Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-30 00:00:00

[PERSON] звернувся до Сумського районного суду Сумської області з вказаним позовом до ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ДЕРЖПРОДСПОЖИВСЛУЖБИ В СУМСЬКІЙ ОБЛАСТІ, мотивуючи свої вимоги тим, що наказом ГОЛОВНОГО УПРАВЛІННЯ ДЕРЖПРОДСПОЖИВСЛУЖБИ В СУМСЬКІЙ ОБЛАСТІ (далі - ГУДПСС) від 26 січня 2024 року №18-к його звільнено з роботи на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП за прогул без поважних причин у зв`язку з його відсутністю на роботі з 28 грудня 2023 року. З таким наказом не погоджується, виходячи з наступного. Зазначає, що на підставі п. 4 ч.1 ст. 40 КЗпП власник або уповноважений ним орган має право розірвати трудовий договір у випадку здійснення працівником прогулу без поважних причин. Позивач зазначає, що він виїхав з вагітною дочкою з України за кордон (до більш безпечнішого місця) у зв`язку з веденням воєнних дій на території м. Охтирки з метою збереження свого життя та життя своєї дитини і майбутнього онука, про що неодноразово повідомляв керівництво відповідача в заявах про надання відпусток без збереження заробітної плати. Місто Суми, де знаходиться відповідач, не входить до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, а Охтирська територіальна громада за Наказом від 25 квітня 2022 року №75 відносилася до Переліку територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій, а за діючим Наказом від 22 грудня 2022 року №309 ця територія відноситься до Території можливих бойових дій. Тобто на територіях, які обслуговує Охтирський відділ державного нагляду за дотриманням санітарного законодавства ГУДПСС в Сумській області зберігається загроза життю та здоров`ю його та членам його сім`ї. Тому у відповідача немає законних підстав вимагати його негайного повернення з-за кордону, а також розривати з ним трудовий договір на підставі пункту 4 частини першої статті 40 КЗпП України. В своїх заявах про надання йому відпусток без збереження заробітної плати, що подавалися у 2023 році позивач заявляв і про наявність причин сімейно-побутового характеру, які також не дозволяють йому поки що повернутися в Охтирку, тому що не може залишити без догляду народженого вже у Німеччині свого годовалого онука, бо дочці доводиться щодня їздити у місто на обов`язкові інтеграційні курси. До 28 листопада 2023 року такі причини невиходу на роботу відповідачем визнавалися поважними. Тому у відповідача не було підстав не підписувати надіслану ним 27 листопада 2023 року на електронну пошту ГУДПСС фотокопію заяви про надання йому чергової відпустки без збереження заробітної плати відповідно до частини 3 статті 12 Закону України № 2136-ІХ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (далі Закон № 2136-ІХ) з 01 грудня 2023 року по 14 лютого 2024 року. Про те, що він знаходиться на поселенні у селі Нижньої Саксонії керівництву ГУДПСС в Сумській області стало відомо ще у червні 2022 року. Тоді йому на Вайбер подзвонила завідувач відділу управління персоналом ГУДПСС в Сумській області [PERSON] та запропонувала написати заяву про надання йому відпустки без збереження заробітної плати на строк до завершення військової операції на Україні, що він і зробив. 15 серпня 2022 року через месенджер Вайбер [PERSON] повідомила його, що відпустку без збереження заробітної плати йому надано на строк до 23 серпня 2022 року, тому запропонувала подати заяву про надання відпустки без збереження заробітної плати на строк 90 календарних днів з 24 серпня 2022 року на підставі ч. 4 ст. 12 Закону № 2136-ІХ. В подальшому відпустки без збереження заробітної плати строком на 90 календарних днів позивачу надавалися з 06 грудня 2022 року по 19 лютого 2023 року та з 19 лютого 2023 року по 20 травня 2023 року. В травні 2023 року з відділу управління персоналом позивачу надіслали зразок заяви, в якій пропонувалося підставою надання відпустки без збереження заробітної плати вказувати частину 3 статті 12 Закону № 2136-ІХ. Починаючи з 18 травня 2023 року йому вже надавалися відпустки без збереження заробітної плати на підставі цієї норми Закону № 2136-ІХ. Термін останньої відпустки без збереження заробітної плати закінчувався 30 листопада 2023 року, тому 27 листопада 2023 року позивач подав заяву про надання йому чергової відпустки без збереження заробітної плати на підставі частини 3 статті 12 Закону № 2136-ІХ. Але 29 листопада 2023 року [PERSON] прислала йому на телефон повідомлення, що в наданні чергової відпустки на підставі частини 3 статті 12 Закону№ 2136-ІХ йому відмовлено з тієї підстави, що на самій заяві немає погоджень його безпосереднього керівництва, та запропонувала йому подати заяву про надання відпустки без збереження заробітної плати, що надається в обов`язковому порядку. Тобто заздалегідь вирішила за начальника Головного управління, що відпустка за сімейними обставинами йому не надаватиметься, бо надається не в обов`язковому порядку. Позивач подав заяву про надання відпустки без збереження заробітної плати згідно частини 4 статті 12 Закону № 2136-ІХ. [PERSON] прислала йому на телефон повідомлення, що в наданні такої відпустки йому відмовлено, бо в минулому році (23.08.2022) така відпустка йому вже надавалася. 01 грудня 2023 року позивач подав заяву, в якій просив відповідача все ж таки надати йому відпуску без збереження заробітної плати згідно частини 3 або 4 статті 12 Закону№2136-ІХ, або призупинити дію трудового договору. На цю заяву [PERSON] надіслала повідомлення, що у призупиненні дії трудового договору йому відмовлено, та почала соромити його за те, що він відсиджується за кордоном, тоді як його колеги в Охтирці ходять на роботу. Такі висловлювання державного службовця спрямовані на приниження його честі та гідності, а також ділової репутації, є ознакою мобінгу, метою якого є схилення його до припинення трудового договору. У відповідь 15 грудня 2023 року позивач подав заяву, в якій послався на роз`яснення Держпраці від 17 листопада 2022 року, в якому керівникам установ рекомендується зберігати робочі місця за працівниками, які виїхали за кордон через військові дії, надавати їм відпустки без збереження заробітної плати без обмеження строку, встановленого частиною першою статті 26 Закону України «Про відпустки», приймати на місце такого працівника іншого на умовах строкового договору. Знову він попросив таки надати йому відпуску без збереження заробітної плати згідно частини 3 статті 12 Закону №2136-ІХ. Ніякої відповіді він не отримав. Всі контакти з ним [PERSON] припинила, а всі повідомлення, що надсилала йому на Вайбер видалила, окрім наказу від 29 листопада 2023 року. Всі свої заяви на ім`я керівника ГУДПСС в Сумській області позивач завжди надсилав на електронну пошту відповідача. Ніякого наказу, яким би його зобов`язувалося приступити до роботи і з якої дати відповідач йому не надсилав ні на електронну пошту, ні на Вайбер, а відмову [PERSON] надсилати йому на Вайбер відповіді відповідача він розцінив як намагання припинити з ним трудовий договір на підставі пункту 8-3 статті 36 КзпП (відсутність працівника на роботі та інформації про причини такої відсутності понад чотири місяці поспіль). Дозвіл на перебування у Німеччині у позивача і дочки закінчується 04 березня 2024 року, тому до його повернення з-за кордону його звільнити по цій статті не могли. Від колеги по роботі він дізнався, що за те, що позивач не виходить на роботу, йому оголошено догану, як злісному прогульнику. Наказ доведено до всіх районних управлінь, а йому знову запропоновано надати письмове пояснення причин своєї відсутності на робочому місті тепер до 25 січня 2024 року. Він одразу надіслав на електронну пошту відповідача заяву зі своїми поясненнями та знову попросив надати таки відпустку без збереження заробітної плати відповідно до частини 3 статті 12 Закону 2136-ІХ згідно поданої заяви від 01 грудня 2023 року. Відповіді від [PERSON] він не отримав. Переглядаючи пропущені дзвінки на Вайбер за січень місяць він виявив надходження йому фото з номеру телефона, позначеного у його телефонній книзі за [PERSON] . Це був фотознімок наказу ГУДПСС від 26 січня 2024 року №18-к про те, що

Outcome: dismissed