та справу було передано для розгляду до Куп`янського міськрайонного суду Харківської області. Вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 19.12.2019 року [PERSON] визнано не винуватим в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 5 ст. 185 КК України та виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 19.11.2019 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вказаний вище вирок залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 18.08.2020 року касаційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а ухвалу Харківського апеляційного суду від 19.11.2019 року залишено без змін. Таким чином внаслідок незаконного повідомлення про підозру, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного накладення арешту на майно та інших процесуальних дій, що обмежують права [PERSON] , 82 дні перебував під вартою в період з 26.05.2017 року по 15.08.2017 року; 61 день був обмежений обов`язками передбаченими ч. 5 ст. 194 КПК України; 2 роки 3 місяці та 5 днів було застосовано запобіжний захід у вигляді застави; 3 роки 2 місяці та 24 днів перебував під слідством та судом. Позивач зазначає, що у зв`язку з незаконним затриманням, незаконним пред`явленням підозри у вчиненні особливо тяжко злочину, незаконним триманням під вартою, тривалим незаконним перебуванням під слідством та судом здоров`я [PERSON] різко погіршилось, про що свідчить відповідна медична документація. Так окрім постійного амбулаторного лікування [PERSON] перебував на стаціонарно лікуванні: з 17.08.2017 року по 26.08.2017 року в 2-гому кардіологічному відділенні КЗОЗ «Харківська клінічна лікарня №8», з 10.09.2018 року по 21.09.2018 року в КНП «Куп`янська ЦМЛ», з 07.11.2018 року по 14.11.2018 року в 2-гому кардіологічному відділенні КНП « Харківська клінічна лікарня № 8», з 23.04.2020 року по 30.04.2020 року в ВП « Куп`янська ЦМЛ» КНП « Куп`янське територіальне медичне об`єднання». Позивач вказує, що внаслідок протиправних дій органів досудового розслідування та прокуратури він впродовж тривалого проміжку часу (38 місяців та 24 днів) зазнавав душевних страждань, пов`язаних з протиправною поведінкою щодо нього, оскільки з його затриманням, обранням відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосуванням застави та обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України - було порушено право на свободу пересування [PERSON] , внаслідок чого він не міг виїхати до своєї літньої матері, яка проживає в Азербайджані та повноцінно отримувати необхідне лікування в умовах слідчого ізолятору, а інформація відносно нього про порушену кримінальну справу принижувала честь та гідність і ділову репутацію, що формувало в його оточенні негативну думку про нього. Тягар того, що йому загрожує покарання у вигляді тривалого строку позбавлення волі (прокурор у своїй промові в судових дебатах в суді першої інстанції, а в подальшому і в своїй апеляційній скарзі на вирок суду просив застосувати до [PERSON] покарання у вигляді 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна) - протягом декількох років робив неможливим подальше планування свого життя та надзвичайно негативно впливав на стан здоров`я [PERSON] . Вказані обставини порушили звичайний ритм життя і призвели до погіршення реалізації ним своїх звичок і бажань, внаслідок чого він був вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя та спрямовувати свої зусилля на захист і відновлення попереднього становища. Враховуючи вищевикладене, [PERSON] обґрунтовано вважає, що він має право на відшкодування заподіяної йому моральної шкоди, яку він оцінює в 5 700 000, 00 грн, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом. 18.10.2021 року представник відповідача \~Харківської обласної прокуратури подав до суду відзив на позов, згідно якого вважає позовні вимоги [PERSON] безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Так, слідчим відділом Куп`янського ВП ГУНП в Харківській області проводилося досудове розслідування у кримінальному провадженні №12017220370001315 від 18.05.2017 за фактом таємного викрадення чужого майна в особливо великих розмірах, вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у житло, передбачене ч. 5 ст. 185 КК України. 26.05.2017 року СВ Куп`янського ВП ГУ НП в Харківській області пред`явлено [PERSON] повідомлення про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, злочину, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України. На стадії досудового розслідування було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. За результатами судового розгляду вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 19.12.2019 року [PERSON] визнано не винуватим в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 5 ст. 185 КК України та виправдано, у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 19.11.2019 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вказаний вище вирок залишено без змін. Отже, час перебування позивача під слідством та судом необхідно розраховувати з 26.05.2017 року по 19.11.2019 року. Вважає, що розмір моральної шкоди слід рахувати за час перебування під слідством чи судом та визначатись судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати. У разі доведеності позивачем заподіяння моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, розмір відшкодування підлягає розрахунку враховуючи строк перебування позивача під слідством та судом, у розмірі спів мірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Посилається на правовий висновок, викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20.09.2018 року ( справа № 686/23731/15-ц) ( а.