Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-24 00:00:00

У січні 2024 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовною заявою до Державного підприємства "Науково дослідний, виробничий агрокомбінат "Пуща-Водиця" про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 10 червня 2014 року позивача було прийнято на роботу на посаду охоронника служби безпеки відділення «Музичі» до Державного підприємства Державного підприємства "Науково дослідний, виробничий агрокомбінат "Пуща-Водиця" (надалі-відповідач) на підставі наказу № 63-к від 10 червня 2014 року. 30 квітня 2021 року його було переведено на посаду охоронника відділу охорони дільниці «Совки-Музичі» на підставі наказу № 154-к від 27 квітня 2021 року. 1 травня 2023 року позивача було звільнено із займаної посади за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України відповідно до наказу № 26-к від 26 квітня 2023 року та зроблено відповідний запис у трудовій книжці позивача. Причиною звернення до суду [PERSON] визначає те, що відповідач не здійснив розрахунок з позивачем у день звільнення, хоча мав зробити нарахування заробітної плати з червня 2022 року по дату звільнення. Позивач зазначає, що за вказаний період ним повністю не отримувалась заробітна плата, а відповідач лише обіцяв найближчим часом розрахуватись в повному обсязі. Вказане підтверджується довідкою про доходи № 74 від 28 листопада 2023 року. Так, оскільки відповідач неправомірно відмовився виплачувати нараховану заробітну плату в день звільнення, позивач вважає, що стягненню з відповідача підлягає сума заробітку з червня 2022 року по дату звільнення 01 травня 2023 року в розмірі 106 921,18 грн. Розрахунок заборгованості з виплати заробітної плати позивачем здійснено наступним чином: 148 491,03 (нараховано у червні 2022 - квітні 2023) - 24 422,42 (утримано ПДФО у червні 2022 - квітні 2023) - 2 227,37 (утримано військовий збір у червні 2022 - квітні 2023) - 1 479,40 (утримано профспілкові внески у червні 2022 - квітні 2023) - 13 440,66 грн. (виплачено заробітної плати у червні 2022 - квітні 2023) = 106 921,18 грн. (належить виплатити позивачу, податки та профспілкові внески вже утримані). Крім того, позивач, посилаючись на ст. 117 КЗпП, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Так, позивач в позовній заяві наводить наступний розрахунок: середньомісячне число робочих днів за період березень-квітень 2023 року становить (23+20)/2=22 дня, а середньоденна заробітна плата позивача становить 9 551 грн. 45 коп./22=434,16 грн. Відтак, за період з 1 травня 2023 року по 27 грудня 2023 року розмір компенсації визначається із розрахунку за 172 робочих дня (23 у травні, 22 у червні, 21 у липні, 23 у серпні, 21 у вересні, 22 у жовтні, 22 у листопаді, 18 з 1 по 27 грудня) та становить 172х434,16 грн. =74 674 грн. 97 коп. У зв`язку із викладеним, позивач просив суд: 1.Стягнути з Державного підприємства "Науково дослідний, виробничий агрокомбінат "Пуща-Водиця" на користь [PERSON] заробітну плату у сумі 106 921 (сто шість тисяч дев`ятсот двадцять одна гривня) 18 коп.; 2.Стягнути з Державного підприємства "Науково дослідний, виробничий агрокомбінат "Пуща-Водиця" на користь [PERSON] суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 74 674 (сімдесят чотири тисячі шістсот сімдесят чотири гривні) 97 коп.; 3.Судові витрати покласти на відповідача. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 січня 2024 року по справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання. 15 квітня 2024 року від представника відповідача ДП «НДВА «Пуща-Водиця» - адвоката Наталії МОРОЗ на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що відповідач вважає позовну заяву незаконною, необґрунтованою, безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі представник відповідача зазначає, що позивач звернувся із вказаною позовною вимогою з пропуском строку, встановленого ст. 233 КЗпП України, що є безумовною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Щодо іншої позовної вимоги зазначає, що позивачем заявлена вимога про стягнення середнього заробітку за період з 01 травня 2023 року по 27 грудня 2023 року, зо є порушенням норм чинного законодавства. Крім того, посилається на те, що позивач обраховує розмір середнього заробітку з 01 травня 2023 року, що було останнім робочим днем позивача, що не може бути початком розрахунку середнього заробітку. У зв`язку із викладеним, представник відповідача просила у задоволенні позовних вимог відмовити. 22 квітня 2024 року від [PERSON] на адресу суду надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій позивач повністю відхиляє заперечення, наведені у відзиві. Зазначає, що у відзиві не спростовано наявність заборгованості по заробітній платі. Крім того позивач вважає, що перебуваючи з відповідачем у трудових відносинах з червня 2022 року по дату звільнення 01 травня 2023 року, має право на отримання заробітної плати протягом всього періоду працевлаштування. Також зазначає, що відповідачем не надано контр розрахунку заборгованості з виплати заробітної плати позивачу та не надано доказів виплати позивачу заробітної плати за період з червня 2022 року по 01 травня 2023 року. У зв`язку із чим, підтримав свої позовні вимоги та просив задовольнити. 30 квітня 2024 року у судовому засіданні представником відповідача ДП «НДВА «Пуща-Водиця» - адвокатом Наталією МОРОЗ було заявлено клопотання про залишення без руху позовної заяви у справі № 369/132/24. Протокольною ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 квітня 2024 року у задоволенні клопотання про залишення без руху позовної заяви у справі № 369/132/24 було відмовлено. Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 квітня 2024 року підготовче провадження було закрито та призначено справу до судового розгляду, встановивши загальний порядок дослідження доказів у справі. У судове засідання представник позивача не з`явилася. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовну заяву підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача ДП «НДВА «Пуща-Водиця» - адвокат Мороз Н.В. у судовому засідання просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Суд, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до вимог частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом з матеріалів справи встановлено, що 10 червня 2014 року позивача було прийнято на роботу на посаду охоронника служби безпеки відділення «Музичі» до Державного підприємства Державного підприємства "Науково дослідний, виробничий агрокомбінат "Пуща-Водиця" (надалі-відповідач) на підставі наказу № 63-к від 10 червня 2014 року. 30 квітня 2021 року позивача було переведено на посаду охоронника відділу охорони дільниці «Совки-Музичі» на підставі наказу № 154-к від 27 квітня 2021 року. 1 травня 2023 року позивача було звільнено із займаної посади за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України відповідно до наказу № 26-к від 26 квітня 2023 року. Вказані обставини підтверджуються відповідними записами в трудовій книжці [PERSON] серії [NUMBER] , копія якої міститься в матеріалах справи Згідно копії посвідчення серії [NUMBER] , виданого 04 липня 1998 року безтерміново, [PERSON] є учасником бойових дій. Відповідно до копії пенсійного посвідчення серії [NUMBER] виданого 02 листопада 2022 року, [PERSON] перебуває на пенсії за віком. Термін дії - довічно. Відповідно до звернення [PERSON] від 25 грудня 2023 року до Державного підприємства Державного підприємства "Науково дослідний, виробничий агрокомбінат "Пуща-Водиця", позивач просив виплатити йому заробітну плату за період з червня 2022 року по дату звільнення у розмірі 106 921,18 грн. не пізніше наступного дня після отримання вказаного звернення. Частиною 1 статті 233 КЗпП України передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - у місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. За змістом частини 2 статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Правова природа строку звернення до суду дозволяє констатувати, що запровадження строку, у межах якого особа може звернутися до суду з позовом, обумовлена передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права. Забезпечення дотримання принципу правової визначеності потребує чіткого виконання сторонами та іншими учасниками справи вимог щодо строків звернення до суду, а від судів вимагається дотримуватися встановлених законом правил при прийнятті процесуальних рішень. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] отримав довідку про доходи, яку було складено та видано ДП «НДВА «Пуща-Водиця» лише 28 листопада 2023 року, а відтак, звернувшись до суду з вказаним позовом в січні 2024 року не пропустив трьохмісячного строку, передбаченого ч. 2 ст. 233 КЗпП. Згідно із частиною 1 статті 3 та статтею 4 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулюються законодавством про працю, яке складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відповідно до частини 1 статті 94 КЗпП України приписи якої кореспондуються із частиною 1 статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно зі статтею 1 Конвенції про захист заробітної плати № 95, ухваленої генеральною конференцією Міжнародної організації праці та ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано. У рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків, а також дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. Таким чином, заробітною платою є винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець (власник або уповноважений ним орган підприємства, установи, організації) виплачує працівникові за виконану ним роботу (усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій). Структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України «Про оплату праці», за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати - це виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Трудовий договір повинен укладатись, як правило, у письмовій формі (частина 1 статті 24 КЗпП України) або оформлюватись наказом чи розпорядженням роботодавця (частина 3 статті 24 КЗпП України). Припинення, розірвання трудового договору пов`язано зі звільненням працівника. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до копії наказу № 26-к від 26 квітня 2023 року, [PERSON] 01 травня 2023 року було звільнено із займаної посади за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України. З наказом ознайомлений та копію наказу [PERSON] отримав 01 травня 2023 року, про що свідчить його власноручний підпис. Стаття 47 КЗпП закріплює обов`язок роботодавця провести розрахунок з працівником, а статтею 116 КЗпП гарантовані строки розрахунку при звільнені. Таким чином, Закон покладає на роботодавця обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку виникають передбачені статтею 117 КЗпП правові підстави для застосування матеріальної відповідальності. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Скрутне матеріальне становище, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця, а також арешт рахунків не звільняють роботодавця від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України. Відповідно до вимог статей 115, 116 КЗпП України відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець. Як встановлено судом з довідки про доходи, виданої ДП «НДВА «Пуща-Водиця» [PERSON] 28 листопада 2023 року, загальна сума нарахованої заробітної плати (доходу) за період: з червня 2022 року по травень 2023 року з урахуванням податків становить 148 491,03 грн., до виплати підлягають 106 921,18 грн. Представником відповідача у судовому засіданні не заперечувався факт того, що ДП «НДВА «Пуща-Водиця» має заборгованість по виплаті заробітної плати перед позивачем. Таким чином у відповідача існує невиплачена заборгованість по сплаті заробітної плати за період з червня 2022 року по день звільнення. Як вбачається з долучених представником відповідача до матеріалів справи доказів, ДП «НДВА «Пуща-Водиця» за період розгляду справи в суді здійснювало на користь [PERSON] наступні платежі: -7 750,25 грн. (платіжна інструкція № 1899 від 29 квітня 2024 року, призначення платежу - «Поповнення рахунку [PERSON] , заробітна плата за липень 2022 року»); -2 311,63 грн. (платіжна інструкція № 1898 від 29 квітня 2024 року, призначення платежу - «Поповнення рахунку [PERSON] , заробітна плата за червень 2022 року»); -7 000,00 грн. (платіжна інструкція № 358 від 05 червня 2024 року, призначення платежу - «Поповнення рахунку [PERSON] , заробітна плата за травень 2023 року»); -7 000,00 грн. (платіжна інструкція № 330 від 19 серпня 2024 року, призначення платежу - «Поповнення рахунку [PERSON] , заробітна плата за серпень 2023 року»); -5 700,00 грн., що було підтверджено позивачем [PERSON] у судовому засіданні 25 вересня 2024 року. Факт отримання позивачем вказаних платежів підтверджується, зокрема, копією виписки про рух коштів по рахунку за період з 01 січня 2023 року по 22 серпня 2024 року. Таким чином, ДП «НДВА «Пуща-Водиця» має заборгованість по виплаті заробітної плати перед позивачем у загальному розмірі 77 159,30 грн. (106 921,18 грн. - (7 750,25 грн. + 2 311,63 грн. + 7 000,00 грн. + 7 000,00 грн. + 5 700,00 грн.) = 77 159,30 грн. та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Щодо вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд зазначає наступне. З урахуванням специфіки розгляду трудових спорів, строк звернення до суду за захистом трудового права є спеціальним строком для судового захисту трудових прав, встановленим положеннями статті 233 КЗпП України. Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з`ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи, права і обов`язки сторін. Так, частина 1 статті 233 КЗпП України підтверджує визнання тримісячного строку як загального строку для звернення за захистом суб`єктивних трудових прав працівників. Разом з тим ця стаття встановлює виняток для спорів про звільнення. Повторюючи загальне правило про те, що строк для звернення обчислюється з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, стаття 233 КЗпП України конкретизує це правило стосовно звільнення працівника. У цьому разі строк обчислюється з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки із записом про звільнення. Встановлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Ці строки не перериваються і не зупиняються. Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Вказана правова норма не передбачає переліку поважних причин для поновлення строку, оскільки їх поважність має визначатися в кожному випадку залежно від конкретних обставин. Як поважні причини пропуску строку, встановленого у частині 1 статті 233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску строків, визначених статтею 233 КЗпП України, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений статтею 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Наслідки пропуску строку звернення до суду у вигляді відмови в задоволенні позову застосовуються судом лише, якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але такі строки пропущено та підстав для їх поновлення не встановлено. У разі, коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. Матеріали справи свідчать, що копію наказу про звільнення позивачем отримано 01 травня 2023 року, що не спростовано [PERSON] З позовом [PERSON] звернувся у січні 2024 року, тобто, із значним пропуском строку, встановленого частиною 1 статті 233 КЗпП України, із заявою про поновлення якого позивач до суду не звертався. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність і взаємний зв`язок у сукупності, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення заробітної плати. Відповідно положень пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - учасники бойових дій у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Судом під час розгляду справи встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач [PERSON] є учасником бойових дій відповідно до копії посвідчення серії [NUMBER] , виданого 04 липня 1998 року безтерміново. За нормою частини 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Тому з відповідача слід стягнути 1211 грн. 20 коп. судового збору в дохід держави.

Outcome: partial