Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-29 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування витрат на утримання майна, в обґрунтування якого зазначив, що йому на праві спільної часткової власності належить 1/2 частина квартири за адресою: [ADDRESS] . Власником 1/2 частини вказаної квартири є [PERSON] . [PERSON] ніколи спірною квартирою не користувалась, в ній не проживає та не зареєстрована, увесь тягар по оплаті комунальних витрат за користування вказаною квартирою несе саме він. Тому вважає, що відповідач зобов`язана відшкодувати йому частину витрат, які він поніс на утримання їхнього спільного майна та оплату спожитих ними житлово-комунальних послуг. В зв`язку з чим просить стягнути з [PERSON] на його користь 3660,44 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі1211,20 грн. Ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 21 серпня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, останнім надано заяву, в якій представник просить провести розгляд справи без його участі та участі позивача. Позовні вимоги підтримують та просять задовольнити, а саме стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 1211,20 грн. Відповідач у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Крім того просила долучити до матеріалів справи підтвердження про отримання позивачем грошових коштів у розмірі 3661 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності судом було встановлено наступні факти та відповідні до них правовідносини. Позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] на праві спільної часткової власності по 1/2 частини належить квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.11.2023 року, посвідченого Степанчук О.Ю., приватним нотаріусом Лозівського районного нотаріального округу, Харківської області, зареєстрованого в реєстрі №1215 та копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.11.2023 року, посвідченого Степанчук О.Ю., приватним нотаріусом Лозівського районного нотаріального округу, Харківської області, зареєстрованого в реєстрі №1245. На підтвердження понесених витрат з утримання майна - квартири за адресою: [ADDRESS] позивачем надано копії: договору від 06.03.2024 року укладеного між [PERSON] та ТОВ «Газорозподільні мережі України» про надання послуг технічного обслуговування системи газопостачання та газоспоживаючого обладнання (крім ВОГ) побутового споживача (сервісне обслуговування) №411/04-01320-2024 та підписаний Додаток 1 до договору - розрахунок вартості та перелік послуг з технічного обслуговування побутового споживача на суму 250 грн.; договору від 08.04.2024 року укладеного між [PERSON] та Акціонерним товариством «Харківобленерго» про надання послуг з розподілу електричної енергії №5270015 від 06.03.2024 року; договору від 07.11.2023 року укладеного між [PERSON] та КП «ЖУК» про надання послуг; виписку по рахунку [PERSON] відкритого у АТ КБ «Приватбанк» за період 05.05.2023-11.06.2024 року, з якої вбачається, що [PERSON] були проведені платежі за комунальні послуги по даній квартирі. Як зазначає позивач у позові протягом 2023-2024 років ним було оплачено 7320,89 грн., тому з відповідача як співвласника майна просить стягнути 3660,44 грн. Статтею 360 ЦК України встановлено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Таким чином, виходячи зі змісту статті 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний утримувати майно, що йому належить та брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, тобто нести витрати, які є об`єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані. Факт не проживання співвласника у будинку, не позбавляє його обов`язку з утримання спільного майна. Кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. З указаного вбачається, що співвласники є солідарними боржниками. Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Частиною 1 ст. 544 ЦК України визначено, що боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом у постановах від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц та від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц. Так, на час пред`явлення позову до суду, сума боргу з утримання спільного майна складала 3660,44 грн. Згідно наданих до суду доказів встановлено, що відповідач після пред`явлення даного позову до суду повністю погасила заборгованість, що підтверджується копією до платіжної інструкції на переказ готівки №6495 на суму 3661,00 грн., відповідно до якої платником є [PERSON] , отримувачем [PERSON] та копією повідомлення Укрпошти про отримання [PERSON] переказу на суму 3661,00 грн. Отже, відповідач виконала перед позивачем зобов`язання щодо сплати витрат по утриманню спільного майна. Тобто, відповідачем було повністю сплачено заборгованість за комунальні послуги по квартирі яка перебуває у спільній частковій власності. Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Предмет позову розуміють як певну матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. З огляду на викладене, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або спірні питання врегульовано самими сторонами. Якщо предмет спору став відсутній після відкриття провадження у справі, то залежно від обставин, що призвели до зникнення такого предмета, та стадії цивільного процесу, на якій він припинив своє існування, сторони мають цілий ряд передбачених законом процесуальних можливостей припинити подальший розгляд справи, зокрема шляхом залишення позову без розгляду, відмови від позову або від поданих апеляційних чи касаційних скарг, визнання позову відповідачем, укладення мирової угоди тощо. Подібного правового висновку Верховний Суд дійшов у постановах: від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18 (провадження № 61-2018св19), від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19-ц (провадження № 61-1807св20), від 09 вересня 2020 року у справі № 750/1658/20 (провадження № 61-9658св20). Однак заяви від позивача про залишення позову без розгляду чи про відмову від позову не надходили. Також від відповідача не надходила заява про визнання позову. Від сторін не надходила заява про визнання мирової угоди. На момент звернення до суду у відповідача перед позивачем існувала заборгованість з утримання спільного майна, яка була погашена після відкриття провадження у справі. Відповідно, на момент винесення рішення відсутні підстави для задоволення позову, оскільки предмет спору перестав існувати. З огляду на те, що відповідачем погашено заборгованість перед позивачем суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 142 ЦПК України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивач при зверненні до суду з вимогою про відшкодування витрат на утримання майна сплатив судовий збір в розмірі 1211,20 гривень. Отже, з урахуванням вищенаведених норм, у зв`язку із визнанням відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, оскільки останньою після відкриття провадження по справі добровільно було сплачено суму заборгованості, 50 відсотків судового збору в сумі 605,60 гривень від 1211,20 гривень підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, а інші 50 відсотків судового збору в сумі 605,60 гривень підлягають поверненню позивачу з державного бюджету.

Outcome: approved