с. 112-114 т.1). 27.07.2023 року представником відповідача Головного Управління Національної поліції України у Харківській області надано відзив на позов в обґрунтування якого вказано, що відсутнє будь-яке документальне підтвердження завданої [PERSON] моральної шкоди. Відсутня правова підстава відшкодування моральної шкоди - незаконність дій посадових осіб (відсутня протиправна поведінка). Всі проведені слідчі дії в рамках кримінального провадження були проведені, відповідно до вимог Кримінально - процесуального кодексу України та незаконними не визнавались. Відсутність причинного зв`язку. Отже, доказів вчинення будь - яких неправомірних дій з боку Головного управління Національної поліції в Харківській області позивачем не наведено, як і не надано жодних доказів щодо необхідності стягнення на його ( [PERSON] ) користь моральної шкоди у розмірі, що значно перевищує встановлений законом розмір відшкодування моральної шкоди. Отже, в своїй позовній заяві [PERSON] обмежився лише загальними посиланнями на дії відповідача та завданням моральної шкоди, не довівши належних, допустимих та достовірних доказів факту наявності такої шкоди. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. З наведеного вбачається, що відсутні підстави для задоволення позову, у зв`язку з чим у задоволенні позову просять відмовити ( а.с. 13-16 т.2). Представником Державної казначейської служби України у Харківській області надано відзив на позовну заяву, в якому останній не погоджується з позовними вимогами. Зазначає, що Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало в правовідносини з ним і жодної шкоди позивачу не завдало, тому Казначейство не може нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу. Вважає, що кошти мають стягуватись з Державного бюджету України. Посилається на правові висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного суду від 27.11.2019 у справі №242/4741/16-ц, постанові Верховного Суду від 19.06.2018 справі №910/23967/16 ( а. с. 21-27 т. 2). Справа перебувала в провадженні Куп`янського міськрайонного суду Харківської області. Ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 05 січня 2021 року провадження по справі було відкрито та справу призначено до підготовчого судового засідання за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 26 лютого 2021 року по справі було призначено судово-психологічну експертизу. Ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 22 липня 2021 року провадження по справі було відновлено та справу призначено до підготовчого судового засідання за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 07 жовтня 2021 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до судового розгляду. Щодо територіальної підсудності справи, суд зазначає, що Рішенням Вищої Ради Правосуддя «Про зміну територіальної підсудності судових справ окремих судів Харківської області» за № 399/0/15-23 від 20.04.2023 з 01 травня 2023 року територіальну підсудність судових справ Куп`янського міськрайонного суду Харківської області змінено на Червонозаводський районний суд міста Харкова. Відповідно до протоколу розподілу справи між суддями у неавтоматичному режимі від 10.07.2023 на підставі рішення зборів суддів №21 від 14.06.2023 справу передано до розгляду судді Клімовій С.В.. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 11 липня 2023 року справу було прийнято в провадження судді Клімової С.В. та призначено до підготовчого судового засідання за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 09 серпня 2023 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до судового розгляду. Справа розглядається за правилами загального позовного провадження. У судовому засіданні представник позивача адвокат Маркевич В. позов підтримав та просив суд його задовольнити та стягнути моральну шкоду у розмірі 5\~700\~000, 00 грн надавши пояснення аналогічні позовній заяві. Представник відповідача Харківської обласної прокуратури Штефан Є.О. позов не визнав, підтримав відзив на позовну заяву, надавши пояснення аналогічні відзиву. Представник відповідача Головного Управління Національної поліції України у Харківській області Городецька О.М. позов не визнала, підтримала відзив на позовну заяву, надавши пояснення аналогічні відзиву. В подальшому надала до суду заяву про продовження розгляду справи у її відсутність. Представник відповідача Державної казначейської служби України у Харківській області Пузіков В.А. позов не визнав, підтримав відзив на позовну заяву, надавши пояснення аналогічні відзиву. В подальшому надав до суду заяву про продовження розгляду справи у його відсутність. Заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази по справі суд приходить до наступного. Так судом встановлені наступні фактичні обставини. Вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 19.12.2019 року [PERSON] визнано не винуватим в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 5 ст. 185 КК України та виправдано на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 19.11.2019 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вказаний вище вирок залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 18.08.2020 року касаційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а ухвалу Харківського апеляційного суду від 19.11.2019 року залишено без змін. З довідки про звільнення серія ХАР № 02457 виданою Харківською установою виконання покарань № 27 від 15.08.2017 року вбачається, що [PERSON] перебував в умовах установи з 26.05.2017 року по 15.08.2017 року. З виписки за № 6520 виданою КЗОЗ «Харківська клінічна лікарня №8», вбачається, що [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні: з 17.08.2017 року по 26.08.2017 року в 2-гому кардіологічному відділенні КЗОЗ «Харківська клінічна лікарня №8», діагноз: ІБС стабільна стенокардія напруги ФК ІІІ гіпертонічна хвороба ІІ стадія, ІІ ступінь. Ризик 3 ( високий) СН І ступеню. З виписки за № 476/6216 виданою КНП «Куп`янська ЦМЛ», вбачається, що [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні: з 10.09.2018 року по 21.09.2018 року в інфекційному відділенні КНП «Куп`янська ЦМЛ», діагноз негоспітальна вехньочасткова пневмонія зліва ІІ гр. ЛН О ст. Хронічний гастродуолденіт. ДГР. Хронічний безкам`яний холецистит. З виписки за № 8660 виданою КЗОЗ «Харківська клінічна лікарня №8», вбачається, що [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні: з 07.11.2018 року по 14.11.2018 року в 2-гому кардіологічному відділенні КНП « Харківська клінічна лікарня № 8», діагноз: ІБС стабільна стенокардія напруги ( 3 фк), гіпертонічна хвороба ІІ стадія, ІІ ступінь. Ризик 3 ( високий) СН І ступеню. З виписки за № 2714/535 виданою ВП « Куп`янська ЦМЛ» КНП « Куп`янське територіальне медичне об`єднання», вбачається, що [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні: з 23.04.2020 року по 30.04.2020 року в терапевтичному відділенні ВП « Куп`янська ЦМЛ» КНП « Куп`янське територіальне медичне об`єднання», діагноз: гіпертонічна хвороба ІІ стадії, ступінь 3, ризик 4. Гіпертензивне серце. ІХС. Стабільна стенокардія [PERSON] Дифузний кардіосклероз, недостатність мітрального клапану, СН ІІ Аст. З карток виклику швидкої медичної допомоги від 30.06.2017 року № 3179 та від 04.07.2017 року № 37229 вбачається, що [PERSON] було викликано швидку допомогу з приводу поганого стану з серцем. З консультативного висновку наданого Медичним центром діагностики та лікування « Ла Вітта Сана» від 12.07.2017 року вбачається, що лікар кардіолог [PERSON] був викликаний до підслідного в слідчий ізолятор № 27 Самедова Р.А. огли. За результатами огляду було встановлено діагноз: гіпертонічна хвороба ІІ стадія, ІІ ступінь. Стан гіпертонічного кризу 2 порядку ( часті високі рівні артеріального тиску, часті носові кровотечі). Група ризику 3 посттравматична ДЕП. З консультативного висновку наданого лікарем [PERSON] від 12.07.2017 року вбачається, що лікар невропатолог [PERSON] був викликаний до підслідного в слідчий ізолятор № 27 Самедова Р.А. огли. За результатами огляду було встановлено діагноз: наслідки перенесеної закритої черепно-мозкової травми ( струс головного мозку) у виді посттравматичної енцефалопатії з вираженим лікворно- гіпертензіозним, вестибуло-атактичним синдромами. Гіпертонічна хвороба ІІ ст. ( а. с. 7 -61 т.1). Як вбачається з Висновку експерта Харківського науково-дослідницького інституту судових експертиз ім. Заслуженого професора М.С. Бокаріуса за результатами проведення судово-психологічної експертизи за матеріалами цивільної справи № 628/3395/20 за № 6884 від 22.06.2021 року, вказано, що «Ситуація, що досліджується за справою №628/3395/20, була для [PERSON] психотравмувальною. [PERSON] завдані страждання (моральна шкода). В межах наданих на дослідження матеріалів, можливий орієнтований розмір грошової компенсації за завдані страждання ( моральну шкоду) [PERSON] може складати 360 розмірів мінімальної заробітної плати в Україні, прийняті на момент винесення відповідного рішення суду ( а.с. 183-198 т. 1). Згідно з ч. 1ст. 15 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦПК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», Закон № 266/94-ВР, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду. Згідно з пунктом 5статті 3 наведеного Закону у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються) моральна шкода. У статті 4 Закону визначено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з частиною третьою статті 13 наведеного Закону відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. У постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 зазначено, що «у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування». Указане узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), де зазначено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Аналогічний висновок також викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19), постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19 (провадження № 61-9673св20), від 03 березня 2021 року у справі № 638/509/19 (провадження № 61-7643св20). У рішенні від 27 жовтня 1999 року № 9-рп/99 у справі № 1-15/99 Конституційний Суд України вказав, що притягнення до відповідальності, як стадія кримінального переслідування, починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчинені злочину. Згідно з пунктом 14 частини першої статті 3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Відповідно до частини першої статті 43 КПК України виправданим у кримінальному провадженні є обвинувачений, виправдувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили. Згідно з частинами першою-четвертою статті 532 КПК України вирок або ухвала суду першої інстанції, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок чи ухвала суду, ухвала слідчого судді не набрала законної сили. Судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій набирають законної сили з моменту їх проголошення. Висновок про те, що право на відшкодування моральної шкоди необхідно визначати, виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу повідомлення про підозру до набрання виправдувальним вироком законної сили, викладено у постанові Верховного Суду від 27 січня 2020 року у справі № 759/2707/18, які підтримані у постанові Верховного Суду від 06 червня 2024 року у справі № 953/3527/20. У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 306/701/20 (провадження № 61-3676св22) вказано, що Закон № 266/94-ВР пов`язує виникнення у конкретного реабілітованого громадянина права на відшкодування шкоди зі складним юридичним складом, який включає в себе підстави виникнення шкоди, завданої незаконними діями, та умови виникнення права на його відшкодування. Тобто право на відшкодування виникає лише у разі повної реабілітації особи, про що зазначається у пункті 3 Положення про застосування Закону № 266/94-ВР,затвердженогонаказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України, Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41. Така судова практика є незмінною, про що зазначено в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 17 листопада 2021 року у справі № 522/2493/18 (провадження № 14-195цс21). Реабілітуючі, на відміну від нереабілітуючих підстав, для застосування наведеного вище Закону України, пов`язані з констатацією факту того, що підозрюваний/обвинувачений не вчинив злочину. До реабілітуючих належать лише три підстави: встановлено відсутність події кримінального правопорушення; встановлено відсутність у діянні складу кримінального правопорушення; не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпано можливості їх отримати. Отже, право на відшкодування моральної шкоди на підставі Закону № 266/94-ВР виникає в особи у випадку повної реабілітації. Оскільки відповідно до вироку суду від 19.12.2018 року [PERSON] було визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.185 КК України та виправдано за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, тобто кримінальне переслідування позивача припинено з реабілітуючих підстав, позивач має право на відшкодування моральної шкоду у порядку, визначеному Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Щодо періоду, за який підлягає компенсація моральної шкоди, суд, ураховуючи наведену правову позицію Верховного Суду, вважає, що такий період повинен обраховуватися з дня повідомлення [PERSON] про підозру 26.05.2017 по день постановлення апеляційною інстанцією ухвали про залишення вироку Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 19.12.2018, тобто по 19.11.2019 року. Суду не надані докази дати вручення підозри, однак сторони вказану обставину, відповідно до змісту позову та відзивів, визнають, а тому така, відповідно до положень ч.1 ст. 82 ЦПК України, не підлягає доказуванню. При обрахунку суми моральної шкоди, суд виходить із наступного. Згідно з частиною третьою статті 13 Закону № 266/94-ВР відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, від якої не відступила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18). Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі №6-2203цс15, від якого Верховний Суд не відступав та підтримує у своїх постановах, відповідно до ч.3 ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. У постанові від 18 жовтня 2023 року у справі №705/4489/20 Верховний Суд щодо застосування ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» зазначив, що тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються судом у розмірі, спів мірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. На підставі всього вищевикладеного, враховуючи, що позивач перебував під слідством з 26.05.2017 по 19.11.2019, тобто 2 роки 5 місяців 24 дні розмір встановленого станом на 01 квітня 2024 року розміру мінімальної заробітної плати 8000,00 грн, мінімальний гарантований розмір для відшкодування становить 238\~192,00 грн, проте звертаючи увагу на характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і саму можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі, суд виходить з того, що відшкодування моральної шкоди не повинно приводити до безпідставного збагачення позивача та приходить до висновку про необхідність частково задовольнити позовні вимоги та визначити позивачу відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 500 000,00 грн. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її безпідставного збагачення. Визначаючи розмір моральної шкоди саме у такому розмірі, який перевищує гарантований законодавством України мінімальний розмір шкоди станом на 2024 рік, суд, виходив з вимог виваженості та поміркованості, водночас, врахував характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, можливість відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Вказаний розмір не є більшим, ніж достатній для розумного задоволення потреб позивача як особи, що має право на відшкодування шкоди відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», та не призведе до його збагачення. Щодо висновку судової-психологічної експертизи Харківського науково-дослідницького інституту судових експертизи ім. Заслуженого професора М.С. Бокаріуса від 22.06.2021 року №6884, орієнтований розмір грошової компенсації може становити 360 розмірів мінімальної заробітної плати, прийнятій на момент винесення відповідного рішення суду, суд вважає, що висновком експерта визначено саме орієнтовний розмір моральної шкоди, а тому суд вважає, що розмір, визначений для відшкодування 1\~500\~000,00 грн є належним, розумним, справедливим та не призведе до незаконного збагачення позивача. Щодо позицій відповідачів щодо неналежного складу відповідачів та неналежного способу захисту порушеного права. Належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Відшкодування моральної шкоди у цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду. Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 711/4624/21 (провадження № 61-5128св22) за подібних обставин справи та тотожних предмету та підстав позову. Відповідно до статті 2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі статті 1174 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем. Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. У пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18) вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19) зазначено, що держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді. У справах про відшкодування шкоди державою вона бере участь як відповідач через той орган, діяннями якого завдано шкоду. Хоча наявність такого органу для того, щоб заявити відповідний позов до держави України, не є обов`язковою. Участь у вказаних справах Державної казначейської служби України чи її територіальних органів не є необхідною. Відповідний правовий висновок також викладений у постановах Верховного Суду від 22 липня 2020 року у справі № 495/6187/16 (провадження № 61-8385св20), від 29 червня 2022 року у справі № 201/9398/20 (провадження № 61-11520св21). Тому в задоволенні позовних вимог до Державної казначейської служби України необхідно відмовити в повному обсязі, оскільки вона є неналежним відповідачем у справі. Крім того суд вважає, за необхідне зазначити, що оскільки встановивши, що шкода завдана позивачу у зв`язку діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури, зокрема, які зазначені у справі відповідачами, суд виходить з того, що відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через ці органи. Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи виду рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду, від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18)). З огляду на викладене суд вважає, що кошти підлягають стягненню з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України. Суд зауважує, що визначивши такий спосіб стягнення не виходить за межі позовних вимог, а застосовує спосіб поновлення порушеного права позивача, який передбачений законом та відповідає змісту права, за захистом якого він звернувся до суду. Суд таким чином не змінив ні підстави позову, ні зміст позовних вимог. Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі п. 13 частини 2 статті 3 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи вище викладене суд вважає, що судові витрати у справі необхідно віднести за рахунок держави.

Outcome: partial