Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-08 00:00:00

Керівник Чуднівської окружної прокуратури звернувся до суду з позовом, в інтересах держави, в особі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області до [PERSON] , третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог Товариство з обмеженою відповідальністю «А.Т.К.», про конфіскацію земельної ділянки, в якому просить припинити громадянці російської федерації [PERSON] право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером: 1823182100:07:003:0011 площею 4,6348 га, що знаходиться на території Любарської селищної ради Житомирської області, шляхом конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області. Позовна заява мотивована тим, що відповідно до державного акту серії ЯБ №023079, який виданий 12.11.2004 Любарською районною державною адміністрацією [PERSON] набула право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 1823182100:07:003:0011 площею 4,6348 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Любарської селищної ради. Згідно договору оренди землі від 02.12.2016 громадянкою російської федерації [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 1823182100:07:003:0011 площею 4,6348 га передано в оренду ТОВ «А.Т.К.». Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, земельна ділянка з кадастровим номером 1823182100:07:003:0011 належить на праві власності [PERSON] та згідно договору від 02.12.2016 перебуває в оренді ТОВ «А.Т.К.» Відповідно до інформації управління ДМС у Житомирській області від 13.03.2023 відомості щодо отримання паспорту громадянина України, паспорту громадянина України для виїзду за кордон або посвідки на тимчасове або постійне проживання на території України у [PERSON] відсутні. Враховуючи, що вказана земельна ділянка наразі не відчужена, прокурор вважає, що наявні підстави для конфіскації за рішенням суду та подальшого продажу на земельних торгах земельної ділянки. Ухвалою суду від 29 березня 2024 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено в порядку загального позовного провадження. 17 травня 2024 року ухвалою судді Любарського районного суду підготовче засідання у цивільній справі закрито. Розгляд справи, який відкладався, призначено на 09 год. 00 хв. 9 жовтня 2024 року. Прокурор Чуднівської окружної прокуратури на розгляд справи не з`явився, подав до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує і просив суд їх задовольнити. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення в справі. Розгляд справи просить провести без участі прокурора. Представник ГУ Держгеокадастру в Житомирській області на розгляд справи не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Заяв та клопотань до суду не подавав. Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату час та місце розгляду справи повідомлялася шляхом оголошення про виклик на офіційному веб-порталі судової влади України. Представник третьої особи на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог ТзОВ «А.Т.К.» на розгляд справи не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. Клопотань та заяв до суду не подав. Відповідно до ч.1 ст.223 ЦПК України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно ч.3 ст.211\~ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ст.280\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, не подав відзив на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що позивач проти ухвалення заочного рішення не заперечує, відповідачка про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, в установлений строк відзив на позов не подала, суд вважає за можливе на підставі ст.\~211,\~280 ЦПК України\~провести розгляд справи за відсутності сторін за наявними в справі матеріалами та ухвалити заочне рішення. 9 жовтня 2024 Любарським районним судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №023079, виданого на підставі розпорядження Любарської районної державної адміністрації від 06.10.2004 за №316, належить земельна ділянка площею 4,6348 га, з кадастровим номером 1823182100:07:003:0011. Відповідно до листа Управління ДМС України в Житомирській області від 01.03.2023 №57/2427 перевіркою обліку УДМС у Житомирській області не встановлена інформація щодо оформлення паспорта громадянина України, паспорта громадянина України для виїзду за кордон, посвідки на тимчасове або постійне проживання стосовно [PERSON] . Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власників на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 18.03.2024 за №370276569 вбачається, що за [PERSON] зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером: 1823182100:07:003:0011 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, серії та номер ЯБ №023079 виданого 12.11.2004 Любарською райдержадміністрацією Житомирської області. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 33686290 від 02.02.2017. Право оренди вищезазначеної земельної ділянки зареєстровано за ТзОВ «А.Т.К.». Строк дії 15 років. Із договору оренди землі від 02.12.2016 р., встановлено, що між [PERSON] та ТзОВ «А.Т.К.» укладено договір оренди землі загальною площею 4,6348 га, яка знаходиться на території Веселківської сільської ради на 15 років. Інформація Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку вказує, що 31.01.2017 здійснена державна реєстрація права (в державному реєстрі прав) земельної ділянки з кадастровим номером 1823182100:07:003:0011 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,6348 що розташована: Житомирська область Любарський район Веселківська сільська рада та належна на праві власності [PERSON] . Право оренди земельної ділянки зареєстровано 31.01.2017 за ТзОВ «А.Т.К.». Чуднівською окружною прокуратурою 19.04.2023 та 30.05.2023 відповідно до вимог\~ст.23 Закону України «Про прокуратуру»\~на адресу Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області направлено повідомлення про встановлені порушення з метою вжиття належних заходів реагування. Листом від 05.06.2023 №10-6-0.6-1926/2-23 Головне управління Держгеокадастру у Житомирській області повідомило про неможливість звернення з позовом до суду, у зв`язку із обмеженим фінансуванням та відсутністю коштів для сплати судового збору. Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Такий висновок повністю відповідає позиції, що викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18. Таким чином, обґрунтування, наведені прокурором в позові щодо представництва в суді, суд вважає достатніми для його звернення до суду, оскільки порушуються питання захисту інтересів держави, і інші державні органи не здійснили ефективний захист інтересів держави щодо захисту її майнових прав. Положеннями статей 13,14\~Конституції України визначається, що земля та інші природні ресурси є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених\~Конституцією України. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Правовий режим земельних відносин, порядок і умови набуття та припинення права власності, а також права володіння, користування земельними ділянками визначаються законами. Відповідно до ст.1\~Земельного кодексу\~України земля в Україні є національним багатством і перебуває під особливою охороною закону. За змістом положень\~ст.41 Конституції України, ст.ст.319,\~321 ЦК України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями (особами без громадянства) визначені і нормами\~Закону України «Про міжнародне приватне право», положеннями Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України. Відповідно до ч.1,2 ст.38 Закону України «Про міжнародне приватне право», право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться. Згідно з ч.1 ст.39 даного Закону, виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Відповідно до\~ст.378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Відповідно до ч.2 ст.373 ЦК України\~право власності на землю гарантується\~Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно ч.1,2,4 ст.374\~ЦК України суб`єктами права власності на землю (земельну ділянку) є фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Іноземці, особи без громадянства можуть набувати право власності на землю (земельні ділянки) відповідно до закону. Права та обов`язки суб`єктів права власності на землю (земельну ділянку) встановлюються законом. Згідно п.а ч.1ст.\~80\~Земельного кодексу\~України суб`єктами права власності на землю є громадяни та юридичні особи - на землі приватної власності. Згідно з ч.3 ст.81\~Земельного кодексу\~України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. Проаналізувавши положення ст.81\~Земельного кодексу\~України можливо зробити висновок, що іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати право власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення на підставі цивільно-правових угод та прийняття спадщини, а на землі сільськогосподарського призначення лише шляхом прийняття спадщини, інших підстав для отримання земель сільськогосподарського призначення у власність даною категорією громадян не передбачено. З системного аналізу норм земельного законодавства можна зробити висновок, що землі сільськогосподарського призначення на постійній основі можуть належати тільки громадянам України. Відповідно до ст.125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації таких прав. Статтею 22\~ЗК України визначено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо). Згідно пункту «е» ч.1\~ст.140 Земельного кодексу України, однією з підстав примусового припинення права власності на земельну ділянку є невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Відповідно до ч.1,2 ст.145\~ЗК України якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Таким чином, громадянка російської федерації [PERSON] 12 листопада 2004 року отримала у власність земельну ділянку сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 1823182100:07:003:0011 площею 4,6348 га, яку у встановленому законом порядку протягом року не відчужила, володіє до цього часу, що є порушенням вимог земельного законодавства. Разом з тим, про відсутність у відповідачки наміру виконати обов`язок щодо відчуження земельної ділянки, також свідчить факт укладення договору оренди землі 01.12.2016 на 15 років. Відповідно до п. в ч.1 ст.143\~ЗК України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки. Також п.10 ч.1 ст.346\~ЦК України передбачено, що право власності припиняється у разі конфіскації. Частиною 1\~ст.348 ЦК України\~встановлено, що якщо з підстав, що не були заборонені законом, особа набула право власності на майно, яке за законом, який був прийнятий пізніше, не може їй належати, це майно має бути відчужене власником протягом строку, встановленого законом. Якщо майно не відчужене власником у встановлені законом строки, це майно з урахуванням його характеру і призначення за рішенням суду на підставі заяви відповідного органу державної влади підлягає примусовому продажу. У разі примусового продажу майна його колишньому власникові передається сума виторгу з вирахуванням витрат, пов`язаних з відчуженням майна. Частиною 5 ст.41\~Конституції України встановлено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Пунктом 10 ч.1 ст.346 Цивільного кодексу\~України визначено конфіскацію, як одну з підстав припинення права власності. Аналіз вищевказаних норм дає підстави для висновку, що законом передбачений чіткий обов`язок іноземця чи особи без громадянства відчужити земельну ділянку сільськогосподарського призначення протягом 1 року з дня набуття права власності на неї. Вказана норма є імперативною та не передбачає винятків. У випадку не відчуження такої земельної ділянки іноземцем чи особою без громадянства у встановлений законом строк, така земельна ділянка підлягає конфіскації на користь держави. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~(далі - Перший протокол, Конвенція), кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте, попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18 вересня 2013 року (справа № 6-92цс13) зазначено, що основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому, в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», від 11 березня 2003 року «Новоселецький проти України», від 1 червня 2006 року «Федоренко проти України»), Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст. 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. У відповідності до ч.4 ст. 145 ЗК України, конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Статтею 153\~ЗК України передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. У випадках передбачених цим Кодексом та іншими законами України, допускається викуп земельної ділянки. При цьому, власникові земельної ділянки відшкодовується її вартість. Враховуючи, що [PERSON] не дотримано передбаченої земельним законодавством процедури щодо відчуження набутої у власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення протягом року, земельна ділянка з кадастровим номером: 1823182100:07:003:0011 площею 4,6348 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Любарської селищної ради Житомирського району Житомирської області, а тому право власності відповідача на вказану земельну ділянку необхідно припинити шляхом конфіскації. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов прокурора є обґрунтованим й підлягає задоволенню у повному обсязі. Згідно з ч.1\~ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги Керівника Чуднівської окружної прокуратури в інтересах держави задоволено у повному обсязі, в силу\~ст.141 ЦПК України\~з відповідача на користь Житомирської обласної прокуратури слід стягнути 3028,00 грн. судового збору.

Outcome: approved