Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-23 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» звернулось до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за договором споживчого кредиту. В обґрунтування позову позивач зазначив, що 22.04.2008 року між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено Договір про надання споживчого кредиту, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит у сумі: 24 300 доларів США зі сплатою 13% річних. З метою забезпечення належного виконання умов договору споживчого кредити між [PERSON] та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено Договір поруки. Позивач зазначає, що 20.04.2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» було укладено Договір факторингу № 05/12, відповідно до якого ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «Кредекс Фінанс» право вимоги за кредитним договором від 22.04.2008 року. Протоколом загальних зборів учасників ТОВ «Кредекс Фінанс» від 01.08.2018 року «Про перейменування ТОВ «Кредекс Фінанс» на ТОВ «Вердикт Капітал» у зв`язку з цим, ТОВ «Кредекс Фінанс» змінило назву на ТОВ «Вердикт Капітал». Банком належним чином було виконано умови Договору, надано позичальнику кредитні кошти, однак, останній порушив умови виконання договору, та загальний розмір заборгованості, що підлягає до стягнення станом на 15.12.2020 року становить: 130 010 (сто тридцять тисяч десять) гривень 30 копійок. На підставі викладеного просить стягнути з відповідачів солідарно зазначену суму боргу, понесені судові витрати у розмірі: 2 270 грн., 00 коп., а також витрати на правову допомогу у розмірі: 20 000 гривень. Заочним рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 13.02.2023 року позовні вимоги Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Вердикт Капітал» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за договором споживчого кредиту були задоволені. Стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 11337407000 від 22.04.20008 року у розмірі: 130 010, 30 гривень. Стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Вердикт Капітал» судовий збір у розмірі: 1 135 гривень, 00 копійок. Стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Вердикт Капітал» судовий збір у розмірі: 1 135 гривень, 00 копійок. Стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Вердикт Капітал» витрати на правничу допомогу у розмірі: 10 000 гривень Стягнуто з [PERSON] на користь Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Вердикт Капітал» витрати на правничу допомогу у розмірі: 10 000 гривень (а.с.138-140 том №1). Ухвалою Суворовського районного\~суду м.\~Одеси від 06 червня 2023 року залишено без задоволення заяву відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення суду від 13 лютого 2023 року. Роз`яснено заявнику, що у разі непогодження з висновком суду, заявник має можливість оскаржити рішення до Одеського апеляційного суду в загальному порядку (а.с.202-203). Постановою Одеського апеляційного суду від 27.02.2024 року апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 13.02.2023 року скасовано в оскаржуваній частині стягнення з [PERSON] , як солідарного боржника на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором № 11337407000 від 22.04.20008 року та витрат на правничу допомогу. Зазначеною постановою встановлено, що наступне: За змістом частини другої статті 625\~ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Окрім того, згідно зі ст.\~256\~Цивільного кодексу\~України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до статті 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За змістом ч. 1 ст.\~262\~ЦПК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності. Зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо) (ч. 1 ст. 266 ЦК України). За правилом ч.ч. 3 - 5 ст.\~267\~ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Якщо умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, якщо за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов`язання. При цьому, право вимагати повернення щомісячних прострочених платежів у кредитора виникає за обставин, якщо ним дотримано строк давності за вимогами про повернення кредиту в цілому. Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, яким є строк виконання зобов`язання у повному обсязі (кінцевий строк повернення кредиту й платежів за ним) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року при розгляді справи № 444/9519/12 зроблений правовий висновок про те, що оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів. Оскільки кредитним договором від 22 квітня 2008 року сторони встановили окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу. Як встановлено матеріалами справи, позивач звернувся до суду з позовом 05 лютого 2021 року, тобто, після спливу позовної давності щодо усіх щомісячних платежів, про застосування якого просила в апеляційній скарзі відповідачка. Так, в договорі кредиту визначено, що позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі не пізніше 22 квітня 2015 року, а позивач звернувся до суду із зазначеним позовом лише в лютому 2021 року, тобто майже через 6 років з дня виникнення права пред`явлення вимоги про виконання зобов`язання. Як вбачається з матеріалів справи, судом було винесене заочне рішення, проте в заяві про перегляд заочного рішення апелянтом зазначалось про застосування строку позовної давності. Враховуючи що справа була розглянута в заочному порядку судова колегія виходячи з матеріалів справи вважає що відповідач був позбавлений можливості надати заяву про застосування строків позовної давності під час судового розгляду. Оскільки позовна давність до основної вимоги спливла виходячи з матеріалів справи (т.1) до звернення позивача до суду, вважається, що позовна давність спливла і до додаткової його вимоги про стягнення з відповідача штрафу та пені. Відтак, не може бути стягнута неустойка, нарахована на суму заборгованості за вимогами, щодо яких позовна давність була пропущена. Частини 3, 4 статті 267\~ЦК України регламентують, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відповідно до ч. 5 ст.267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Проте, позивач не робив заяв та клопотань щодо поважності причин пропущення позовної давності, а також не встановлені такі поважні причини й при розгляді справи. Враховуючи викладене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні в частині позову ТОВ «Ведикт Капітал» до [PERSON] , як солідарного боржника про стягнення заборгованості за кредитним договором, у зв`язку зі спливом строку позовної давності (т. 2, а.