Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-25 00:00:00

У липні 2024 року заявник звернувся до суду із заявою, у якій просив зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк», МФО 305299, код ЄДРОПОУ 14360570, що розташоване за адресою: 01001, м. Київ, вул.Грушевського 1д, розкрити банківську таємницю по рахунку: р/р [NUMBER] код валюти - 980 (Гривня) за період з 01.01.2023 по 31.12.2023, який належить [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) із зазначенням обсягу та обігу коштів в розрізі контрагентів, з наданням дат проведення операцій, сум платежів, призначення платежів, найменування. Мотивуючи подану заяву, представник вказує, що інформація про стан руху коштів [PERSON] (рнокпп [NUMBER] ) надасть можливість повно та всебічно дослідити отриманий дохід фізичною особою, що має істотне значення для встановлення фактичного обігу грошових коштів, а також з метою перевірки щодо своєчасності та повноти сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходів з джерелом їх походження з України, і в свою чергу є банківською таємницею. Ухвалою суду у справі відкрито провадження. Представник заявника в судовому засіданні, яке відбулося 17.09.2024, вимоги заяви підтримала та просила задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні,яке відбулося 17.09.2024, заперечувала щодо заяви та просила відмовити у її задоволенні. Представник заінтересованої особи АТ КБ «Приватбанк» у судове засідання не з`явився, про час, дату і місце проведення якого повідомлений належним чином, про причини неявки до суду не повідомив. За приписами частини 2 ст. 349 ЦПК України, неявка в судове засідання без поважних причин заявника та (або) особи, щодо якої вимагається розкриття банківської таємниці, чи їх представників або представника банку не перешкоджає розгляду справи, якщо суд не визнав їхню участь обов`язковою. Суд, заслухавши позицію учасників розгляду, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами шляхом дослідження письмових доказів у матеріалах справи, та оцінивши у сукупності, вважаючи за можливе розглянути справу за відсутності представника банку, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України - окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. З наданих матеріалів судом встановлено, на підставі п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.1 п. 78.1, ст. 78, ст. 79, п. 82.2 ст. 82 Податкового кодексу України від 02 грудня 2010 року № 2755-VI, наказу від 06.06.2024 № 3908-п, Головним управлінням ДПС у м. Києві, призначена з 17.07.2024 терміном 5 робочих днів документальна позапланова невиїзна перевірка фінансово-господарської діяльності платника податків фізичної особи [PERSON] з питань дотримання вимог своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків до бюджету з отриманого доходу від реалізації без державної реєстрації за період з 01.01.2023 по 31.12.2023. Про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки платника податків фізичну особу [PERSON] проінформовано письмовим повідомленням від 12.06.2024 №1302/26-15-24-02-09. Повідомлення та копія наказу направлені рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Згідно з інформацією, наданою листом ДПС України від 22.01.2024 № 1804/7/99-00-24-04-01-07, в результаті здійснення моніторингу та аналізу інформації, розміщеної на доступних сайтах, Інтернет майданчиках, платформах встановлено факти систематичного здійснення інтернет-торгівлі фізичними особами без державної реєстрації. Щодо надання пояснень та документального підтвердження платнику податків було направлено запит від 01.02.2024 № 1886/І/26-15-24-02-09-09, який вручений платнику 12.02.2024. Відповідь на запит платником податків не надано. У зв`язку з ненаданням до перевірки документів встановити повноту визначення доходів в повному обсязі не є можливим. Згідно з наявною податковою інформацією платником податків фізичною особою [PERSON] (рнокпп [NUMBER] ) отримано доходи від фізичних осіб на розрахунковий рахунок [NUMBER] , код валюти - 980 (Гривня) відкритий в АТ КБ "ПриватБанк" (код ЄДРПОУ 14360570), які згідно з положення Кодексу підлягають включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податків та відображенню в річній декларації про майновий стан і доходи (податковій декларації). Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого. Відповідно до статті 1076 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), банк гарантує таємницю банківського рахунку, операцій за рахунком і відомостей про клієнта. Відповідно до частини першої статті 1076 ЦК України, банк гарантує таємницю банківського рахунка, операцій за рахунком і відомостей про клієнта. Відомості про операції та рахунки можуть бути надані тільки самим клієнтам або їхнім представникам. Іншим особам, у тому числі органам державної влади, їхнім посадовим і службовим особам, такі відомості можуть бути надані виключно у випадках та в порядку, встановлених законом про банки і банківську діяльність. Згідно зі статтею 60 Закону України «Про банки і банківську діяльність», інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним чи третім особам при наданні послуг банку, є банківською таємницею. Банківською таємницею, зокрема, є відомості про банківські рахунки клієнтів, у тому числі кореспондентські рахунки банків у Національному банку України. Пунктом 2 частини першої статті 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками, зокрема, за рішенням суду. Підставою для розкриття інформації, яка містить банківську таємницю, є необхідність проведення перевірки своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів до державного бюджету суб`єктом господарської діяльності. Відповідно до підпункту 20.1.5 пункту 20.1 статті 20 ПК України, контролюючі органи мають право отримувати безоплатно від платників податків, а також від установ Національного банку України, банків та інших фінансових установ довідки у порядку, встановленому Законом України «Про банки і банківську діяльність» та цим Кодексом, довідки та/або копії документів про наявність банківських рахунків, а на підставі рішення суду - інформацію про обсяг та обіг коштів на рахунках, у тому числі про ненадходження в установлені строки валютної виручки від суб`єктів господарювання, інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком. Саме по собі неподання у встановлений строк податкової декларації або їх розрахунків, необхідність перевірки достовірності, повноти нарахування та сплати усіх передбачених ПК України податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства тощо є підставою для ініціювання органами державної податкової служби перевірок, згідно з процедурою, визначеною главою 8 ПК України. У цьому випадку розкриття банківської таємниці можливе в разі доведення органом державної податкової служби обставин, за яких проведення перевірки є неможливим або є інша об`єктивна потреба в розкритті такої таємниці. Згідно з пунктом 75.1 статті 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи. У пункті 73.3 статті 73 ПК України зазначено, що контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження. Статтею 348 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що в заяві до суду про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, щодо юридичної або фізичної особи має бути зазначено, зокрема обґрунтування необхідності та обставини, за яких вимагається розкрити інформацію, що містить банківську таємницю, щодо особи, із зазначенням положень законів, які надають відповідні повноваження, або прав та інтересів, які порушено. Згідно з частиною другою статті 350 Цивільного процесуального кодексу України, якщо під час судового розгляду буде встановлено, що заявник вимагає розкрити інформацію, яка містить банківську таємницю, щодо юридичної або фізичної особи без підстав і повноважень, визначених законом, то суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні заяви. Органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 19 Конституції України). Наведене в сукупності свідчить, що у разі, якщо підставою звернення до суду, зокрема, органу державної податкової служби із заявою про розкриття банківської таємниці, є дії порушника податкового законодавства і стосовно таких дій для цих органів відповідними спеціальними законами передбачений спосіб реагування, то суд не має підстав для задоволення заяви. Винятком є обґрунтовані посилання заявника на неможливість вчинення ним дій відповідно до способів реагування, передбачених зазначеними законами. Зокрема, це можуть бути обґрунтовані посилання з поданням відповідних доказів про те, що особа, щодо якої вимагається розкриття банківської таємниці, не знаходиться за місцем своєї реєстрації; підтверджена неможливість вручення повідомлення з копією наказу про проведення документальної перевірки тощо. Розкриття банками інформації, яка містить банківську таємницю, в межах цивільної справи можливе лише щодо юридичної або фізичної особи, стосовно якої вимагається розкриття інформації, а не її контрагентів. Схожий за змістом висновок Верховний Суд зробив у постановах від 19 травня 2022 року у справі № 386/17441/21, від 08 червня 2022року у справі № 686/17998/21, від 18 лютого 2020 року у справі № 761/4673/19, від 27 червня 2022 року в справі № 686/17906/21, від 21 липня 2022 року у справі № 686/17914/21, від 21 квітня 2022 року у справі № 761/8629/19. Так, окрім іншого під час судового розгляду встановлено, що 19.03.2024 постановою Деснянського районного суду м. Києва провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за ч. 1 ст. 164-1 КУпАП закрито за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Мотивуючи вказане судове рішення судом встановлено, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що [PERSON] здійснювала господарську діяльність як суб`єкт господарювання, одноразовий продаж шляхом розміщення оголошення у мережі Інтернет товару - ляльки та отримання грошових коштів на банківську картку не може свідчити про здійснення господарської діяльності, а тому провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164- 1 КУпАП, відносно [PERSON] підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення. Відповідно до ч. 2 ст. 350 ЦПК України, якщо під час судового розгляду буде встановлено, що заявник вимагає розкрити інформацію, яка містить банківську таємницю, щодо юридичної або фізичної особи без підстав і повноважень, визначених законом, то суд ухвалює рішення про відмову в задоволенні заяви. При цьому, суд враховує положення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. За вказаних обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви, враховуючи що судовим рішенням встановлено, що одноразовий продаж шляхом розміщення оголошення у мережі Інтернет товару - ляльки та отримання грошових коштів на банківську картку не може свідчити про здійснення господарської діяльності. Звернення із заявою про розкриття банківської таємниці є втручанням в гарантоване статтею 8 Конвенції право заявника на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції, а відтак має здійснюватись з урахуванням так званого «трискладового тесту», напрацьованого практикою Європейського суду з прав людини. Так, дотримання правомірності втручання в право особи на повагу до приватного життя передбачає оцінку: 1) законності втручання у здійснення цього права; 2) наявності легітимної мети втручання; 3) пропорційності співвідношення між обраною мірою втручання у право та тієї легітимною метою, якої очікується досягти. Заявником у судовому засіданні не доведено належними та допустимими доказами, що розкриття банківської таємниці, відповідатиме таким критеріям, як законність втручання, наявність легітимної мети та пропорційність втручання. За вказаних обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed