Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-30 00:00:00

\~ \~ \~ \~Стислий виклад позицій сторін: \~ \~ \~ \~ [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить: - розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 17 грудня 2019 року Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №3584; - малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , залишити проживати з нею; - після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] »; - стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення\~дитиною повноліття. Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання; - усі судові витрати покласти на відповідача. Свої вимоги мотивує тим, що 17 грудня 2019 року між нею та [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №3584. Від спільного проживання у них [INFO] народився син [PERSON] . Спочатку їх сімейні відносини складались добре, але згодом вони погіршились. Спільне життя з відповідачем не складається через те, що у них різні погляди на сімейне життя та обов`язки. По цій причині в їх сім`ї постійно відбуваються сварки, конфлікти, які поступово призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми. Можливості зберегти сім`ю немає. Фактично шлюб носить формальний характер, а тому збереження його буде суперечити їх спільним інтересам. Вважає за недоцільне подальше перебування в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Термін на примирення позитивного результату не дасть, тому просить його не надавати. Їх спільний син [PERSON] проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Умови проживання є комфортними та прийнятними для його проживання, тому вважає, що дитина повинна залишатися проживати з нею. Крім того, утримання дитини, надання йому належної матеріальної допомоги є обов`язком батьків. Дитина повинна бути забезпечена належним рівнем життя, необхідним для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, який не може бути меншим від прожиткового мінімуму. Ці потреби мають забезпечити обоє батьків. Всупереч цьому відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання та матеріального забезпечення їхньої дитини. Вона одна, не взмозі утримувати та матеріально забезпечити потреби дитини, а тому звернулася до суду з позовною вимогою про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина. Відповідач є дієздатною особою працездатного віку, тому може і зобов`язаний допомагати своїй дитині матеріально. Оскільки відповідач офіційно непрацевлаштований та немає постійного доходу та регулярного заробітку, то вважає, що стягнення аліментів повинно проводитись саме у частці від середньомісячного заробітку. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою суду від 26.08.2024 відкрито провадження у справі, призначено відкрите судове засідання без участі сторін в порядку спрощеного провадження, встановлено відповідачу строк п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі для подання заяви зі запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позов. У строк, встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідачем не надано відзиву на позов без поважних причин, тобто своїм правом подати відзив на позовну заяву відповідач не скористався, хоча ухвалу про відкриття провадження отримано особисто, що підтверджується трекінгом поштового відправлення, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Суд ухвалює рішення у заочному порядку, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: сторони по справі перебувають у шлюбі з 17 грудня 2019 року, який зареєстрований Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис №3584, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 17.12.2019 (а.с.4). Як вбачається зі світлокопії свідоцтва про народження серії\~ [NUMBER] , виданого 25.11.2020 Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), за час шлюбу у сторін народився син [PERSON] , [INFO] , актовий запис №2655 (а.с.10). Сторони проживають окремо, не ведуть спільне господарство, не підтримують подружніх відносин, відповідач коштів на утримання сина не надає. Між сторонами виник спір з приводу розірвання шлюбу, який вони, враховуючи наявність неповнолітнього сина, не можуть розірвати в позасудовому порядку, а також з приводу стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Оцінка суду: вивчивши зміст позовної заяви, дослідивши докази, які надані позивачкою на обґрунтування позовних вимог, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно зі\~ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу №7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Частиною 3\~статті 56 СК України\~передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч. 1\~ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до\~статті 107 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Частина 2\~статті 112 СК України\~передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як визначено ч. 2\~ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що сторони спільно не проживають, між ними припинилися будь-які шлюбні відносини, їхній шлюб носить формальний характер. Сторони не бажають зберегти сім`ю, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, вважає примирення між ними неможливим, відповідач заперечень з данного приводу чи будь-яких інших заяв та клопотань не заявляв, тому відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Беручи до уваги волевиявлення позивачки щодо розірвання шлюбу, а також те, що внаслідок розірвання шлюбу права сторін по справі та їх дитини не будуть порушені, суд вважає за доцільне позовну вимогу про розірвання шлюбу задовольнити, укладений між сторонами шлюб розірвати, прізвище позивачки після розірвання шлюбу не змінювати, а сина [PERSON] , [INFO] залишити проживати разом з матір`ю. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів з відповідача на неповнолітню дитину, суд вважає, що в цій частині позов слід задовольнити , виходячи з такого. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 180 СК України\~визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3\~ст. 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 СК України\~визначено, що у випадку, коли платник аліментів має нерегулярний дохід, частину доходу отримує в натурі, або за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача, може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У відповідності до вимог ч. 3 ст.\~12, ч. 1 ст.\~81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На даний час між сторонами по справі склалися неприязні стосунки, що привело до припинення між ними сімейних відносин, розпаду сім`ї, їх дитина проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні. Відповідач на даний час фактично припинив надавати кошти на утримання сина. Відповідно до положень ст. 141 СК України\~мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5\~ст. 157 цього Кодексу. Суд вважає доведеними доводи позивача про те, що син [PERSON] , [INFO] , проживає з нею та перебуває на її утриманні. З огляду на викладене, суд приходить до переконання,що позов необхідно задоволити та стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі\~ частки всіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення сином повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, зазначені в ч. 1\~ст. 182 СК України, і вважає, що аліменти у вказаному розмірі є гарантованими та справедливими. Відповідно до вимог\~ст. 430 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Розподіл судових витрат: з урахуванням положень\~ст. 141 ЦПК України, зважаючи на те, що позивачка була звільнена від сплати судового збору при поданні позову до суду в частині заявленої вимоги про стягнення аліментів, суд вважає, що з відповідача на користь держави слід стягнути 1211,20 грн. судового збору. Крім того, позивачкою сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн. за вимогу про розірвання шлюбу. Відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1211,20 грн. сплаченого судового збору. На підставі викладеного, ст.ст. 24, 56, 104, 105, 110, 112, 113, 114 СК України,

Outcome: approved