Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-07 00:00:00

27.12.2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фангарант Груп» (далі - ТОВ «ФК «Фангарант Груп») звернулося до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позов обґрунтовано тим, що 27.11.2021 року між ТОВ «Розетка. УА» та відповідачем укладено договір № 60200213092 про отримання товарів у системі «ПлатиПізніше» (далі - Договір). Відповідно до Договору клієнт отримує товар на умовах Договору та згідно з обраним ним пакетом фінансування, а постачальник забезпечує надання товарів клієнту. У момент підписання Договору всі існуючі права постачальника за Договором відступаються на користь ТОВ «ФК «Фангарант Груп». Згідно із Договором відповідачу передано в оренду на умовах лізингу «Телефон мобільний Samsung Galaxy S21 8/128 GB Phantom Pink (SM-G991BZIDSEK)» вартістю 21 599,01 грн., яку відповідач зобов`язався оплачувати протягом 12 місяців щомісячно рівними частинами по 2 555,89 грн. Відповідачем було сплачено три платежі по 2 555,89 грн., останній 07.02.2022 року. На підставі викладеного просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 34 504,48 грн., з яких: 23 002,98 грн. сума заборгованості за основним зобов`язанням з оплати вартості отриманого товару, 11 501,50 грн. - сума штрафних санкцій, нарахованих відповідно до п.п.12.2.-12.3. Договору. Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01.04.2024 року справу передано за підсудністю до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.05.2024 року відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі та призначено судове засідання. У судове засідання представник позивача не з`явився, у прохальній частині позову просив розгляд справи провести за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, однак, про причини своєї неявки суду не повідомив, відзив не подав, будь-яких заяв від нього не надходило. Суд, враховуючи ту обставину, що позивачу та відповідачу були створені належні та достатні умови для подання суду відповідних заяв по суті справи, заяв із процесуальних питань та доказів, вважає, що чергове відкладення розгляду справи порушуватиме розумний строк розгляду цивільної справи, у зв`язку із чим суд вважає за необхідне ухвалити відповідне рішення. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд постановив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на таке. У ході судового розгляду встановлено, що 29.03.2021 року між позивачем та ТОВ «Розетка. УА» укладено договір № 2021032901 про участь постачальника в системі ПЛАТИПІЗНІШЕТМ (факторингу), відповідно до якого постачальник ТОВ «Розетка. УА» постачає товари клієнтам (надає послуги) та зобов`язується відступити Процесинг-центру - ТОВ «ФК «Фангарант Груп» права вимоги платежів за договорами з клієнтами, а процесинг-центр здійснює факторингове фінансування відступлених постачальником прав вимог платежів до клієнтів. 27.11.2021 року між ТОВ «Розетка. УА» та відповідачем укладено договір № 60200213092 про отримання товарів у системі ПлатиПізніше. Відповідно до Договору клієнт отримує товар на умовах Договору та згідно з обраним ним пакетом фінансування, а постачальник забезпечує надання товарів клієнту (а.с.6). За Договором відповідач отримав «Телефон мобільний Samsung Galaxy S21 8/128 GB Phantom Pink (SM-G991BZIDSEK)», встановленою вартістю 21 599,01 грн., яку зобов`язався оплачувати рівними частинами щомісячно до 20 числа кожного місяця протягом 12 місяців. Вказаний договір підписано відповідачем електронним цифровим підписом. Відповідно до п. 8.1 Договору у момент підписання Договору всі існуючі права постачальника за Договором відступаються на користь ТОВ «ФК «Фангарант Груп» (а.с. 6). Згідно з п. 8.2. Договору, порядок отримання товарів (послуг) Клієнтом визначається Договором та Правилами отримання товарів в системі ПлатиПізніше™ в редакції згідно Наказу № 05/02-18 від 05.02.2018 р. (далі - Правила), що є невід`ємною частиною Договору. Клієнт ознайомлений з копією Правил в електронній формі на сайті www.paylater.com.ua. Відповідно по п. 1.4 Правил отримання товарів (послуг) в системі ПлатиПізніше Правила є договором приєднання у розумінні ст. 634 Цивільного кодексу України. Підписанням Договору Клієнт приєднується до Правил. Правила є невід`ємною частиною кожного Договору з моменту його укладення. Згідно із пунктами 12.2-12.3 Договору в разі прострочення сплати платежів на строк до 10 календарних днів клієнт сплачує неустойку в розмірі 5 відсотків від суми заборгованості за прострочення кожного платежу, а в разі прострочення на строк більше 10 днів в розмірі 10 відсотків. Пунктами 12.4. Договору визначено, що в разі прострочення сплати платежів на строк більше 30 календарних днів клієнт зобов`язаний за першою вимогою процесмнг-центра протягом 10 календарних днів з моменту отримання такої вимоги одноразово сплатити всі платежі, належні до сплати згідно з пакетом фінансування. Позивачем надано розрахунок суми заборгованості згідно договору № 60200213092, відповідно до якого заборгованість відповідача станом на 15.12.2023 року складає 34 504,48 грн., з яких: 23 002,98 грн. сума заборгованості за основним зобов`язанням з оплати вартості отриманого товару, 11 501,50 грн. - сума штрафних санкцій (а.с. 5). Також із вказаного розрахунку вбачається, що відповідач частково сплачував заборгованість у період з 20.12.2021 року по 20.02.2022 року. Оскільки відповідач у добровільному порядку свої договірні зобов`язання не виконує, то між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Особливості укладання договорів в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон). Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону). Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини 8 статті 11 Закону, у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Встановивши, що без здійснення відповідних дій відповідачем договір не був би укладеним між сторонами, суд дійшов висновку, що цей правочин, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача. Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21). Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. За договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом (ст. 806 ЦК України). Враховуючи вищевикладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи надані по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності, оскільки відповідачем зобов`язання за Договором виконані не були, суд доходить висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 34 504,48 грн., з яких: 23 002,98 грн. - сума заборгованості за основним зобов`язанням з оплати вартості отриманого товару, 11 501,50 грн. - сума штрафних санкцій, нарахованих відповідно до п.п.12.2.-12.3. Договору. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати по справі у вигляді судового збору у розмірі 2 684 грн. (а.с. 4). На підставі викладеного та

Outcome: approved