Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-03 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Позивач звернувся до суду з вказаним позовом в якому просить встановити [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] зареєстрований та проживає за адресою будинок [ADDRESS] додатковий строк для подання заяви до нотаріальної контори про прийнятгя спадщини, яка відкрилась після смерті матері, [PERSON] , яка померла [INFO] , а саме на земельну ділянку кадастровий номер 6521855200:02:036:0003, площею 7.3076 га. яка розташована на території Архангельської селищної ради Херсонської області за заповітом від 25 листопада 2016 року та на 1/2 земельної ділянки кадастровий номер 6123482300:01:001:0103, площею 1.88 га, яка розташована на території Дунаївської сільської ради Кременецького району Тернопільської області як спадкоємцю за законом, терміном на 2 (два) місяці з моменту набрання законної сили рішенням суду. Позов мотивований\~тим,\~що після\~смерті матері\~ [PERSON] ,\~яка померла\~ [INFO] ,\~залишилось майно\~на яке\~відкрилась спадщина,\~в зв`язку\~з чим\~позивач звернувся\~до нотаріуса\~з заявою\~на \~прийняття спадщини де\~йому було\~відмовленооскільки ним пропущено строк на подання заяви на прийняття спадщини. Оскільки вказане питання вирішується виключно в судовому порядку, позивач заявив відповідні вимоги з посиланням поважності пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як окупація села та непрацюючі нотаріуси. На судовому засіданні представники позивача, просили позов задовольнити. На судовому засіданні відповідач, не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Вислухавши представників позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. [INFO] [PERSON] , яка на вказану дату проживала в [ADDRESS] , був складений заповіт згідно якого на випадок своєї смерті зробила розпорядження своїм майном, а саме на випадок своєї смерті заповіла належну їй земельну ділянку, кадастровий номер: 6521855200:02:036:0003, площею 7.3076 га [PERSON] , [INFO] . [PERSON] не зміг у встановлений строк звернутись із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини, оскільки перебуває за межами України тривалий час та про наявність заповіту взнав після смерті (загибелі у бойових діях) брата [PERSON] , який помер [INFO] , після чого йому стало відомо, що мати розділила належні їй земельними ділянки. Про наявність вказаного заповіту стало відомо від дружини його покійного брата, яка як спадкоємець після смерті чоловіка і брата [PERSON] звернулась в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини. Зазначене обмежило, позивача у реалізації прав у встановлений законом строк на звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи свідчать про те, що між сторонами виникли правовідносини з приводу спадкування, що врегульовано нижченаведеними нормами цивільного законодавства станом на час виникнення спірних правовідносин. Так, відповідно до частини першої статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частиною першою статті 1272 ЦК України встановлено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Частиною третьою вказаної статті визначено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно з роз`ясненнями наданими пленумом Верховного суду України в постанові «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (ч.2 статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Аналіз зазначених норм закону дає підстави для висновку, що спадкоємець, який не звернувся до нотаріуса у встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини, має право прийняти спадщину у вказаний спосіб у випадку доведення перед судом поважності причин його пропуску. Посилаючись на підстави пропуску вказаного строку позивач вказує на знаходження його за кордоном, необізнаність про наявність заповіту слугували підставами пропуску строку подання заяви на прийняття спадщини. При цьому слід зазначити, що висновок про поважність причин пропуску вказаного строку дає суд у кожному конкретному випадку, виходячи з особливих обставин справи, дій спадкоємця, обставин смерті спадкодавця, наявності інших спадкоємців, їх поведінки та поведінки органів місцевого самоврядування, яка мала місце впродовж існування неоформленої спадщини. Наведене положення закону також свідчить про наділення суду дискреційними повноваженнями при вирішенні вказаного питання, який на власний розсуд кваліфікує наведені позивачем причини поважними або неповажними, які завадили останньому звернутись вчасно до нотаріуса. Будь-які обмеження при цьому законодавчо не встановлені, а отже суд враховуючи наведене має ухвалити у справі законне, і найголовніше справедливе рішення, яким буде досягнуто справедливий баланс прав та інтересів сторін. Оскільки причин пропуску вказаного строку може бути безліч, законодавець і надав можливість суду вирішувати таке питання, в кожному випадку виходячи з «поважності» причин без будь-яких обмежень. Відповідне право після смерті спадкодавця не було реалізоване відповідачем або іншими особами, а отже права та інтереси останніх жодним чином не будуть порушені. Обраний позивачем спосіб захисту невизнаного права відповідає вимогам закону та змісту правовідносин. Ухвалюючи рішення, суд врахував, що при такому вирішенні спору буде досягнуто справедливий баланс інтересів як позивача, який пропустив строк на прийняття спадщини з поважних причини, а отже не позбувся можливості оформлення прав на нього, так і відповідача, який таке право не набув у порядку встановленому законом та не заявив про свої права на неї. Відповідно до частини першої, пункту першого частини другої та частини третьої статті 141 ЦПК України судові витрати у виді сплаченого позивачем судового збору суд покладає на позивача, враховуючи при цьому, що право останнього не було невизнане неправомірними діями або бездіяльністю відповідача, вирішення вимоги позову не віднесено до його компетенції, відповідачем позовні вимоги не заперечувалися з приводу підстав та предмету позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved