Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-24 00:00:00

В березні 2024 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про повернення суми попередньої оплати за договором підряду та відшкодування шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 22 серпня 2023 року між ним та відповідачем був укладений договір підряду на виконання робіт із зовнішнього утеплення стін будинку за адресою: [ADDRESS] . Позивачем та відповідачем було погоджено обсяги робіт та їх вартість. 22.08.2023 року позивач сплатив відповідачу попередню оплату на закупку матеріалів в розмірі 21000,00 грн шляхом перерахування коштів на рахунок відповідача. На підтвердження отримання грошових коштів відповідач надав позивачу розписку. До теперішнього часу відповідач роботи не виконав, матеріали для виконання робіт на місце їх виконання не доставив. Зважаючи на це, позивач звернувся до органів поліції з повідомленням про злочин. 14.09.2023 року відділенням поліції було зареєстроване кримінальне провадження за №12023046730000356 за ознаками ч. 1 ст. 190 КК України. 29.02.2024 року позивач направив відповідачу лист, яким підтвердив відмову від договору підряду у зв`язку із його фактичним невиконанням відповідачем та заявив вимогу про негайне повернення грошових коштів. Однак відповідач у добровільному порядку грошові кошти не повернув. На підставі викладеного, просив суд стягнути з відповідача на користь позивача сплачений аванс за договором підряду у сумі 22015,68 грн, яка складається із суми авансу 21000,00 грн, інфляційних втрат у розмірі 680,84 грн та 3% річних в розмірі 334,84 грн, а також моральну шкоду в сумі 5000,00 грн, також судові витрати просив покласти на відповідача. Ухвалою суду від 01 квітня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення учасників справи. Відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов. Позивач та його представник адвокат Власкіна Т.Я. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. У подальшому подали заяву про розгляд справи за їх відсутності, не заперечували проти ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, правом надання відзиву на позовну заяву не скористався, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило. Допитаний у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показав, що 20.08.2023 року його сусід [PERSON] , що є позивачем по справі, з 39 квартири будинку за адресою мкрн. 5-Зарічний, буд. 46 подзвонив та запропонував зробити утеплення стін. Відповідач був виконавцем з робіт по утепленню стін і повинен був прорахувати витрати на вказану роботу. [PERSON] віддав половину необхідної суми відповідачу 13,5 тис. грн на закупівлю матеріалів. Також було обумовлено строки виконання робіт. Потім [PERSON] зник. 13.09.2023 року він з позивачем звернулися до поліції та подали заяву на [PERSON] , оскільки той роботу не виконав та гроші не повернув. Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Суд, відповідно до положень ч. 8 ст. 178, ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням згоди позивача та його представника на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно статей 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 22.08.2023 року [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 34000,00 грн на закупку матеріалів для зовнішнього утеплення стін за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією розписки власноручно написаною [PERSON] , що міститься в матеріалах справи. (а.с. 11) Переведення грошових коштів донькою позивача на рахунок відповідача у сумі 21000,00 грн підтверджується копією платіжної інструкції від 22.08.2023 року. (а.с. 12). Також родинні відносини між останніми підтверджуються копією свідоцтва про одруження [PERSON] (після реєстрації шлюбу [PERSON] ) та [PERSON] , копією рішення про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] та копією свідоцтва про шлюб [PERSON] (після реєстрації шлюбу Пітора) та [PERSON] (а.с. 13-15) Право приватної спільної сумісної власності [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS] підтверджується копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №10554883 від 04.05.2006 року. (а.с. 10) Відповідно до копії Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, [PERSON] звернувся до ВП №3 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою про вчинення відносно нього [PERSON] кримінального правопорушення за ознаками ч. 1 ст. 190 КК України. Кримінальне провадження було внесено до ЄРДР за №12023046730000356. (а.с. 16-20) У зв`язку із невиконанням [PERSON] умов договору підряду та неповерненням грошових коштів, [PERSON] 28.02.2024 року письмово звернувся на адресу [PERSON] з повідомленням про відмову від договору підряду з виконання робіт із зовнішнього утеплення стін за адресою: [ADDRESS] , оформленого виданою [PERSON] розпискою про отримання коштів від 22.08.2023 року, а також з вимогою про повернення сплачених [PERSON] відповідачу коштів в якості попередньої оплати в розмірі 21000,00 грн. (а.с. 21) Також на підтвердження викладених у позовній заяві доводів позивачем було надано до суду DVD-диск із записом його розмов з відповідачем. За положеннями пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У ч. 3 ст. 203 ЦК України закріплено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Згідно зі ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: 1) правочини між юридичними особами; 2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. У статті 641 ЦК України визначено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна зі сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. За змістом ст. 615 ЦК України у разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється. Частиною 1 ст. 837 ЦК України установлено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Згідно із ч. 1 ст. 839 ЦК України підрядник зобов`язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду. Якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов`язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов`язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту. Таким чином, закріплене у ЦК України визначення договору підряду дає підстави для висновку про те, що це консенсуальний, двосторонній та оплатний договір. Причому консенсуальність договору підряду означає, що він визнається укладеним у момент одержання особою, що направила оферту, акцепту. При цьому в оферті та в акцепті щодо виконання будівельних підрядних робіт повинна бути чітко виражена воля осіб щодо істотних умов договору. Відтак, договір підряду складається із двох пов`язаних між собою зобов`язань: 1) правовідношення, в якому виконавець має виконати певну роботу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обов`язку; 2) правовідношення, в якому замовник зобов`язаний оплатити виконану роботу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати. Така правова позиція узгоджується з висновком постанови Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 523/6003/14-ц. Відповідно до ст. 849 ЦК України замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника. Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника. Так, судом встановлено, що 22.08.2023 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір підряду, відповідно до умов якого [PERSON] отримав грошові кошти в сумі 34000,00 грн на закупку матеріалів для зовнішнього утеплення стін за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією розписки власноручно написаною [PERSON] , що міститься в матеріалах справи. (а.с. 11) Договір між сторонами був укладений в усній формі. Так, із матеріалів справи вбачається, що відповідач отримавши кошти не приступив до виконання робіт із зовнішнього утеплення стін будинку, що свідчить про порушення останнім умов договору підряду. Вказане відповідачем спростовано не було. Докази виконання відповідачем вимог вказаного договору підряду, зокрема обумовлених робіт із зовнішнього утеплення стін будинку, купівлю для цього відповідних матеріалів та доставлення їх до місця роботи, а також повернення відповідачем позивачу отриманих грошових коштів в матеріалах справи відсутні. З огляду на викладені обставини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 21000,00 грн, що є сплаченим авансом за договором підряду. Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Як вбачається із ч. 2 вказаної вище статті, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 2 ст. 693 ЦК України передбачено, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Згідно з ч. 3 вказаної вище статті, на суму попередньої оплати нараховуються проценти відповідно до статті 536 цього Кодексу від дня, коли товар мав бути переданий, до дня фактичного передання товару покупцеві або повернення йому суми попередньої оплати. Договором може бути встановлений обов`язок продавця сплачувати проценти на суму попередньої оплати від дня одержання цієї суми від покупця. Згідно з ч. 1 ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Частиною 2 вказаної вище статті передбачено, що розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 3% річних. Також суд погоджується з наданим позивачем розрахунком. Так, станом на 16.03.2024 року кількість днів прострочення з 05.09.2023 року склала 194 днів. Отже, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 3% річних у сумі 334,84 грн з розрахунку: 3%:365х194х21000=334,84 грн. Що стосується розміру інфляції за період з 05.09.2023 року по 16.03.2024 року, то розрахунок здійснюється за формулою: IІС = (ІІ1:100 ) x (ІІ2:100) x (ІІ3:100) x ... (ІІZ:100), де ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення. IIc(100,50:100) x (100,80:100) x (100,50:100) x (100,70:100) x (100,40:100) x (100,30:100)= 1.03242086. Інфляційне збільшення: 21000,00 x 1.03242086 21000,00 = 680,84 грн. Стосовно позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві. Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Суд, враховуючи, що внаслідок протиправних дій відповідача, які призвели до змін у життєвих стосунках, зусилля, які необхідні для відновлення попереднього стану, глибину фізичних і душевних страждань вважає, що відшкодування моральної шкоди необхідно визначити у розмірі 5000,00 грн. Вказана сума відповідає вимогам розумності і справедливості, а тому позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають задоволенню. Так, правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористався. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 12 ЦПК України. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. У ч. 2 ст. 89 ЦПК України встановлено, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Згідно із положеннями ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про повернення суми попередньої оплати за договором підряду та відшкодування шкоди у повному обсязі. Частина 1 ст. 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач, як споживач, був звільнений від сплати судового збору при подачі даного позову на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», то суд вважає необхідним відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору стягнути з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved