Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-08 00:00:00

26 червня 2024 р. представник позивач АТ «Перший Український міжнародний банк» Киричук Г.М. звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення кредитної заборгованості у розмірі 83 622,43 грн. В обґрунтування позовних вимог представник позивача вказав, що 05.09.2020 року між сторонами був укладений кредитний договір №1001676294601, відповідно до якого банк надав відповідачу на споживчі потреби кредит у розмірі 65 000 грн. 00 коп. зі строком користування протягом 36 місяців, а відповідач зобов`язався щомісячно частинами (згідно узгодженого графіку) повертати кредит, повернувши його в термін до 05.09.2023 року, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним у розмірі 0,01 % річних від суми заборгованості за кредитом та щомісячну комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,99 %. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором. Проте відповідач умови договору належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 30.04.2024 року утворилася заборгованість по кредитному договору №1001676294601 від 05.09.2020 року в розмірі 83 622 грн. 43 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом у розмірі 45 104 грн. 11 коп., заборгованість за процентами в розмірі 11 грн. 13 коп., заборгованість за комісією в розмірі 38 507 грн. 19 коп. На підставі викладено позивач просить стягнути з [PERSON] по кредитному договору №1001676294601 від 05.09.2020 року в розмірі 83 622 грн. 43 коп. та судовий збір. Ухвалою суду від 08.07.2024 року відкрито спрощене позовне провадження та справу призначено до розгляду. 26.07. 2024 року до суду від представника відповідача [PERSON] - адвоката Вовчанської Г.С. надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що відповідач [PERSON] визнає позовні вимоги в розмірі 29567.24 грн. В іншій частині позову просить відмовити. У відзиві зазначили,, що відповідно із абз. 3 ч. 4\~ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього\~закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону, є нікчемною. Тобто комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності\~Закон України «Про споживче кредитування»\~(10 червня 2017 року) щодо платності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.\~11, ч. 5 ст.\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Вважає позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за комісією в розмірі 38507.19 грн. не підлягає задоволенню. Оскільки [PERSON] було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, а відтак положення пунктів 5 кредитного договору, укладеного 052 вересня 2020 року між [PERSON] та АТ «ПУМБ» щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно у терміни та у розмірах, визначених умовами кредитного договору, є нікчемними. Нарахування банком комісії за обслуговування кредитної заборгованості є неправомірними, а відтак банк не має права й вимагати її сплати від відповідача. З наданого позивачем розрахунку вбачається, що за кредитним договором № 1001676294601 від 05 вересня 2020 року в рахунок погашення комісії [PERSON] було сплачено 15548 грн. Умовами договору не встановлено черговість погашення кредитної заборгованості, а тому згідно з положеннями статті 534 ПК України у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання у другу чергу сплачуються проценти і неустойка, у третю чергу сплачуються основна сума боргу. Згідно статті 19 Закону України «Про споживче кредитування» у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: 1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; 2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом; 3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит. Таким чином, зазначає, що сплачена сума комісії підлягає зарахуванню в першу чергу на погашення процентів, а потім на тіло кредиту, отже заборгованість за кредитним договором № 001676294601 від 05 вересня 2020 року станом на 30 квітня 2024 року, яка підлягає стягненню з відповідача становить 29567, 24 грн. (45104.11 грн. - 15536.87 грн. (15548 грн. - 11, 13 грн.), яка складається із заборгованості за тілом кредиту. 19 серпня 2024 року до суду від представника позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, в якій зазначила, що кредит наданий, а договір укладений шляхом підписання Заяви на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Відповідач поряд із Заявою підписав Паспорт споживчого кредиту, інформацію, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит. 10.06.2017 року набрав чинності\~Закон України від 15.11.2016 року № 1734-V-II «про споживче кредитування». Кредитні договори укладені між Банком і Відповідачем у 2020 році. На момент укладення договору вже діяв\~Закон України «Про споживче кредитування»\~Закон України «Про споживче кредитування є спеціальним законом, який регулює кредитні правовідносини у сфері споживчого кредитування. У пункті третьому частини 3 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» вказаного Закону зазначено, що Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Аналогічна норма приведена і у\~ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Закон України «Про споживче кредитування»\~на відміну\~від Закону України «Про захист прав споживачів»\~передбачає можливість включення у договір комісійної винагороди кредитодавця. Пунктом 4 частини 1\~статті 1 «Визначення терміну» Закону України «Про споживче кредитування»\~встановлено, що до загальних витрат за споживчим кредитом відносяться: витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за супровідні послуги кредитодавця. Відповідно до частини другої\~статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»\~для цілей обчислення реальної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються комісії кредитодавця пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Отже,\~Закон України «Про споживче кредитування»\~передбачає можливість отримання кредитодавцем комісії за обслуговування кредитної заборгованості. Умова про комісію була узгоджена між Банком і Відповідачем, що підтверджується згодою відповідача. Відповідач не був позбавлений можливості відмовитися від договору протягом 14 календарних днів від дати його укладення шляхом повідомлення Банку у письмовій формі з одночасним поверненням грошових коштів, одержаних згідно умов договору та сплати процентів за період з дня одержання коштів до дня їх повернення за ставкою, встановленою договором, як це передбачено\~ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування». Вимоги відповідача про зарахування комісії в рахунок погашення основної суми заборгованості не можуть бути задоволені судом, оскільки відповідно до положень ст.ст.\~13,\~264 ЦПК України, суд розгляд справи в межах заявлених вимог та при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Просить суд відмовити відповідачу у прийнятті відзиву у зв`язку з порушенням строку його подання. Просить задовольнити позовні вимоги Банка у повному обсязі. Представник позивача АТ "Першого Українського Міжнародного Банку" в судове засідання не з`явився, але в позовній заяві зазначено про розгляд справи у відсутність представника позивача, просить позов задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, але до суду від представника відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, просить позовні вимоги задовольнити частково. В зв`язку з неявкою всіх учасників справи, у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше якз а\~зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах\~заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або\~заперечень,\~крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених вимог та наданих доказів, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 05 вересня 2020 року між Акціонерним товариством «Першим Українським Міжнародним Банком» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 1001676294601 у вигляді заяви на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідно до якого банк надав відповідачу на споживчі потреби кредит у розмірі 64 000 грн. 00 коп. зі строком користування протягом 36 місяців, а відповідач зобов`язався щомісячно частинами (згідно узгодженого графіку) повертати кредит, повернувши його в термін до 05 вересня 2023 року, а також щомісячно сплачувати проценти за користування ним у розмірі 0,01 % річних від суми заборгованості за кредитом та щомісячну комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 2,99 %. Згідно ч. 1\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Ч. 1\~ст. 627 ЦК України\~передбачає, що відповідно до\~ст. 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів Цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому, згідно ч. 1\~ст. 628 ЦК України\~зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно\~ст. 1055 ЦК України\~кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми є нікчемним. Відповідно до ч.ч. 1, 2\~ст. 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ч. 1\~ст. 634 ЦК України\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Відповідно до ч. ч. 1. 2\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ст. ст. 611, 612, 623-625, 1049, 1050 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В разі несвоєчасного повернення позики або її чергової частини (прострочення боржника) він не звільняється від обов`язку виконання зобов`язання, зокрема повинен достроково повернути суму позики разом з процентами та іншими нарахуваннями, відшкодувати позикодавцю збитки та сплатити неустойку. Згідно наданим позивачем розрахунку, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору щодо своєчасної сплати грошових коштів, станом на 30 квітня 2024 року утворилася заборгованість: по кредитному договору №1001676294601 від 05 вересня 2020 року в розмірі 83 622 грн. 43 коп., в тому числі: заборгованість за кредитом у розмірі 45 104 грн. 11 коп., заборгованість за процентами в розмірі 11 грн. 13 коп., заборгованість за комісією в розмірі 38 507 грн. 19 коп. За положеннями ч. 2\~ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Укладені між сторонами кредитні договори не містять умови, відповідно до яких банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у визначеній банком частині, а тому, згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися відповідно до вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Згідно ч.ч. 1, 2, 5\~ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Виходячи з мети законодавчого захисту прав споживача як більш вразливої та незахищеної сторони у договорі (в якому одна сторона є фахівець, а інша - ні), закон має на меті захистити право споживача бути обізнаним з умовами договору, що укладається, на зрозумілій для нього мові, коротко і прозоро, без прихованих невигідних для нього наслідків та умов, з метою уникнення ситуації, коли для належного розуміння договору та його умов споживач мав би детально аналізувати об`ємний матеріал, і з метою уникнення викривлення дійсного волевиявлення позичальника-споживача. Дані вимоги закону не мали на меті надати споживачу формальні підстави для подальшого визнання укладеного договору недійсним. Споживач (позичальник) не звільнений від обов`язку бути добросовісним при укладенні договору, що означає повне з`ясування позичальником умов договору (тобто умов, на яких йому кредитор видасть кредитні кошти, і які наслідки він матиме для себе) до підписання договору і відповідно до отримання позичальником на підставі підписаного договору кредитних коштів, а не навпаки. Згідно ч. 4\~ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», в разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність. На адресу відповідача позивачем було направлено письмову вимогу (повідомлення) вих. №КНО-44.2.2/196 від 01 травня 2024 року про виконання зобов`язання щодо погашення кредитної заборгованості достроково не пізніше 30 календарних днів з дня отримання відповідного повідомлення. Згідно п. 6 ч.1\~ст. 3 ЦК України\~загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium - принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Згідно з абзацом третім частини четвертої\~статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»\~(у редакції станом на 01 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього\~Закону, є нікчемною. 10 червня 2017 року набрав чинності\~Закон України «Про споживче кредитування» від 15 листопада 2016 року № 1734-VІІІ. Цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері. У зв`язку з чим у\~Законі України «Про захист прав споживачів»\~текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить\~Закону України «Про споживче кредитування». Відповідно до частин першої та другої\~статті 11 Закону України «Про споживче кредитування»\~після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Згідно до частини п`ятої\~статті 12 Закону України «Про споживче кредитування»\~умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Згідно частини другої\~статті 215 ЦК України\~недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності\~Законом України «Про споживче кредитування»\~(10 червня 2017 року), щодо платності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті\~11, частини п`ятої статті\~12 Закону України «Про споживче кредитування». Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21). Пунктом 5 спірного кредитного договору встановлено комісію за обслуговування кредитної заборгованості, яка становить 1 943,50 грн. щомісяця, тобто фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо передбачена частиною першою\~статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Необхідність внесення плати за обслуговування кредиту передбачена й у графіку щомісячних платежів, який є частиною кредитного договору від 05 вересня 2020 року. Враховуючи наведене, оскільки [PERSON] було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, а відтак положення пункту 5 кредитного договору, укладеного 05 вересня 2020 року між [PERSON] та АТ «ПУМБ» щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно у терміни та у розмірах, визначених умовами кредитних договорів та у графіках щомісячних платежів, є нікчемними. За такого, нарахування банком комісії за обслуговування кредитної заборгованості є неправомірними, а відтак банк не має права й вимагати її сплати від відповідача. Як вбачається з наданого позивачем розрахунку за кредитним договором № 1001676294601 від 05 вересня 2020 року в рахунок погашення комісії [PERSON] було сплачено 15 548 грн. Умовами договорів не встановлено черговість погашення кредитної заборгованості, а відтак за положеннями\~статті 534 ЦК України\~у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання, у другу чергу сплачуються проценти і неустойка, у третю чергу сплачуються основна сума боргу. За положеннями\~статі 19 Закону України «Про споживче кредитування»\~у разі недостатності суми здійсненого платежу для виконання зобов`язання за договором про споживчий кредит у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості: 1) у першу чергу сплачуються прострочена до повернення сума кредиту та прострочені проценти за користування кредитом; 2) у другу чергу сплачуються сума кредиту та проценти за користування кредитом; 3) у третю чергу сплачуються неустойка та інші платежі відповідно до договору про споживчий кредит. Таким чином, сплачена сума комісії підлягає зарахуванню в першу чергу на погашення процентів, а потім на тіло кредиту, отже заборгованість за кредитним договором №1001676294601 від 05 вересня 2020 року станом на 30 квітня 2024 року, яка підлягає стягненню з відповідача становить 29 567,24 грн. (45 104,11 грн. - (15 5482 грн.- 11,13 грн.), яка складається із заборгованості тілом кредиту. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку що позов Банку підлягає частковому задоволенню, а саме стягнення з [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» заборгованість за кредитним договором № 1001676294601 від 05 вересня 2020 року, що утворилася станом на 30 квітня 2024 року, в розмірі 29 567 грн. 24 коп., яка складається з заборгованості за кредитом. Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Виходячи з вимог цієї статті, та з врахуванням того, що позивач просив в позовній заяві стягнути з відповідача на свою користь судовий збір, враховуючи, що позов задоволено частково, то суд вважає, що є підстави для стягнення з відповідача на користь позивача 856,51 грн. судового збору (29 567,24 (сума, задоволена судом) х 2 422,40 (сума судового збору за позовну заяву) : 83 622,43 (загальна сума позову). На підставі викладено,

Outcome: partial