Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-24 00:00:00

Представник позивача адвокат Драус О.О., повноваження якої підтверджено ордером від 23.01.2024 року, через підсистему «Електронний суд» подано до суду цивільний позов за змістом якого просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , та стягнути понесені позивачем судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони з 30.10.2010 року перебували в шлюбі, який розірвано рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 09.04.2015 року, та є батьками неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу сторін спільна донька сторін залишилась проживати разом з матір`ю та фактично перебуває на повному її утриманні, оскільки відповідач не виконує свої батьківські обов`язки, не сплачує в повному обсязі аліменти на утримання доньки присуджені рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 27.01.2021 року, не займається її вихованням та не піклується про неї, майже не спілкується з донькою та проявляє байдужість до її здоров`я, інтересів, навчання, як наслідок, будь-який емоційний та психологічний зв`язок між відповідачем та донькою майже втрачено. Додатково вказано, що позивачем не вчиняється жодних перешкод для спілкування між відповідачем та їх спільною донькою, однак байдужість та поведінка відповідача свідчить про відсутність у нього інтересу до своєї доньки. Відповідач отримавши примірник позовної заяви з додатками надав до суду заяву за змістом якої визнає заявлені позовні вимоги та просить розгляд справи провести за його відсутності. Також вказано, що він не відмовляється від дитини та має намір і надалі з нею спілкуватись. У судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, та просила їх задовольнити. Додатково зазначила, що вже 12 років [PERSON] взагалі не бере участі у вихованні їх спільної доньки, жодного разу не був присутнім у неї на дні народженні та не дарував їй подарунки, ніколи не цікавився її шкільними успіхами, а також повністю самоусунувся від вирішення її побутових питань, у тому числі щодо лікування. Останні 5-6 років відповідач взагалі не бачився з донькою, хоча вона ніколи не чинила перешкод цьому, а лише інколи спілкується з нею в телефонному режимі, зокрема, наскільки їй відомо востаннє [PERSON] дзвонив доньці в січні 2024 року. Також вказала, що з метою забезпечення потреб дитини в 2021 році вона звернулася до суду про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання їх спільної доньки, однак відповідач судове рішення належним чином не виконує, оскільки платить аліменти не регулярно та визначає суму платежу на власний розсуд, а одного разу навіть просив її повернути сплачені ним кошти в якості аліментів, оскільки хворіла його мама, що вона й зробила. Додатково повідомила, що на даний час вона перебуває в шлюбі, та має ще 2 неповнолітніх синів, батьки яких приймають участь у їх житті, тож [PERSON] має наглядний приклад належного ставлення та проявів любові, турботи батьків до своїх дітей. Представник позивача адвокат Драус О.О. в судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимог та просила їх задовольнити, що зумовлено як багаторічною поведінкою відповідача відносно їх спільної з позивачем доньки, самоусуненням від виконання батьківських обов`язків, так і його згодою на позбавлення батьківських прав, висловленою в заяві, яку він подав до суду. Додатково вказала, що на даний час позивач не може здійснювати всі необхідні юридичні дії в інтересах дитини, оскільки деякі з них потребують згоди [PERSON] як батька, яку отримати неможливо, в силу його байдужості до питань, пов`язаних з донькою. Представник органу опіки та піклування Підволочиської селищної ради Тернопільського району Карпець У.Ю., повноваження якої підтверджено довіреністю від 16.01.2024 року № 0174/11-20, підтримала заявлені позовні вимоги, оскільки вважає, що встановлені обставини та зібрані документи підтверджують доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , та вказане відповідатиме інтересам дитини. Враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей, ст. 171 Сімейного кодексу України, судом з дотриманням вимог ст. 232 ЦПК України, з`ясовано думку неповнолітньої [PERSON] щодо позбавлення її батька [PERSON] батьківських прав відносно неї. Неповнолітня [PERSON] , допитана з дотриманням вимог ч. 1 ст. 232 ЦПК України, надала суду пояснення за змістом яких вона не відчуває, що в неї є тато, оскільки він не цікавиться її життя, нічого не дарує на дні народження, як це роблять батьки інших дітей, а лише обіцяє та ніколи не виконує своїх обіцянок, як наприклад, у 2019 році обіцяв спільний відпочинок, якого вона дуже чекала, але потім сказав, що в нього змінились плани. Дзвонить батько їй дуже рідко, інколи будучи в стані алкогольного сп`яніння, а їх розмови тривають не довго, востаннє спілкувалась з ним у січні 2024 року. Додатково зазначила, що не розуміє поведінки батька та чому він до неї так відноситься, а також, що така його поведінка приносить їй душевні страждання, і вона б хотіла іншого відношення до себе, як до доньки. Також пояснила, що мама не забороняє їй спілкуватися з батьком, але той сам цього фактично не хоче, тож вона не заперечує проти позбавлення її батька батьківських прав відносно неї. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Заслухавши доводи учасників справи, а також думку неповнолітньої [PERSON] , повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з`ясувавши фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позовних вимог. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про її народження серії [NUMBER] , виданого 31.08.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Підволочиського районного управління юстиції Тернопільської області. Позивач у зв`язку з одруженням змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 30.07.2022 року Підволочиським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Відповідно до копії довідки про склад сім`ї № 1403, виданої 10.11.2023 року Підволочиською селищною радою, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , разом зі своїми неповнолітніми дітьми - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . За змістом шкільної характеристики, виданої 01.12.2023 року Підволочиським ліцеєм Підволочиської селищної ради Тернопільської області, неповнолітня [PERSON] характеризується позитивно, її навчанням та шкільним життям займається матір [PERSON] , а її батько [PERSON] доньку в навчальному закладі не відвідував, її успіхами не цікавився. Рішенням виконавчого комітету Підволочиської селищної ради Тернопільської області від 23.02.2024 року № 59 затверджено висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , який мотивований тим, що батько взагалі не цікавився розвитком доньки та не приймає участі в її утриманні та повсякденному житті, як наслідок, донька не знає турботи від батька, та вказано, що вказане відповідає інтересам дитини. Відповідно до розрахунку Звенигородського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області від 31.10.2023 року № 46838 заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів на користь [PERSON] за період з квітня 2021 року по жовтень 2023 року станом на 01.11.2023 року становить 34 952,67 грн. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Декларацією прав дитини від 20.11.1959 року, Конвенцією про права дитини 20.11.1989 року, Європейською конвенцією про здійснення прав дітей від 25.01.1996 року, Сімейним кодексом України (далі - СК України) та Законом України «Про охорону дитинства». Положеннями ч. 1 ст. 32, ч. 3 ст. 52 Конституції України передбачено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч.ч. 7-9 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно з ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Одним із принципів Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своїми батьками. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. За змістом ч.ч. 1, 3 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. За змістом ч. 1 ст. 164 СК України батьки можуть позбавлятися батьківських прав, крім іншого, якщо ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно змісту роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до їх внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками, та способом захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 26.12.2018 року в справі № 404/6391/16-ц, від 06.05.2020 року в справі № 753/2025/19, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо і лише за наявності вини у їхніх діях. Питання щодо сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Згідно позиції Європейського суду з прав людини, яка відповідно до змісту ст.ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» судами може застосовуватися як джерело права, викладеної в Рішенні від 18.12.2008 року в справі «Савіни проти України», національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Також Європейським судом з прав людини в Рішенні від 16.07.2015 року в справі «Мамчур проти України» вказано, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагає від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Суд вважає доведеним, що [PERSON] , будучи батьком неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо її виховання та матеріального забезпечення її потреб, оскільки не цікавиться її життям, здоров`ям, проблемами, не дбає про нормальне самоусвідомлення дитини, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, захоплень, духовних цінностей, не відвідує та фактично не спілкується з нею, не забезпечує належний рівень матеріального утримання, тобто проявляє байдужість до її потреб упродовж тривалого періоду часу, що свідчить про відсутність передумов до виправлення його поведінки в кращий бік по відношенню до доньки в майбутньому. Докази щодо існування об`єктивних та непереборних перешкод, які б перешкоджали чи суттєво унеможливлювали як спілкування [PERSON] із донькою, так і можливість прояву його турботи та любові до неї з урахуванням проживання їх в територіально віддалених населених пунктах, відсутні. При цьому, суд вважає, що сучасний розвиток засобів комунікації, в тому числі із використанням різноманітних соціальних мереж дозволяв [PERSON] проявляти інтерес та турботу щодо своєї неповнолітньої дочки в такій мірі, щоб у неї не виникло відчуття відчуженості від нього та непотрібності йому. Враховуючи вищевказане, з урахуванням позиції як самого відповідача, який не заперечував проти задоволення позовних вимог, так і неповнолітньої [PERSON] , яка підтвердила факт байдужості її батька по відношенні до неї, та відсутність у неї заперечень щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неї, суд вважає, що наявні достатні підстави для задоволення заявлених позовних вимог, та вказане не порушуватиме ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки виправдовує таке серйозне втручання в сімейне життя відповідача, та відповідає інтересам неповнолітньої [PERSON] Задоволення позовних вимог фактично не перешкоджає позивачу в реалізації його наміру, який ним висловлено в заяві про визнання позовних вимог, й надалі спілкуватися з донькою відносно якої його позбавлено батьківських прав, за умови наявності в неї такого ж бажання. Крім того, позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки [PERSON] за наявності бажань як поновити свої батьківські права, так і побачитись особисто зі своєю неповнолітньою донькою [PERSON] , вправі звернутися до суду як із заявою про надання йому права на побачення з дитиною, так і з позовом про поновлення батьківських прав, в порядку та строки, визначені ст.ст. 169, 168 СК України, відповідно. Одночасно суд вважає за необхідне вказати, що відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, ч. 4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача понесені судові витрати у вигляді витрат на сплату судового збору за подачу позовної заяви в розмірі 1 211 грн. 20 коп., що підтверджується роздруківкою квитанції про сплату АТ «ТАСКОМБАНК» № 0761-0951-1043-6857 від 23.01.2024 року (оригінал якої знаходиться в матеріалах справи № 690/42/24). На підставі викладеного,

Outcome: approved