Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача та третьої особи в інтересах держави в особі Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області. В обґрунтування позову зазначається, що рішенням Талалаївського районного суду від 20.11.2018 року за відповідачем [PERSON] визнано право на земельну частку (пай) згідно сертифікату серії ЧН № 0349210 від 09.12.1999 на території Красноколядинського старостинського округу Талалаївської селищної ради в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] . Належний спадкодавцю сертифікат посвідчував право на земельну частку (пай) у розмірі 5,4 умовних кадастрових гектарів із земель колишнього ВАТ «Красноколядинське». У подальшому рішенням Талалаївської селищної ради від 15.05.2019 року «Про затвердження технічної документації» затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в на турі (на місцевості) та передано [PERSON] у власність земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Красноколядинського старостинського округу площею 1, 6543 га з кадастровим номером 7425382000:05:001:1490, площею 2, 3679 га кадастровий номер 7425382000:05:001:1773, площею 0, 5882 га кадастровий номер 7425382000:05:001:1774. На підставі вказаного рішення [PERSON] зареєструвала у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення: - з кадастровим номером 7425382000:05:001:1773 площею 2,3679 га, номер запису про право власності 31769984 від 27.05.2019, індексний номер рішення про державну реєстрацію 47103271 від 29.05.2019; - з кадастровим номером 7425382000:05:001:1774 площею 0,5882 га, номер запису про право власності 31768178 від 27.05.2019, індексний номер рішення про державну реєстрацію 47100771 від 29.05.2019; - з кадастровим номером 7425382000:05:001:1490 площею 1,6543 га, номер запису про право власності 31769624 від 27.05.2019, індексний номер рішення про державну реєстрацію 47101693 від 29.05.2019; Крім того, згідно даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Варвинською районною державною нотаріальною конторою в порядку спадкування за [PERSON] зареєстровано право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення: - на підставі свідоцтва про право на спадщину № 278 від 18.03.2020, виданого Талалаївською державною нотаріального конторою за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 7425382000:05:001:0296 площею 4,069 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, номер запису про право власності 35996926 від 18.03.2020, індексний номер рішення про державну реєстрацію 51681962 від 18.03.2020; - на підставі свідоцтва про право на спадщину № 279 від 18.03.2020, виданого Талалаївською державною нотаріального конторою за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 7425382000:05:001:0886 площею 0,5587 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, номер запису про право власності 35996654 від 18.03.2020, індексний номер рішення про державну реєстрацію 51681693 від 18.03.2020; - на підставі свідоцтва про право на спадщину № 280 від 18.03.2020, виданого Талалаївською державною нотаріального конторою за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 7425382000:05:001:0297 площею 4,069 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, номер запису про право власності 35995920 від 18.03.2020, індексний номер рішення про державну реєстрацію 51680902 від 18.03.2020; - на підставі свідоцтва про право на спадщину № 281 від 18.03.2020, виданого Талалаївською державною нотаріального конторою за [PERSON] зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 7425382000:05:001:0887 площею 0,5587 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, номер запису про право власності 35995692 від 18.03.2020, індексний номер рішення про державну реєстрацію 51680674 від 18.03.2020. Належні [PERSON] земельні ділянки перебувають в оренді ТОВ «Красноколядинське». При цьому згідно посвідки на постійне місце проживання в Україні серії [NUMBER] [PERSON] є громадянкою російської федерації. Таким чином громадянка російської федерації [PERSON] у травні 2019 року в порядку спадкування набула право власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, які розташовані на території колишнього Талалаївського району та протягом року не виконала покладений на неї у зв`язку з цим обов`язок - не відчужив земельні ділянки. Враховуючи, що отримані [PERSON] у власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення нею добровільно не відчужені впродовж встановленого законодавством України річного строку, право власності на такі земельні ділянки підлягає припиненню шляхом їх конфіскації за рішенням суду. Тому позивач просить суд припинити [PERSON] право власності на земельні ділянки - з кадастровим номером 7425382000:05:001:1773 площею 2,3679 га, номер запису про право власності 31769984 від 27.05.2019, індексний номер рішення про державну реєстрацію 47103271 від 29.05.2019; з кадастровим номером 7425382000:05:001:1774 площею 0,5882 га, номер запису про право власності 31768178 від 27.05.2019, індексний номер рішення про державну реєстрацію 47100771 від 29.05.2019; з кадастровим номером 7425382000:05:001:1490 площею 1,6543 га, номер запису про право власності 31769624 від 27.05.2019, індексний номер рішення про державну реєстрацію 47101693 від 29.05.2019; з кадастровим номером 7425382000:05:001:0296 площею 4,069 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, номер запису про право власності 35996926 від 18.03.2020, індексний номер рішення про державну реєстрацію 51681962 від 18.03.2020; з кадастровим номером 7425382000:05:001:0886 площею 0,5587 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, номер запису про право власності 35996654 від 18.03.2020, індексний номер рішення про державну реєстрацію 51681693 від 18.03.2020; з кадастровим номером 7425382000:05:001:0297 площею 4,069 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, номер запису про право власності 35995920 від 18.03.2020, індексний номер рішення про державну реєстрацію 51680902 від 18.03.2020; з кадастровим номером 7425382000:05:001:0887 площею 0,5587 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, номер запису про право власності 35995692 від 18.03.2020, індексний номер рішення про державну реєстрацію 51680674 від 18.03.2020 шляхом їх конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, та стягнути з відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору. До відкриття провадження у справі до суду надійшла заява заступника керівника Прилуцької окружної прокуратури про забезпечення позову. Ухвалою від 16 липня 2024 року заяву було задоволено та накладено арешт на земельні ділянки: з кадастровим номером 7425382000:05:001:1773 площею 2,3679 га, з кадастровим номером 7425382000:05:001:1774 площею 0,5882 га, з кадастровим номером 7425382000:05:001:1490 площею 1,6543 га, з кадастровим номером 7425382000:05:001:0296 площею 4,069, з кадастровим номером 7425382000:05:001:0886 площею 0,5587 га, з кадастровим номером 7425382000:05:001:0297 площею 4,069 га, з кадастровим номером 7425382000:05:001:0887 площею 0,5587. Ухвалою від 18 липня 2024 року відкрито загальне позовне провадження т призначено підготовче судове засідання на 06 серпня 2024 року. Ухвалою підготовчого судового засідання від 06 серпня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 17 вересня 2024 року, яке було відкладено на 07 жовтня 2024 року у звязку з неявкою відповідача т а ухвалено повідомити відповідача [PERSON] шляхом поміщення оголошення на сайті Судової влади України. У судове засідання представник позивача [PERSON] не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Від третьої особи - ТОВ «Красноколядинське» - надійшли до суд у письмові пояснення, згідно яких ТОВ «Красноколядинське» користується належними [PERSON] земельними ділянками на підставі укладених договорів оренди на законних підставах. У вирішенні справи покладаються на розсуд суду, розгляд справи провести без участі представника третьої особи. Відповідач [PERSON]. В судове засідання повторно не з`явилась, відзиву на позов не подала, про дату час і місце судового розгляду повідомлена через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, тому у відповідності до положень ч.11 ст. 128 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Суд, за згодою позивача, ухвалює провести розгляд справи на підставі доказів, що містяться у справі, з винесенням заочного рішення по справі, що відповідає положенню ст. 280 ЦПК України, коли у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, заперечення на позов не подав, позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування даних умов. Крім того, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є громадянкою російської федерації та має посвідку на постійне місце проживання в Україні серії [NUMBER] від 16.08.2008 року безстроково (а.с.15) Рішенням Талалаївського районного суду від 20 листопада 2018 року, яке набрало законної сили 21 грудня 2018 року, задоволено позов [PERSON] до територіальної громади в особі Талалаївської селищної ради, треті особи - відділ у Талалаївському районі ГУ Держгеокадастру в Чернігівській області, Талалаївська РДА, про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. Рішенням Встановлено факт, що [PERSON] , яка померла [INFO] , була матір`ю [PERSON] . Встановлено факт прийняття [PERSON] спадщини, що відкрилась [INFO] після смерті матері [PERSON] . Визнано за [PERSON] право на земельну частку (пай) згідно сертифікату серії ЧН № 0349210 від 09 грудня 1999 року на території Красноколядинського старостинського округу Талалаївської селищної ради Чернігівської області в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] (а.с.56-58) На підставі зазначеного рішення суду [PERSON] виготовила технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки (паю) в натурі (на місцевості) взамін сертифіката для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.52-72) Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстр у Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна - земельної ділянки з кадастровим номером 7425382000:05:001:1773 площею 2,3679 га, з кадастровим номером 7425382000:05:001:1774 площею 0,5882 га, з кадастровим номером 7425382000:05:001:1490 площею 1,6543 га, з кадастровим номером 7425382000:05:001:0296 площею 4,069, з кадастровим номером 7425382000:05:001:0886 площею 0,5587 га, з кадастровим номером 7425382000:05:001:0297 площею 4,069 га, з кадастровим номером 7425382000:05:001:0887 площею 0,5587 - зареєстроване право власності за [PERSON] (а.с.10-14) Згідно договорів оренди землі : - № 990 від 25 березня 2020 року та додаткової угоди від 31 травня 2021 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Красноколядинське» в оренду передається земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 7425382000:05:001:0297 площею 4,069 га, з терміном дії до 31.12.2037 року (а.с. 16-21) - № 989 від 25 березня 2020 року та додаткової угоди від 31 травня 2021 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Красноколядинське» в оренду передається земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 7425382000:05:001:0296 площею 4,0690 га, з терміном дії до 31.12.2037 року (а.с. 22-27) - № 967 від 05 червня 2019 року та додаткової угоди від 31 травня 2021 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Красноколядинське» в оренду передається земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 7425382000:05:001:1490 площею 1, 6543 га, з терміном дії до 31.12.2036 року (а.с. 28-33) - № 966 від 05 червня 2019 року та додаткової угоди від 31 травня 2021 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Красноколядинське» в оренду передається земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 7425382000:05:001:1773 площею 2, 3679 га, з терміном дії до 31.12.2036 року (а.с. 34-39) - № 2573 від 05 червня 2019 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Красноколядинське» в оренду передається земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 7425382000:05:001:1774 площею 0, 5882 га, з терміном дії до 31.12.2026 року (а.с. 40-42) - № 2591 від 23 березня 2020 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Красноколядинське» в оренду передається земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 7425382000:05:001:0887 площею 0, 5587 га, з терміном дії до 31.12.2027 року (а.с. 43-45) - № 2592 від 25 березня 2020 року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Красноколядинське» в оренду передається земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва з кадастровим номером 7425382000:05:001:0886 площею 0, 5587 га, з терміном дії до 31.12.2027 року (а.с. 46-48) Листом заступника керівника Прилуцької окружної прокуратури на адресу ГУ Держгеокадастру в Чернігівській області повідомлено, що опрацюванням відкритих даних встановлено, що за [PERSON] , громадянкою російської федерації, зареєстровано право власності на земельні ділянки. У відповідності до положень чинного законодавства [PERSON] була зобов`язана у річний строк відчужити земельні ділянки, але станом на квітень 2024 року свого обов`язку не виконала, отже земельні ділянки підлягають конфіскації у судовому порядку. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель, яким на території Чернігівської області є ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області. Тому представник прокуратури просить надати інформацію щодо вжитих заходів з метою конфіскації земельних ділянок (а.с. 49-50). Листом в.о. начальника ГУ Держгеокадастру в Чернігівській області від 4.04.2024 року Прилуцьку окружну прокуратуру повідомлено, що обсяг коштів, виділених управлінню для сплати судового збору на 2024 рік значно обмежений, в зв`язку з чим ГУ Держгеокадастру в Чернігівській області просить Прилуцьку окружну прокуратуру вжити заходи представництва інтересів держави шляхом подання позовів про конфіскацію земельних ділянок (а.с. 50) Заступник керівника Прилуцької окружної прокуратури повідомив ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області про те, що Прилуцькою окружною прокуратурою підготовлено та буде подано позов до суду в інтересах держави в особі ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області до [PERSON] про припинення права власності на земельні ділянки шляхом конфіскації (а.с. 73). Оцінивши надані учасниками справи докази, подані на підтвердження своїх вимог та заперечень, суд приходить до наступного висновку. При розгляді справи судом враховується положення цивільного процесуального законодавства щодо підстав звернення до суду та меж судового розгляду, зокрема, положення ст. 13 ЦПК України, яка встановлює, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених статтею 16 ЦК України урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення. Як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду під час розгляду цивільної справи № 654/1790/16-ц (постанова від 18.12.2018), за статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З огляду на викладене правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (Volovic v.Ukraine, № 15123/03 , ЄСПЛ 06.12.2007 р). Тлумачення п.3 ч.1ст.131-1 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, свідчить, що прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя згідно п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України. Відповідно до ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому ч. 4 цієї статті. Тлумачення ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє зробити висновок, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише в двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу. Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підстави для звернення прокурора до суду. Відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень. Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії. Підставою для звернення з позовом до суду стало виявлення факту отримання у власність громадянинкою російської федерації земельних ділянок та невідчуження їх у встановлений законодавством термін. Як встановлено судом, орган, на який покладено функцію здійснення державного контролю за використанням та охороною земель - ГУ Держгеокадастру в Чернігівській області - до суду не звертався з цього приводу та звертатись не буде у звязку з обмеженим фінансуванням на сплату судового збору. Наведене свідчить про порушення інтересів держави, об`єктивною неможливість захисту таких інтересів органами, до компетенції яких віднесені відповідні повноваження, бездіяльністю такого органу та є підставою для звернення прокурора з позовом до суду, оскільки останній виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року (справа №912/2385/18), прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. При цьому прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 16 квітня 2019 року справа № 910/3486/18). Велика Палата Верховного Суду у своєму рішенні від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18 зазначає, що незалежно від того, чи відповідають дійсності доводи сільської ради про неможливість самостійно звернутись до суду з позовом про повернення земельної ділянки через відсутність коштів для сплати судового збору, сам факт не звернення до суду сільської ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси жителів територіальної громади, свідчить про те, що указаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження щодо повернення земельної ділянки, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини. Таким чином, пред`явлення позову у цій справі прокурором в інтересах держави викликано саме захистом інтересів держави, оскільки не було вжито заходів щодо припинення порушень та повернення земельних ділянок в державу. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України. Звертаючись до суду з цим позовом, прокурор, відповідно до ч.ч. 4-5 ст 56 ЦПК України, абз. 1 ч.3, абз 1 ч.4 ст 23 Закону України «Про прокуратуру», у тексті позовної заяви обґрунтував наявність підстав для представництва інтересів держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області. Крім того, прокурором виконані вимоги ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру», згідно якої необхідною умовою для звернення прокурора з позовом є попереднє повідомлення саме тих відповідних компетентних органів, які мали б самостійно захищати інтереси держави. Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській наявність підстав для представництва прокурором в суді не оскаржувало, заперечень проти представництва прокурором інтересів держави не висловлювало. Таким чином під час розгляду справи встановлено, що наявні всі підстави для представництва прокурора в суді. Розглядаючи позовну вимогу про припинення відповідачкою - громадянкою російської федерації [PERSON] - права власності на належні їй земельні ділянки шляхом їх конфіскації на користь держави в особі ГУ Держгеокадастру в Чернігівській області, суд вважає за необхідне зазначити наступне. За змістом положень ст. 41 Конституції України, ст.ст. 319, 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Власність зобов`язує. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями (особами без громадянства) встановлені нормами розділу V Закону України «Про міжнародне приватне право», положеннями Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 38 Закону України «Про міжнародне приватне право» право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться ,якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться. Згідно з ч. 1 ст. 39 даного Закону виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України. Оскільки спірні земельні ділянки, які належать до нерухомого майна в силу положень ч. 1 ст.181 ЦК України, знаходиться на території України, то на них поширюється дія права України. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (серед багатьох інших, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» і від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) і пропорційним визначеним цілям. Критерій законності означає, що втручання держави у право власності і особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого ЄСПЛ надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Згідно з ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Відповідно до ст. 14 Конституції України, ст. 373 ЦК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Іноземці (особи без громадянства) підпадають під дію національного права, що регулює правовідносини з приводу набуття права власності, з окремими винятками, передбаченими ст. 374 ЦК України. Зокрема, це обмеження права іноземців на отримання у власність земель сільськогосподарського призначення, передбачені ст. ст. 22, 81 ЗК України. Землі сільськогосподарського призначення, до яких належать, зокрема, сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги), не можуть передаватися у власність іноземним громадянам, особам без громадянства, іноземним юридичним особам та іноземним державам. Частиною 4 ст 81 ЗК України передбачено, що землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. У разі невиконання цієї вимоги настають наслідки, передбачені ч. ч. 2, 4 ст 145 ЗК України, а саме, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. Приписами ст. 378 ЦК України визначено, що право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Пунктом 10 ч. 1 ст 346 ЦК України визначено конфіскацію як одну з підстав припинення права власності. Аналізуючи вищенаведені докази в їх сукупності та у взаємозв`язку з положеннями ст. ст. 22, 81, 145 ЗК України, суд приходить до висновку, що громадянка російської федерації [PERSON] протягом року з часу отримання державного акту на землю повинна була відчужити вказані земельні ділянки, однак цей обов`язок не виконала. Натомість, норма п. 15 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України, якою встановлено заборону купівлі-продажу або іншим способом відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення, не поширюється на ці правовідносини, оскільки положення ч. 4 ст. 81 ЗК України є імперативними. Отже, за відсутності факту добровільного відчуження іноземним громадянкою [PERSON] з листопада 2018 року і даний час успадкованих земельних ділянок, право власності відповідача на них підлягає припиненню шляхом їх конфіскації у власність держави. Враховуючи викладені обставини, даний позов прокурора є обґрунтованим й підлягає повному задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач як на підставу позовних вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог заступника керівника Прилуцької окружної прокуратури в повному обсязі. Частиною 5 ст. 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Стаття 141 ЦПК України, яка регулює розподіл судових витрат між сторонами, передбачає, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі задоволення позову, на відповідача. Поскільки в ході розгляду справи суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сплачена сума судового збору в сумі 21 196 грн, яка документально підтверджена трьома платіжним дорученням № 1859 від 02.07.2024 року. Згідно з ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яносто днів з дня набрання рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Оскільки від позивача клопотань про скасування заходу забезпечення позову - у вигляді накладення арешту на земельні ділянки - до суду не надходило, то зазначений захід продовжує свою дію у відповідності до положень ч.7 ст 158 ЦПК України протягом дев`яноста днів з дня набрання рішенням законної сили. На підставі викладеного,

Outcome: approved