с.110-114). В подальшому, на адресу суду 25.04.2024 року (вх. № 14253) надійшла заява відповідача [PERSON] про перегляд заочного рішення суду (т. 2, а.с.121-125). Не погоджуючись з заявою про перегляд заочного рішення, представником позивача 30.04.2024 року (вх. № 14863) подано заперечення на заяву про перегляд заочного рішення (т. 2, а.с.135-145). Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 02.05.2024 року задоволено заяву\~відповідача [PERSON] \~про перегляд\~заочного рішення\~суду від\~13\~лютого 2023\~року.\~Заочне рішення\~Суворовського районного\~суду м.\~Одеси від\~13\~лютого 2023\~року у\~справі №\~523/2263/21\~за позовом\~Товариства з\~обмеженою відповідальністю\~«Вердикт Капітал» до\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] про\~стягнення боргу\~за договором\~споживчого кредиту скасовано. Призначено розгляд справи в судове засідання (т. 2, а.с.157-158). Чергове судове засідання у справі призначено на 24 вересня 2024 року, сторони до суду не з`явились. Представник позивача до суду не з`явилися, про час та місце слухання справи повідомився у встановленому законом порядку (а.с.165 том №2) про причини не явки суду не повідомив, раніше звертався на адресу суду з заявами про розгляд справи за його відсутності. Представник відповідача [PERSON] адвокат Селюков П.В. звернувся на адресу суду з заявою про розгляд справи за відсутності відповідача, згідно якої просив відмовити в задоволенні позовних вимог (т. 2, а.с.168,169). З огляду на зазначене судом встановлено, що сторони про час та місце слухання справи повідомлені, звернулись на адресу суду з заявами про слухання справи за їх відсутності, а відтак підстав для відкладення слухання справи судом не встановлено. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності (ч.3 ст. 211 ЦПК України). Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі, доводи сторони позивача щодо пропущення строку на звернення з позовними вимогами до поручителя в їх сукупності вважає, що в задоволені позову слід відмовити з огляду на наступне. Судом встановлено, що 22.04.2008 року між АКІБ «УКРСИББАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 11337407000, за умовами якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі: 24 300 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами. Згідно п.1.2.2. позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку № 1 до Договору, але у будь-якому випадку не пізніше 22.04.2015 року (т. 1, а.с.9-17). Згідно графіка погашення кредиту, який підписано позичальником та представником Банку, позичальник зобов`язалась повернути кредитні кошти у строк 22.04.2015 року (т. 1, а.с.18-20). Також, судом встановлено, що 22.04.2008 року між Банком та [PERSON] укладено Договір поруки № 199402, за умовами якого поручитель зобов`язався перед Кредитором відповідати за невиконання [PERSON] , з усіх її зобов`язань перед Кредитором, що виникають з кредитного договору № 11337407000 від 22.04.2008 року (т. 1, а.с.26-27). Позивач зазначає, та надає розрахунок, того, що станом на 15.12.2020 заборгованість позичальника перед банком становить: 18 247, 07 доларів США що за курсом НБУ становить: 508 474, 68 гривень; заборгованість за відсотками на дату відступлення прав вимоги 6 976, 30 доларів США, що за курсом НБУ станом на 15.12.2020 року становить: 194 402, 27 гривень; заборгованість за нарахованими відсотками згідно Кредитного договору (з моменту відступлення прав вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) 21 628, 08 доларів США, що за курсом НБУ станом на 15.12.2020 рік становить 602 690, 24 гривні; залишок заборгованості по пені і штрафам 1 506, 88 доларів США, що за курсом НБУ станом на 15.12.2020 рік становить 41 990,87 гривень (т. 1, а.с.45-49). Отже, матеріалами справи встановлено, що між первісним кредитором та позичальником було укладено договір кредиту, також, матеріалами справи встановлено, що між кредитором та поручителем було укладено договір поруки, позичальник та поручитель порушили умови кредитного договору, кредитні кошти у визначений договором термін не повернули. Відповідач не надала власного розрахунку, або заперечень з приводу нарахованих сум заборгованості. Щодо пред`явлення позовних вимог Товариством з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал». З матеріалів справи вбачається, що 20.04.2012 року між ПАТ «УкрСибанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» укладено Договір факторингу № 05/12, за умовами якого первісний кредитор передав, а новий кредитор прийняв право грошової вимоги Клієнта стосовно погашення заборгованості Боржником (т. 1,а.с.50-53). В подальшому, згідно протоколу № 01/08-2018 загальних зборів учасників ТОВ «КРЕДЕКС ФІНАНС» про перейменування Товариства на ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», встановлено перейменувати ТОВ на ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», яке буду правонаступником всіх прав та обов`язків Товариства, змінено юридичну адресу, внесено зміни до Статуту та погоджено статут в новій редакції (т. 1, а.с.60-67). Таким чином, судом встановлено, що позивач ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» є правонаступником прав та обов`язків ТОВ «Кредекс Фінанс» та згідно Договору факторингу є належним позивачем у даній справі щодо стягнення заборгованості за кредитним договором. Судом розглядаються лише позовні вимоги щодо відповідача/поручителя [PERSON] оскільки, постановою Одеського апеляційного суду позовні вимоги щодо відповідача [PERSON] були розгянуті та у задоволенні позову до відповідача було відмовлено. Судом було встановлено, що позивачем було порущено строк на звернення до суду, що становить майже 6 років. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (ч.4,5 ст. 82 ЦПК України). Отже, вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № 11337407000 з поручителя [PERSON] , суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За приписами\~ст.\~625\~ЦК України\~передбачена відповідальність\~за порушення\~грошового зобов`язання.\~Так, боржник не\~звільняється від\~відповідальності за\~неможливість виконання\~ним грошового\~зобов`язання. Як передбачено ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. Згідно ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Відповідно до ч. 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Відповідно до ч.1 ст.543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] , підписав договір поруки, та відповідно зобов`язався перед банком виконати всі зобов`язання за кредитним договором у разі порушення умов їх виконання боржником. Частиною 1 статті 559 ЦК України передбачено - порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання. У разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності боржника, такий поручитель несе відповідальність за порушення зобов`язання боржником в обсязі, що існував до такої зміни зобов`язання. Крім іншого, згідно із ч.4 ст.559 ЦК порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, коли кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки. Відповідно до ч.1 ст.251 ЦК строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч.1 ст.252 ЦК). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч.2 ст.251 та ч.2 ст.252 ЦК). Порука це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків. Разом з тим позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК). При цьому відповідно до чч.1 та 5 ст.261 ЦК перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли в кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Отже, непред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання в разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, й обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов`язанням. Отже, умови договорів поруки про їхню дію до повного припинення всіх зобов`язань за основним договором або до припинення всіх зобов`язань поручителя за договором поруки, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК. Тому має застосовуватися припис частини четвертої статті 559\~цього кодексу у редакції, чинній час виникнення спірних правовідносин, про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителя (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постановах від 24 вересня 2014 року у справі №6-106цс14, від 20 квітня 2016 року у справі №6-2662цс15, від 22 червня 2016 року у справі №6-368цс16, від 29 червня 2016 року у справі №6-272цс16, від 29 березня 2017 року у справі №6-3087цс16, від 14 червня 2017 року у справі №644/6558/15-ц, а також висновок Великої палати Верховного Суду, викладений у пункті 60 постанови від 22 серпня 2018 року у справі №2-1169/11). Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559\~ЦК словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі №6-2662цс15). Кредитним договором передбачений термін повернення кредиту, а також обов`язок з погашення кредиту шляхом виконання окремих зобов`язань з внесення щомісячних платежів за цим договором згідно з відповідним графіком. Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254\~ЦК спливає у відповідне число останнього місяця строку. Отже, передбачений частиною четвертою статті 559\~ЦК у редакції, строк пред`явлення кредитором вимог до поручителів про повернення заборгованості за платежами, які позичальниця була зобов`язана згідно з умовами кредитного договору вносити періодично, має обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Тому за змістом частини четвертої статті 559\~ЦК у зазначеній редакції порука за кожним із зобов`язань, визначених періодичними платежами, припиняється після шести місяців з моменту спливу строку погашення кожного чергового платежу. Пред`явлення кредитором вимоги до поручителя більш ніж через 6 місяців після настання строку виконання частини основного зобов`язання, визначеної періодичним платежем, є підставою для відмови у задоволенні такої вимоги через припинення поруки за відповідною частиною основного зобов`язання (постанова ВП ВC від 19 червня 2019 року у справі №523/8249/14-ц). Таким чином, враховуючи, що вимоги до поручителя були пред`явленні позивачем більше ніж через шість місяців, а саме майже через 6 років, після настання строку виконання основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука [PERSON] припинилася з жовтня 2015 року, а відтак у задоволенні позовних вимог слід відмовити. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частина п`ята статті 263 ЦПК України). Згідно положення ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З урахуванням викладеного, на підставі всебічно досліджених доказів, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі. В силу положення п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати покласти на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed