Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 113761,95 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 23.06.2009 р. між ним і відповідачем було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 9000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 %, що визначений в Тарифах, що діяли на дату нарахування та викладені на сайті банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що передбачено п. 5.5 «Правил користування платіжною карткою» з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Оскільки відповідач взяті на себе зобов`язання по погашенню кредиту та сплаті відсотків за договором кредиту не виконує, станом на 03.10.2018 р. у нього виникла заборгованість за кредитом у вказаному розмірі, що порушує права позивача, а тому позивач просить суд задовольнити позовні вимоги повністю та стягнути вказану суму заборгованості та судові витрати понесені позивачем при подачі позову до суду. Заочним рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22.02.2019 р. позов задоволено, стягнути з [PERSON] на користь АТ «Комерційний Банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 23.06.2009 р. у розмірі 113761,95 грн. та судові витрати в розмірі 1762,00 грн. Не погодившись з таким рішенням, відповідачем [PERSON] 16.10.2023 р. було подано заяву про перегляд заочного рішення, яка мотивована тим, що він не був повідомленим про розгляд справи та те, що є підстави для відмови у задоволенні позову в повному обсязі. Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22.02.2024 р. заочне рішення скасовано. Представник позивача в судове засідання не прибув ,про розгляд справи судом повідомлений належно. Представник відповідача в судове засідання не прибув, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за відсутності сторони відповідача, підтримав заяву про скасування заочного рішення. В силу вимог ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлено, що між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір б/н від 23.06.2009 р., за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 %, що визначений в Тарифах що діяли на дату нарахування та викладені на сайті банку, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що передбачено п. 5.5 «Правил користування платіжною карткою» з кінцевим терміном повернення, який відповідає строку дії картки. Як вбачається з п. 1.7. Статуту Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (нова редакція), згідно з рішенням Єдиного акціонера Банку від 21.05.2018 р. № 519 було змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк». Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» є правонаступником всіх прав та зобов`язань Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (а.с. 23-24). Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит. При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умовами якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Даний кредит надавався на підставі умов та правил надання клієнтам банківських послуг, а також правил користування платіжною карткою та тарифів банку, вказаних в заяві і в пам`ятці. Відповідно до п. 6.5 «Умов та правил надання банківських послуг» позичальник зобов`язаний погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Також відповідач надав згоду, що відповідно до п. 8.6. «Умов та правил надання банківських послуг», у разі порушення ним термінів платежів за будь-яким із грошових зобов`язань, передбачених цим договором, більше ніж на 120 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Згідно з ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В пункті 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», судам роз`яснено, що договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія однією із форм її кредитування, в якій у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами (траншами). Статтею 526\~ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Однак, відповідач свої зобов`язання по договору не виконує належним чином, чим порушує умови договору та норми цивільного законодавства, зокрема ст. ст. 526, 1054 ЦК України. Погіршення матеріального стану відповідача та не можливість погашати кредит не звільняє його від взятих на себе зобов`язань за договором. Як вбачається з наданого розрахунку заборгованості, станом на 03.10.2018 р. заборгованість за кредитом складає 8742,66 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом з 05.03.2009 р. по 01.10.2018 р. складає 105019,29 грн., а всього - заборгованість у розмірі 113761,95 грн. Таким чином, між сторонами виник спір з приводу повернення грошових коштів отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником. Відповідно до\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Стаття 633 ЦК України\~передбачає, що договори, які укладаються банком з фізичними особами є публічними. Відповідно до ст. 629\~ЦПК України\~договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 525\~ЦПК України\~одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 610\~ЦПК України\~порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання.. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1\~ст. 1055 ЦК України). Щодо заявленого представником відповідача клопотання про застосування строків позовної давності до вимог про стягнення суми боргу, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3\~ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Відповідно до ч. 4\~ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності, відповідно до\~ст. 257 ЦК України, щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки, згідно з\~ст. 261 ЦК України, а не закінченням строку дії договору, такого правового висновку дійшов ВС України у справі 6-14цс14 від 18.06.2014 р. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 23.06.2009 року відповідачем була внесена сума коштів на погашення заборгованості у розмірі 450,00 грн. 23.10.2014 року. Таким чином момент коли банк дізнався про порушення свого права щодо несвоєчасного повернення наданих кредитних коштів відповідачем настав 23.10.2014 р., коли відповідач останній раз здійснив сплату за кредитним договором № б/н від 23.06.2009 р. Заява позичальника не містить встановленого графіку погашення кредиту, а також не встановлено кінцевого терміну погашення кредиту, за таких обставин перебіг позовної давності почався з моменту останнього платежу по кредиту, тобто 23.10.2014 р., що узгоджується з правовою позицією, викладеною у Постанові КЦС ВС від 15.01.2021 № 494/366/19 (61-2084св20). Відповідно до\~статті 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта\~статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга\~статті 258 ЦК України\~передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Відповідно до\~статті 253 ЦК України\~перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята\~статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. З матеріалів справи вбачається, що 01.11.2018 р. АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до Васильківського міськрайонного суду Київської області із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Водночас, як вбачається з матеріалів справи, за період з 2014 р. по 2018 р. Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» не зверталося до суду з вимогою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Згідно з\~статтею 266 ЦК України\~зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Згідно з ч. 1\~ст. 259 ЦК України\~позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно з\~статтею 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У заяві позичальника від 23.06.2009 р. домовленість сторін щодо збільшення строку позовної давності відсутні. Разом з тим у постановах Верховного Суду України від 11 березня 2015 р., від 01 липня 2015 р. міститься висновок про те, що Умови, в яких установлено позовну давність тривалістю із збільшеним строком, не містять підпису позичальника, а відтак ці Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору та відповідною письмовою угодою сторін про збільшення позовної давності. Відповідно до пункту 1.1.7.31 зазначених Умов і Правил строк позовної давності визначено у 50 років, що є порушенням вимог\~статті 259 ЦК України, що передбачає необхідність укладення у письмовій формі договору про збільшення позовної давності, про що зазначив ВС у Постанові від 09.06.2021р. у справі №357/4940/17-ц На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позивач не надав належних доказів, які б підтверджували факт укладення сторонами договору про збільшення позовної давності у письмовій формі. Така позиція суду узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду України від 04 січня 2015 р. у справі за № 6-1926 цс15. Велика Палата Верховного Суду (постанова від 03 липня 2019 р., справа № 342/180/17, провадження № 14-131цс19) вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої\~статті 634 ЦК України\~за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Верховний Суд (постанова від 15.01.2021 р., справа № 494/366/19, провадження № 61-2084св20) вважає, що перебіг позовної давності почався з моменту останнього платежу по кредиту. Відповідно до\~ст. 256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. В силу ч. 4\~ст. 267 ЦК України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позивачем не надано суду доказів, що між позивачем та відповідачем було укладено письмовий договір про збільшення позовної давності, а тому до вимоги позивача про стягнення заборгованості кредитом та за процентами підлягає застосування загальний строк позовної давності у три роки. Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] 01.11.2018 р., тобто після сплину встановленого законом строку позовної давності. Пропуск позовної давності є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Враховуючи наведені норми та обставини справи встановлені судом, зважаючи на те, що Банк звернувся до суду з вимогами про стягнення заборгованості після сплину позовної давності, суд приходить до висновку, що вимоги АТ КБ «ПриватБанк» не підлягають задоволенню. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог\~ст. 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed