Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-07 00:00:00

У квітні 2024 року позивач через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позов обґрунтовано тим, що 18.12.2017 між АТ «ЮНЕКС БАНК», правонаступником якого є ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» та [PERSON] було укладено Кредитний договір № 0.008.13.1217.ФО_К, відповідно до умов якого, відповідачу було надано кредит у сумі 25\~000,00 грн. терміном користування до 18.12.2020. В порушення умов договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, в результаті чого, станом на 31.03.2021 має заборгованість в розмірі 71\~862,06 грн., яка складається з: 23\~640,52 грн.\~- прострочена заборгованість по тілу кредиту; 8\~516,09 грн. - прострочені відсотки за кредитом; 26\~162,50 грн. - прострочена\~комісія за обслуговування кредиту; 13\~542,95 грн.\~- штрафи, пеня, яку позивач разом із судовим збором просив стягнути на свою користь з відповідача. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 18.06.2024 цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ОМЕГА ФІНАНС» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором направлено для розгляду за підсудністю до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська. Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08.08.2024 справу прийнято до провадження та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач [PERSON] повідомлялася судом про наявність цивільної справи на розгляді у суді, стороною якої вона є, шляхом направлення поштової кореспонденції суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання. Клопотань до суду про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не надходило. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19\~сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у\~постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). За висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 10 травня 2023 року у справі №755/17944/18, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони, зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. Оскільки відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, тому суд на підставі ч. 8\~ст.178 ЦПК України\~вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 18.12.2017 між АТ «ЮНЕКС БАНК», правонаступником якого є ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» та відповідачем було укладено Кредитний договір № 0.008.13.1217.ФО_К, відповідно до умов якого, відповідачу було надано кредит у сумі 25\~000,00 грн. терміном користування до 18.12.2020 (день остаточного повернення кредиту), а позичальник зобов`язалася повернути отримані кредитні кошти, сплатити комісії, нараховані проценти за користування кредитом та інші платежі в порядку, в строки та на умовах, передбачених цим договором, а також виконати інші умови цього договору. Цільове призначення (мета) кредиту - споживчі потреби. Строк користування кредитом обчислюється від моменту надання кредиту відповідно до пункту 2.1. цього договору (п.1.1.-1.3.) Відповідно до п.1.5 за користування кредитом позичальник сплачує: п.п.1.5.1. проценти за користування кредитом - щомісячно, із розрахунку фіксованої процентної ставки - 12,00% річних. п.п.1.5.2. комісію за надання кредиту - одноразово, не пізніше дня надання кредиту, в розмірі 0.00% від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1 цього Договору. п.п.1.5.3. комісію за обслуговування кредиту - щомісячно, в розмірі 2,99 % від суми кредиту, зазначеної в п 1.1 цього Договору, яка включається до складу щомісячних ануїтетних платежів. Відповідно до п. 2.3. кредитного договору погашення кредиту, комісії за обслуговування кредиту та нарахованих процентів здійснюється Позичальником щомісячно в період з 01 до 10 (включно) числа кожного місяця протягом строку дії цього Договору, починаючи з місяця, наступного за місяцем підписання цього Договору, в сумі 1\~578,50 грн. Згідно п. 2.4. кредитного договору погашення заборгованості за кредитом, комісії за обслуговування кредиту та процентами, а також інших платежів, передбачених умовами цього Договору, здійснюється за допомогою регулярного платежу, який був встановлений на поточний (картковий) рахунок № [NUMBER] Позичальника, шляхом безготівкового перерахування суми платежу, визначеного в п.2.3 цього Договору, та суми інших платежів (при наявності) на рахунок № [NUMBER] в ПАТ «ЮНЕКС БАНК». Відповідно до п. 3.2.2 договору позичальник зобов`язується сплачувати щомісячно платіж по кредиту, комісію за обслуговування та нараховані проценти згідно п.2.3, 2.4 цього Договору, забезпечити повернення отриманого кредиту, комісію за обслуговування і сплату нарахованих процентів та комісій у встановлені цим Договором строки. Додатком №1 до кредитного договору № 0.008.13.1217.ФО_К від 18.12.2017 визначено Графік погашення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів, обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки за Кредитним договором. Окрім цього, відповідач підтвердила отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, шляхом підписання 18.12.2017 паспорта споживчого кредиту. АТ «ЮНЕКС БАНК» виконало свої зобов`язання за вищевказаним договором, а саме надало відповідачу грошові кошти відповідно до умов укладеного договору. Утім, [PERSON] належним чином не виконала свої зобов`язання за кредитним договором № 0.008.13.1217.ФО_К від 18.12.2017, не сплачувала щомісячні платежі за кредитом, комісію за обслуговування та проценти за користування кредитом та інші платежі, тим самим допустила порушення його умов. 28.03.2021 на електронному майданчику (електронна торгова система) ТОВ «Смарттендер» відбувся електронний аукціон з продажу лоту №1 до складу якого входили права вимоги за кредитними договорами фізичних осіб, організатором аукціону та власником активів якого було - АТ «ЮНЕКС БАНК». Переможцем електронного аукціону стало ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС», що підтверджується Протоколом електронного аукціону № UA-РS-2021-03-19-000106-1 від 28.03.2021. 31.03.2021 між АТ «ЮНЕКС БАНК» та ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» укладено договір факторингу №31/03-2021, згідно якого ТОВ «ФК «ОМЕГА ФІНАНС» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками АТ «ЮНЕКС БАНК», у тому числі і до відповідача [PERSON] за кредитним договором № 0.008.13.1217.ФО_К від 18.12.2017. Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість [PERSON] за вказаним кредитним договором станом на 31.03.2021 становить 71 862,06 грн., яка складається з: 23 640,52 грн. - прострочена заборгованість по тілу кредиту; 8 516,09 грн. - прострочені відсотки за кредитом; 26 162,50 грн. - прострочена комісія за обслуговування кредиту; 13 542,95 грн. - штрафи, пеня. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно доч.ч.1,2ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1ст. 626 ЦК України). В силу ч. 1ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. У силу статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 526 ЦК України встановлює, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч.1 ст. 527 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 ст. 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ч. 1 ст. 611 ЦК України). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України). Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України). Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Згідно статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Частина перша статті 1078 ЦК України передбачає, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Досліджуючи наявні у справі докази, суд приходить до висновку про доведеність виникнення у позивача права вимоги до відповідача за кредитним договором № 0.008.13.1217.ФО_К від 18.12.2017, оскільки відповідачем прострочено виконання грошового зобов`язання в строки, передбачені умовами кредитного договору, доказів погашення заборгованості за укладеним договором в повному обсязі відповідачем до суду не надано. Суд вважає, що позовні вимоги є правомірними, обґрунтованими і підлягають задоволенню, однак частково\~шляхом стягнення заявленої кредитної заборгованості у вигляді простроченої заборгованості за тілом кредиту та простроченої заборгованості за відсотками. Щодо стягнення заборгованості за комісією. Суд приходить вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача комісії в розмірі 26\~162,50 грн. за кредитним договором № 0.008.13.1217.ФО_К від 18.12.2017 є не правомірною, оскільки у Постанові від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо). Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за управління кредитом, адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку. З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Згідно з частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Враховуючи вищевикладене, умови кредитного договору № 0.008.13.1217.ФО_К від 18.12.2017 щодо сплати комісії в розмірі 26\~162,50 грн. за надання кредиту є нікчемними, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Щодо стягнення заборгованості за штрафом і пенею. Підпунктом 3.2.6. кредитного договору № 0.008.13.1217.ФО_К від 18.12.2017 визначено, що Сторони дійшли згоди, що у випадку порушення Позичальником однієї або декількох умов цього Договору, а також п. 3.2.2, п. 2.3, цього Договору, у т. ч. несвоєчасної сплати процентів за користування кредитними коштами, які сплачується Позичальником згідно з п. п. 1.5.1 та несвоєчасної сплати комісії за обслуговування кредиту згідно п. п. 1.5.3 цього Договору, Позичальник сплачує Банку штраф за кожен випадок такого порушення у розмірі 200.00 грн. Відповідно до п. 4.1. кредитного договору № 0.008.13.1217.ФО_К від 18.12.2017 за порушення строків повернення кредиту та/або комісії за обслуговування та/або процентів та/або комісій Позичальник сплачує Банку додатково до встановленої за кредитом процентної ставки пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ від суми зазначеної простроченої заборгованості (суми кредиту та/або комісії за обслуговування та/або процентів та/або комісій), розрахованої за кожний день прострочення платежу, включаючи день сплати заборгованості. Сума пені не може бути більшою за 15 процентів суми простроченого платежу. Згідно паспорту споживчого кредиту, підписаного відповідачем, сукупна сума неустойки (штраф, пеня) не може перевищувати 50% суми кредиту. Статтею 611 ЦК передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені). Відповідно до ч.3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Згідно із ч.ч.1,2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (ст.ст.546, 549, 550 ЦК України). У постанові від 30.08.2023 (справа № 686/17191/21) Верховний Суд зробив наступні висновки. З аналізу зазначеного можна виділити такі критерії, які суди повинні враховувати при застосуванні частини третьої статті 551 ЦК України: значне перевищення розміру неустойки заявленому розміру збитків (співмірність); наявність інших обставин, які мають істотне значення, якими, зокрема, можуть бути: ступінь виконання зобов`язання боржником; причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання; наслідки порушення зобов`язання; поведінка винної сторони щодо вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні. Суди мають виходити з обставин конкретної справи, враховувати передбачені частиною третьою статті 2 ЦПК України основні засади цивільного судочинства, зокрема змагальність сторін, диспозитивність, пропорційність, а також передбачені частиною шостою статті 3 цього Кодексу принципи справедливості, добросовісності та розумності. При цьому, як за змістом норм законодавства, так і відповідно до положень кредитного договору № 0.008.13.1217.ФО_К від 18.12.2017 (п.п.3.2.6, 4.1) пеня та штраф є різновидами цивільної відповідальності (неустойки) за порушення договірного зобов`язання, які нараховуються різними способом, в різному розмірі та за різний період. В той же час, позивач, заявляючи їх до стягнення, у розрахунку заборгованості об`єднує їх разом, наводячи загальну суму боргу для цих двох видів штрафних санкцій, що не дозволяє суду перевірити яким чином, у якому розмірі та за який період нараховано кожний з цих двох видів неустойки, а відтак і перевірити правильність/правомірність їх нарахування. За таких обставин, приймаючи до уваги, що позивачем не доведено перед судом правомірність нарахування заявлених до стягнення пені та штрафу, а у відповідності до ст.81 ч.6 ЦПК України судове рішення не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача заявлених пені та штрафу. Крім того, задовольняючи позовні вимоги частково, суд також керувався і тим, що цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконаного обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки, різновидами якої є пеня та штраф (ст.549 ЦК України). Згідно наведених вище положень укладеного між сторонами кредитного договору № 0.008.13.1217.ФО_К від 18.12.2017 (п.п.3.2.6, 4.1) нарахування відповідачу пені та штрафів, як складових загальної кредитної заборгованості відповідача, відбулось за невиконання відповідачем свого договірного грошового зобов`язання недотримання строків погашення кредиту (тіла, процентів, комісії), тобто і штраф і пеня фактично нараховані за одне й те саме порушення позичальником умов кредитного договору. Разом з тим, ст.61 Конституцією України прямо заборонено притягнення особи до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. За таких обставин, а також враховуючи, що відповідно до ст.549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення (недотримання строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором) є недотриманням положень, закріплених у ст.61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні застосування та стягнення і пені, і штрафу. Наведені вище висновки суду, покладені в основу часткового задоволення позову, повністю відповідають правовій позиції, що міститься у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі №6-2003цс15, а також у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року по справі №554/2743/14-ц, від 21 лютого 2018 року по справі №344/10723/15-ц, від 21 березня 2018 року по справі №306/55/15-ц, від 28 березня 2018 року по справі №522/10828/15-ц, від 28 березня 2018 року по справі №369/844/16-ц, від 11 квітня 2018 року по справі №756/2765/15-ц, від 18 квітня 2018 року по справі №296/9624/14-ц, від 18 квітня 2018 року по справі №381/2112/15-ц, від 16 травня 2018 року по справі №548/264/15-ц, від 13 червня 2018 року по справі №659/559/16-ц, від 25 липня 2018 року по справі №318/273/16-ц, від 25 липня 2018 року по справі №631/1348/16-ц, від 16 лютого 2022 року по справі №333/4292/15-ц. З огляду на вищевикладене, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, які свідчать про наявність у відповідача заборгованості перед позивачем на час розгляду справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, а саме з відповідача, на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № 0.008.13.1217.ФО_К від 18.12.2017 в частині простроченої заборгованості за тілом кредиту в розмірі 23\~640,52 грн. та прострочених процентів за кредитом в розмірі 8\~516,09 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог належить відмовити. Відповідно ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судовий збір покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже з відповідача на користь позивача слід стягнути в рахунок судових витрат судовий збір у розмірі 1\~083,97 грн. (2\~422,40 грн. х 32\~156,61 грн. : 71\~862,06 грн.).

Outcome: partial