Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-01 00:00:00

В травні 2024 року позивачі [PERSON] , [PERSON] через свого представника адвоката Істоміну К.В. звернулись до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що не прийняла спадщину. Свої вимоги мотивували тим, що вони є рідними синами [PERSON] , яка померла [INFO] . Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді кв.\~ [ADDRESS] . Оскільки позивачі є спадкоємцями першої черги, вони звернулись до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини після смерті матері. Проте згідно повідомлення нотаріуса, він не має можливості видати позивачам свідоцтво про право на спадщину, оскільки після смерті [PERSON] є ще один спадкоємець першої черги її чоловік [PERSON] , який був зареєстрованою за однією адресою зі спадкодавцем станом на час відкриття спадщини. Проте позивачі наполягають на тому, що [PERSON] не проживав за адресою реєстрації з 2007 року, його місцезнаходження їм невідомо, станом на час смерті їх матері та протягом тривалого часу до того відповідач разом з нею не проживав, подружні відносини не підтримував. Враховуючи викладене позивачі вважають, що [PERSON] не прийняв спадщину після смерті [PERSON] . Посилаючись на вищезазначені обставини, [PERSON] , [PERSON] звернулись із даним позовом до суду, відповідно до якого просили визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що не прийняв спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13.05.2024 відкрито провадження справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання у справі; витребувано у ПН ММНО [PERSON] копію спадкової справи № 20/2024 після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Витребувана копія спадкової справи надійшла на адресу суду 21.05.2024. Відповідно до ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05.08.2024 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті; викликано в судове засідання для допиту в якості свідка [PERSON] . Представник позивачів [PERSON] , [PERSON] - адвокат Істоміна К.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Також просила долучити до матеріалів копію трудової книжки [PERSON] , яка підтверджує зміну нею прізвища з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Протокольно вказане клопотання задоволено. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлений судом про розгляд справи належним чином. Повідомлення відповідача про розгляд справи здійснювалось судом шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви та доданих до неї документів. Направлена на його адресу судова кореспонденція повернута до суду поштовим зв`язком із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що відповідно до частини восьмої статті 128 ЦПК України вважається належним повідомленням сторони про судове засідання. Відповідач причини своєї неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. За таких обставин, з урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивачів, допитавши свідка [PERSON] , встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. У відповідності до свідоцтв про народження [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 19). Згідно копії трудової книжки серії [NUMBER] [PERSON] змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » на підставі свідоцтва про шлюб [NUMBER] м. Талліна від 06.07.1984. Згідно договору № 3231-Л купівлі-продажу нерухомого майна від 18.09.2001, укладеного на Миколаївській універсальній товарно-сировинній біржі, [PERSON] купила кв. [ADDRESS] (а.с. 16-17). 22.11.2001 [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (а.с. 12). [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді кв. [ADDRESS] . За заявою позивача [PERSON] 18.03.2024 ПН ММНО [PERSON] заведено спадкову справу № 20/2024 до майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с. 37-46). За відомостями Реєстру територіальної громади м. Миколаєва місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Станом на 18.09.2023 (дата смерті спадкодавця) за вказаною адресою також зареєстроване місце проживання [PERSON] (а.с. 42). У відповідності до повідомлення ПН ММНО [PERSON] від 27.04.2024 за вих. № 102/02-14 позивачам було повідомлено, що згідно матеріалів спадкової справи після смерті їх матері [PERSON] є ще один спадкоємець чоловік померлої [PERSON] , [INFO] , який відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадщину прийняв, постійно проживаючи разом зі спадкодавицею на час відкриття спадщини, що підтверджується витягом з Реєстру територіальної громади м. Миколаєва, і протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не заявив про відмову від неї. Рекомендовано звернутись до суду із заявою про неприйняття останнім спадщини (а.с.\~6). В обґрунтування позовних вимог [PERSON] , [PERSON] посилались на те, що чоловік їх матері [PERSON] , хоча і був зареєстрований з їх матір`ю за однією адресою, протягом тривалого часу не проживав разом з нею, не підтримував подружні відносини, місце його знаходження їм невідомо. Вважають, що сама по собі державна реєстрація відповідача у вказаній квартирі не є беззаперечним доказом постійного проживання зі спадкодавцем на момент її смерті. Згідно акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 22.04.2024, складеного головою ОСББ «Космонавтів 140-В» в присутності свідків, мешканців даного будинку, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою [ADDRESS] , проте не проживає за цією адресою з 2007 року (а.с. 5). Свідок [PERSON] в суді пояснила, що за життя [PERSON] з 2001 року по сусідські спілкувалась з нею, у 2007 та 2008 році була на весіллях її синів позивачів по справі, на яких вже не було [PERSON] . При цьому, знала чоловіка [PERSON] [PERSON] з 2001 року, який часто приходив додому у нетверезому стані, був конфліктним, іноді уходив від дружини та повертався через деякий час. Так з 2007 року вона перестала бачити відповідача біля будинку та разом із [PERSON] . За життя [PERSON] пояснила [PERSON] , що у 2007 році він знов пішов від неї та вже не повертався до часу смерті. Частиною першою статті 15\~ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою статті 16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (постанови Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (провадження № 14-364цс19), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19). Відповідно до частини першої статті 175\~ЦПК України позивач викладає свої вимоги щодо предмета позову та їх обґрунтування. Предмет позову - це конкретна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, заявлена через суд. Підстава позову - це юридичні факти (фактична підстава) і норми права (юридична підстава), якими позивач обґрунтовує свої вимоги до відповідача. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124\~Конституції України та статті 13\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України\~та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб відповідно до викладеної у позові вимоги, який не суперечить закону. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Особа, звертаючись із позовом до суду, має право пред`явити таку вимогу на захист свого цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення, і призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних. Предметом позову позивачі [PERSON] , [PERSON] визначили вимогу про визнання відповідача [PERSON] таким, що не прийняв спадщину після смерті спадкодавця. Однак, виходячи зі змісту позову, [PERSON] , [PERSON] фактично намагались довести те, що лише вони є спадкоємцями першої черги за законом після смерті їх матері [PERSON] , яка померла [INFO] , а відтак обраний ними спосіб захисту не узгоджується із положеннями ст. 16 ЦК України. Вказаний юридичний факт підлягає встановленню при вирішенні спадкового спору, а не як окремі позовні вимоги, та не є належним способом захисту права, а є лише підставою для вимоги про визнання права на спадкове майно. Подібний правовий висновок був викладений Верховним Судом 23.03.2023 при розгляді справи №\~361/6522/20. За таких обставин, вимоги [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про визнання спадкоємця таким, що не прийняв спадщину, задоволенню не підлягають у зв`язку з неналежним способом захисту. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Подібний правовий висновок викладений в постанові Верховного Суду від 11.01.2023 по справі № 461/56/20. Враховуючи викладене, в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі.

Outcome: dismissed