Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-02 00:00:00

Позивач АТ «ПУМБ» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що АТ «ПУМБ» відповідачу [PERSON] 30.04.2021 на підставі кредитного договору № 2001866186801 видано кредитну картку з кредитним лімітом в сумі 20000,00 грн., який пізніше було збільшено до 40000,00 грн. Відповідач не виконує свої кредитні зобов`язання належним чином довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем станом на 04.06.2024 року складає 59897,62 грн., з яких: - 39995,40 грн. - заборгованість за кредитом; - 19902,22 грн. - заборгованість процентами. Позивач направив письмову вимогу (Повідомлення) відповідачу на адресу місця проживання, яку він зазначив у анкеті на отримання кредиту, однак у наданий строк заборгованість відповідачем погашена не була. За таких умов, позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» заборгованість у розмірі 59897,62 грн. та судові витрати у розмірі 2422,40 грн. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. В ухвалі про відкриття спрощеного позовного провадження від 09.08.2024 року відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Від відповідача [PERSON] на адресу суду за вх. № 3624/24-Вх від 22.08.2024р. надійшов відзив, у якому відповідач вказав, що вважає позовну заяву необґрунтованою та такою, що не підтверджена ніякими доказами. Зазначив, що позивачем не додано Правила користування платіжною карткою та тарифи банку, підписані відповідачем, не надано доказів, що б підтверджували факт видачі відповідачу кредитної картки, про яку йдеться в заяві на приєднання до ДКБО. Витяг з публічної пропозиції до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб не містить підпису відповідача, тому вважав, що його умови не можуть вважатись складовою частиною укладеного між сторонами договору. Зауважив, що розрахунок заборгованості за кредитом не може підтверджувати наявність кредитної заборгованості відповідача, оскільки не є документом первинного бухгалтерського обліку, посилання на наявність такого розрахунку як на підставу задоволення позовних вимог є необґрунтованим, оскільки сам розрахунок, виписка по рахунку є внутрішніми документами банку та не містять відомостей чи видавалась кредитна картка, на який строк та правильність нарахування відсотків позивачем, а також зробити висновок, що ця заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору та неможливо встановити, які саме умови спірного договору порушені відповідачем. Вказав, що у зв`язку з ненаданням позивачем первинних бухгалтерських документів які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості вважає позов необґрунтованим. Тому просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Стороною позивача в особі представника [PERSON] скеровано до суду відповідь на відзив [PERSON] на позовну заяву АТ «ПУМБ» за вх. №3990/24-Вх від 17.09.2024р., у якій представник вказав, що банк повністю не погоджується з викладеними у відзиві доводами. Вказав, що підтвердженням надання кредиту є Заява на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (далі ДКБО) від 30.04.2021, яка була підписана відповідачем та паспорт споживчого кредиту від 30.04.2021р. Банк належним чином виконав зобов`язання надавши кредитні кошти. Відповідач погодився з запропонованими умовами, підписав заяву та фактично отримав грошові кошти. Протягом дії Зави кредитний ліміт на заяву збільшувався, хронологія вказана у Довідці про збільшення кредитного ліміту. У заяві, підписаній відповідачем вказано, що підписанням заяви клієнт беззастережно підтверджує, що приймає Публічну пропозицію АТ «ПУМБ» на укладення ДКБО, яка розміщена на самі pumb.ua в повному обсязі, відповдіач ознайомлений із ДКБО та цілком згоден з ним, всі умови ДКБО відповідачу зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. Вказав що судова практика, яка трактувала публічний договір в банківський сфері як такий, що підлягає особистому підписанню з боку клієнта не може бути прийнята до уваги, враховуючи зміни, які відбулися у законодавстві з приводу публічного договору при наданні фінансових послуг та які набрали чинності з 19.01.2020. Заява підписана відповідачем, коли вже діяла нова норма закону, що регулює порядок укладення договорів фінансових послуг шляхом підписання індивідуальної частини та розміщення публічної частини на веб-сайті. Договір комплектного банківського обслуговування фізичних осіб є публічною частиною договору, до якої приєднався відповідач, підписавши заяву, яка є індивідуальною частиною договору. Вважав, що відповідач не довів, що його не ознайомили на момент підписання заяви із ДКБО, у кожному відділенні банку є ДКБО у паперовій формі та працівники банку з ними ознайомлюють, всі редакції ДКБО знаходяться на сайті банку. Також вказав, що банк ніколи не відмовлявся надавати консультацію, яку можна отримати через колцентри, особисто у відділенні та на письмове звернення. Вважав, що факт отримання коштів відповідачем підтверджується заявою, платіжною інструкцією, паспортом споживчого кредиту, розрахунком заборгованості, випискою з особового рахунку відповідача. Щодо розрахунку заборгованості вказав, що він має табличну форму та містить детальну інформацію відносно графіку повернення тіла кредиту та процентів з розбивкою на суми та конкретні календарні дати, відомості щодо фактичної суми погашення відповідачем кредиту з розбивкою на суми та конкретні календарні дати, залишок непогашеної суми за кожним конкретним платежем. Зразок документу «розрахунок заборгованості» нормативним актами не затверджено і його розробка віднесена до компетенції кожної банківської установи. Наданий розрахунок є формою встановленою банком, мета якого - фіксування кредитної заборгованості клієнта-боржника. Вказав на обов`язок відповідача надати власний розрахунок заборгованості у разі незгоди з таким розрахунком позивача. Вважав виписку належним і допустимим доказом. Зазначив про принципи презумпції правомірності правочину та обов`язковості договору. Тому просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Інших заяв, клопотань від сторін до суду не надходило. Дослідивши надані позивачем письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 30 квітня 2021 року відповідач [PERSON] звернувся до позивача з заявою № 2001866186801 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб. Згідно положень даної заяви, підписанням цієї заяви клієнт підтвердив отримання Публічної пропозиції на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБО), яка розміщена АТ «ПУМБ»: pumb.ua в повному обсязі, з урахуванням умов надання усіх послуг, як обраних безпосередньо при прийнятті послуг, які можуть бути надані йому в процесі обслуговування (з урахуванням всіх змін) і погоджується з тим, що може будь-які передбачені ДКБО послуги, в тому числі через Дистанційні канали обслуговування (за наявності технічної можливості у банку). Просив підключити його до SMS-банкінгу, вказавши номер мобільного телефону. Відповідач просив відкрити на його ім`я поточний рахунок [NUMBER] у гривні та надати кредитну картку, номер якої [NUMBER] , тип не персоніфікована, та встановити на його поточний рахунок кредитний ліміт 20000,00 грн. Розрахунковий день та платіжна дата: 30 число місяця. Строк дії кредитного ліміту: 12 місяців. З дня отримання кредитного ліміту. Зі спливом вказаного строку дія кредитного ліміту продовжується кожного разу на такий самий строк за відсутності заперечень будь-якої з сторін або підстав для його скорочення в порядку, визначеному ДКБО. Підписанням заяви підтвердив, що ним отримана платіжна картка у непошкодженому стані, з правилами користування якою ознайомлений. Стандартна процентна ставка та реальна річна процентна ставка складає 47,88% річних. Орієнтовна загальна вартість кредиту для споживча за весь строк користування кредитом (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та платежі) 12577,58 грн. Згідно розділу заключні положення (кредитна картка) права та обов`язки клієнта і банку, їх відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору, а також порядок зміни і припинення дії договору визначаються умовами ДКБО, які погоджуються клієнтом при підписанні цієї заяви. При цьому згідно вказаних положень клієнт погоджується самостійно відстежувати повідомлення на сайті банку, в тому числі щодо змін до ДКБО. Тарифи, як складова частина ДКБО можуть змінюватися у порядку та на умовах, зазначених вище. Вказаними положеннями також передбачено відповідальність за неналежне виконання умов договору щодо застосування штрафів та вказано, що у випадку виникнення простроченої заборгованості за кредитом застосовується процентна ставка на суму основного боргу у розмірі 62% річних. Згідно положень розділу Підтвердження і запевнення підписанням цієї заяви клієнт підтвердив ознайомлений з ДКБО, Тарифами банку та цілком згодний. Всі умови ДКБО йому зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення. [PERSON] отримав від банку примірник заяви про приєднання до ДКБО № 2001866186801 від 30.04.2021р. Вказана заявка підписана особистим підписом клієнта [PERSON] 30.04.2021. Згідно даних копії паспорту споживчого кредиту Інформації яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, тип кредиту - кредитна лінія, ліміт кредиту: 20000,00 грн., строк кредитування: 12 місяців, зі спливом вказаного строку продовжується на такий самий строк у разі відсутності заперечень будь-якої з сторін. Пільгова процентна ставка: 0%, стандартна процентна ставка 47,88%, реальна річна процентна ставка за умови використання кредиту поза межами пільгового періоду та погашення кредиту рівними сумами: 4788%річних, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом: 12577,58грн., процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту: 62,0% річних, яка застосовується з першого дня виникнення простроченої заборгованості на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно довідки про збільшення кредитного ліміту по договору № 2001866186801, дата 30.04.2021р., боржник [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] 30.04.2021р. встановлено кредитний ліміт у сумі 20000,00грн., який у подальшому збільшувався до максимальної суми у 40000,00грн. 14.12.2021р., після чого станом на 27.02.2022р. було зменшено до 33500,00 грн. та станом на 13.05.2022р. знову збільшено до 40000,00 грн. Згідно розрахунку заборгованості [PERSON] перед Акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний Банк» за кредитним договором № 2001866186801 від 30.04.2021 зі всіма змінами і доповненнями до нього, станом на 04.06.2024р. (включно), загальна сума грошових вимог позивача до відповідача станом на 04.06.2024р.: прострочена заборгованість за сумою кредиту: 59897,62 у тому числі: - заборгованість за сумою кредиту - 39995,4 грн.; - заборгованість за відсотками - 19902,22 грн., заборгованість за комісією - 0грн. Відповідно наданої виписки/особовий рахунок з 30.04.2021р. по 04.06.2024р. [PERSON] , вбачається, що у період з 30.04.2021 по 31.05.2022 [PERSON] фактично користувався коштами рахунку шляхом поповнення рахунку Lifecell, покупок через POS- термінал, видачі готівки. Також у період з 15.05.2021 по 30.06.2022 відбувались перекази Visa Money Transfer, надходження коштів в межах сервісу МПС Visa International Visa Money Transfer, погашення заборгованості за відсотками. Також у період з 30.05.2021 нараховувались відсотки за користування лімітом ККП за договором № 2001866186801 від 30.04.2021 та відбувалась рекласифікація заборгованості за нарахованими відсотками в прострочену згідно договору № 2001866186801 від 30.04.2021. Відповідно до копії письмової вимоги (повідомлення) вих.№ КНО-44.2.2/325 від 05.06.2024 позивач звернувся до відповідача з вказаною вимогою про повернення кредитних коштів за кредитним договором № 2001866186801 від 30.04.2021, вказавши про наявність заборгованості, яка станом на 04.06.2024 становить 59897,62 грн. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Відповідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст.1054 та ч. 2 ст. 1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Заперечуючи у своєму відзиві проти задоволення позовних вимог відповідач вказав, що позивачем не було надано правил користування платіжною карткою та тарифів банку, підписаних відповідачем та доказів видачі відповідачу платіжної картки, витяг з публічної пропозиції до договору ДКБО не має підпису відповідача, а позивачем не надано документів первинної бухгалтерської звітності. Суд звертає увагу, що заперечуючи проти задоволення позову відповідач не спростовує та не заперечує факту укладення договору № 2001866186801 від 30.04.2021 та відповідності його змісту досягнутим сторонами домовленостям. Так само відповідач не заперечує факту отримання кредитних коштів та користування ними, не заперечує проти наданого позивачем розрахунку заборгованості ні в частині нарахованого тіла кредиту, ні у частині нарахованих відсотків та не надає власного розрахунку заборгованості. Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно положень ст.ст. 77-79 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Верховний Суд у своїй постанові від 23.10.2019 по справі № 917/1307/18 розтлумачив сутність принципу змагальності та неможливість застосування учасником справи концепції негативного доказу для обґрунтування власної позиції. Так, Верховний Суд зазначив, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьому, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( Проніна проти України , № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Щодо твердження відповідача про недоведеності видачі йому кредитної картки, то таке твердження спростовується заявою № 2001866186801 від 30.04.2021 на приєднання до ДКБО фізичних осіб, підписаною [PERSON] , де чітко вказано про отримання клієнтом (відповідачем) платіжної картки та ІПН. Щодо твердження про відсутність його підпису на витягу з публічної пропозиції до ДКБО та Правилах користування платіжною карткою та тарифах банку то слід вказати, що згідно положень ст. 6 ЗУ «Про фінансові\~послуги та\~державне регулювання\~ринків фінансових\~послуг» (в\~редакції Закону\~від 14.04.2021,\~чинній на\~час виникнення\~правовідносин)\~фінансові послуги\~відповідно до\~положень цього\~Закону надаються\~суб`єктами\~господарювання на\~підставі договору.\~Договір про\~надання фінансових\~послуг (крім\~послуг з\~торгівлі валютними\~цінностями та\~послуг з\~переказу коштів,\~якщо відповідні\~правочини повністю\~виконуються сторонами\~у момент\~їх вчинення\~і при\~проведенні відповідних\~операцій у\~суб`єкта первинного\~фінансового моніторингу\~не виникає\~обов`язку здійснення\~ідентифікації та/або\~верифікації клієнта\~згідно із\~законом)\~укладається виключно\~в письмовій\~формі.\~У разі\~якщо договір\~укладається шляхом\~приєднання,\~договір складається\~з публічної\~частини договору\~та індивідуальної\~частини договору,\~підписанням якої\~клієнт приєднується\~до договору\~в цілому.\~Публічна частина\~договору про\~надання фінансових\~послуг оприлюднюється\~та повинна\~бути доступною\~для ознайомлення\~клієнтів на\~власному веб-сайті\~особи,\~яка надає\~фінансові послуги,\~і надається\~клієнту за\~його вибором\~у спосіб,\~що дає\~змогу встановити\~дату надання,\~з використанням\~контактних даних,\~зазначених клієнтом. Усі редакції публічної частини договору повинні зберігатися на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, із зазначенням строку їх дії. Індивідуальна частина договору укладається з клієнтом у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа) з обов`язковим зазначенням у такому договорі умов, передбачених частиною першою цієї статті. Якщо індивідуальна частина договору укладена в паперовому вигляді, примірник індивідуальної частини та додатки до неї (за наявності) надається клієнту одразу після його підписання, але до початку надання клієнту фінансової послуги. Як вбачається із матеріалів справи відповідач підтвердив свою згоду на те, що прийняв публічну пропозицію на укладення Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, ознайомлений з ДКБО та тарифами банку та цілком з ними згоден, про що свідчить підпис відповідача у заяві на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та у паспорті кредиту. Щодо твердження відповідача про ненадання належних доказів, що підтверджують заборгованість слід вказати наступне. Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній на час звернення до суду з позовною заявою), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (в редакції, чинній на час вирішення справи судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій). Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором. Даний висновок відповідає висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 17 грудня 2020 року по справі №278/2177/15-ц , від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц. У постанові Верховного Суду від 12 квітня 2023 року у справі № 569/15311/21 (провадження № 61-11750св22) зазначено, що на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника (іпотекодавця) на користь банку, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню. У цій справі відповідач не заперечує проти розміру заборгованості, не спростовує його. З огляду на вищевикладене, виходячи з вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається відповідач як на підставу для відмови у задоволенні позову не знайшли свого підтвердження, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог. Так само суд погоджується з наданим розрахунком заборгованості, який не спростовано відповідачем. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України визначено способом захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обов`язку в натурі. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити повністю та стягнути з [PERSON] на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 59897,62 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача, тому з [PERSON] на користь АТ «Перший Український Міжнародний Банк» слід стягнути сплачений за подання позовної заяви судовий збір в сумі 2422,40 грн.

Outcome: approved