Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-25 00:00:00

[PERSON] (надалі позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області (надалі ГУНП в Тернопільській області, відповідач), у якому просить визнати, що діями відповідача позивачу завдано моральну шкоду, та зобов`язати відповідача відшкодувати позивачу моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач працює на посаді слідчого СВ Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області. Наказом начальника ГУНП в Тернопільській області №967 від 25.04.2023 позивача притягнено до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.01.2024 вищевказаний наказ визнано протиправним та скасовано. Позивач вказує, що протиправним наказом про оголошення догани йому було завдано моральних страждань, які полягають у тому що він відчув себе приниженим і не справедливо покараним. Він відчув велике обурення і сильний душевний біль та неспокій через несправедливе відношення до нього. Про несправедливе покарання було відомо іншим працівникам ГУНП в Тернопільській області, самооцінка позивача стала заниженою, він відчув себе меншовартісним в очах колег по роботі. Період, впродовж якого позивач поновлював свої порушені права в судовому порядку, був перенасичений негативними емоціями і психічними переживаннями. Заподіяну моральну шкоду в грошовому еквіваленті оцінює у 100000,00 грн. Ухвалою судді від 08.05.2024 відкрите провадження у даній цивільній справі за правилами загального позовного провадження. 23.05.2024 судом отримано відзив ГУНП в Тернопільській області, згідно якого відповідач просить відмовити у задоволені позову, у зв`язку із його безпідставністю. Вказує на те, що, дійсно, за результатами службового розслідування 25.04.2023 начальником ГУНП в Тернопільській області було підписано наказ про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, а саме оголошено догану. Відповідач стверджує, що у справах про стягнення моральної шкоди, завданої органом державної влади, така шкода може стягувати лише з держави, а не з органу державної влади. Проте, позивач таким чином позовні вимоги не формулює. Також, у відзиві зазначено, що необґрунтованими є твердження позивача про завдані йому душевні страждання впродовж поновлення своїх прав у судовому порядку, так як позивач не прийняв участі у жодному судовому засіданні, як суду першої інстанції, так і апеляційної. А сам лише факт скасування судом рішення роботодавця про притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності не свідчить про заподіяння моральної шкоди позивачу. Повідомляє про те, що позивач 18 разів притягувався до дисциплінарної відповідальності і лише 8 разів заохочувався. Тому, скасування судом лише одного наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності не може свідчити про заподіяння позивачу моральної шкоди. Також, позивач не надав суду жодного розрахунку з якого він виходив, оцінюючи заподіяну моральну шкоду в 100000,00 грн. На переконання відповідача, така сума є не співмірною відносно тих негативних наслідків, про які зазначає позивач, та може свідчити про бажання надмірного збагачення за рахунок держави. Окрім того, відповідач вказує на те, що позивачем пропущено тримісячний строк на звернення до суду за вирішенням даного спору, так як постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду якою скасовано наказ про оголошення позивачу догани винесена 15.01.2024, а з позовом позивач звернувся 03.05.2024. Протокольною ухвалою суду від 05.06.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представники відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з підстав, викладених відзиві на позов. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.01.2024 по справі №500/1982/23 апеляційну скаргу [PERSON] задоволено, рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 12 липня 2023 року у справі №500/1982/23 скасувано. Адміністративний позов [PERSON] задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Національної поліції в Тернопільській області "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" від 25.04.2023 №967. Адміністративним судом встановлено, що « [PERSON] станом на час виникнення спірних правовідносин займав посаду слідчого СВ Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області. До Головного управління Національної поліції в Тернопільській області 04.04.2023 надійшов рапорт начальника Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області полковника поліції [PERSON] про можливе порушення вимог службової дисципліни з боку слідчого СВ Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області капітана поліції [PERSON] , що мало місце 30.03.2023 близько 09:20 на нараді керівників служб Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області. Наказом ГУНП в Тернопільській області від 06.04.2023 № 797 "Про призначення службового розслідування та створення дисциплінарної комісії" створено дисциплінарну комісію для проведення службового розслідування вказаних у рапорті фактів. Як слідує із висновку службового розслідування, за фактом можливих порушень, що мають ознаки дисциплінарного проступку з боку окремих працівників Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області, дисциплінарною комісією виснувано, що факт порушення знайшов своє підтвердження та наявні підстави для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності шляхом оголошення догани. Наказом Головного управління Національної поліції в Тернопільській області "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" від 25.04.2023 №967 за порушення службової дисципліни, вимог п.11 ч.3 та п.2 ч.6 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, капітану поліції (0089884) [PERSON] оголошено догану» … «…Зі змісту висновку розслідування слідує, що начальник Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області полковник поліції Мельник А.І., 30.03.2023 близько 09:20 проводив оперативну нараду щодо стану розслідування кримінальних проваджень. Під час проведення оперативної наради у службовому кабінеті полковника поліції [PERSON] перебували: заступник начальника відділу - начальник СВ Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області підполковник поліції [PERSON] , заступник начальника з превентивної діяльності Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області підполковник поліції [PERSON] , заступник начальника Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області підполковник поліції [PERSON] , начальник відділу превенції патрульної поліції Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області підполковник поліції [PERSON] , начальник СРПП Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області лейтенант поліції [PERSON] , начальник СД Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області капітан поліції [PERSON] , начальник сектору дільничних офіцерів відділу превенції патрульної поліції Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області капітан поліції [PERSON] , начальник сектору контролю за обігом зброї у сфері дозвільної системи капітан поліції [PERSON] , старший оперуповноважений СКП Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області капітан поліції [PERSON] та слідчий СВ Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області капітан поліції Чорний Віталій. Під час обговорення стану досудового розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером 12022211110000423, слідчий СВ Чортківського РВП ГУПН в Тернопільській області капітан поліції Чорний Віталій в порушення п.11 ч.3 та п.2 ч.6 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України, не поважаючи честь і гідність начальника Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області полковника поліції [PERSON] , а також порушуючи право на повагу до особистості останнього некоректно висловився до нього у присутності вищевказаних працівників поліції та у зухвалій формі почав сперечатись щодо розслідування кримінального провадження, а також сказав полковнику поліції [PERSON] , щоб він розслідував сам вказане кримінальне провадження, чим підірвав його авторитет як керівника підрозділу поліції. З урахуванням встановленого, дисциплінарною комісією зроблено висновок, що факт порушення знайшов своє підтвердження та наявні підстави для притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності шляхом оголошення догани. Водночас у висновку службового розслідування міститься й інша інформація щодо згаданих подій, а саме опитаний у ході службового розслідування капітан поліції [PERSON] пояснив, що він дійсно працює слідчим СВ Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області, начальником якого є [PERSON] . [PERSON] раніше неодноразово проводив наради зі слідчими. Із його поведінки на цих нарадах, він зробив для себе висновок, що метою таких нарад є не допомогти слідчим у розслідуванні кримінальних правопорушень та вирішити проблемні питання їхньої службової діяльності, а принизити слідчих, сказати про них, які вони є некомпетентні у порівнянні з ним ( [PERSON] ). 30 березня 2023 року близько 09:20 год він був у кабінеті [PERSON] разом із його заступниками та старшими служб Чортківського РВП. [PERSON] сказав надати йому для ознайомлення матеріали кримінального провадження №12022211110000423, хоча згідно КПК України у зв`язку із таємницею досудового розслідування, [PERSON] не мав на це право, так як начальник РВП не вправі вивчати матеріали кримінального провадження. У подальшому [PERSON] декілька хвилин полистав вище вказане провадження, фактично навіть не читаючи його і не вникаючи у його зміст, після чого сказав щось схоже на фразу: «Це справа одного дня. Я би зробив її за один день». Він йому відповів щось схоже на фразу: «Для чого ці пусті слова, покажіть особистим прикладом, що Ви це можете зробити, а потім говоріть». Після цього, [PERSON] сказав: «Вийшов з кабінету!». Потім, [PERSON] , виходячи з кабінету, сказав: «Вчіться нормально спілкуватися з людьми». На цьому їхня розмова закінчилася. Окрім вище перелічених слів він більше не говорив на адресу [PERSON] жодних фраз, які б могли принизити його чи зачепити його самолюбство. Інших обґрунтованих пояснень по даному факту не надав. Свою вину у вчиненні дисциплінарного проступку капітан поліції [PERSON] не визнав»... «…Як прослідковується із змісту висновку службового розслідування та заяв по суті справи, поданих сторонами у справі, згаданій поведінці позивача передувала вимога начальника Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області [PERSON] , звернена до позивача, про надання матеріалів кримінального провадження без відповідних повноважень у керівника на ознайомлення із такими матеріалами та провокативна поведінка самого начальника Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області [PERSON] по відношенню до слідчого СВ Чортківського РВП ГУНП в Тернопільській області Чорного В.Б…»… «…Висновки комісії не ґрунтуються на констатації беззаперечних фактів та доказів, які дозволяють однозначно встановити проступок (подію) та вину порушника, адекватною відповідальністю за що є оголошення догани. Також суд апеляційної інстанції вважає що висновок службового розслідування не містить належних обґрунтувань про вимоги законодавства, які було порушено позивачем, врахування обставин, що пом`якшують ступінь відповідальності чи виключають вину позивача. Крім того, матеріали службового розслідування не свідчать про встановлення відповідачем причин і умов учинення дисциплінарного проступку позивачем, як того вимагає пункт 1 розділу V Порядку №893, а вказівка у висновку та у спірному наказі на порушення позивачем п.2 ч.6 ст.1 Дисциплінарного статуту Національної поліції, згідно з яким під час виконання службових обов`язків поліцейський має право вимагати письмового оформлення обсягу посадових (функціональних) обов`язків за відповідною посадою та створення умов, необхідних для їх виконання, викликає труднощі у його розумінні в цій частині»... «Разом з тим, відповідачем не спростовуються доводи позивача, що на момент проведення службового розслідування у позивача не було діючих дисциплінарних стягнень, тому обраний вид дисциплінарного стягнення у виді догани є таким, що обраний з порушенням положень статті 29 Статуту»... «…Суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що накладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани не відповідає критеріям правомірності рішення суб`єкта владних повноважень та має наслідком скасування наказу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" від 25.04.2023 №967». Станом на день розгляду даної цивільної справи постанова Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.01.2024 є чинною, касаційні скарги ГУНП в Тернопільській області повернуті ухвалами Верховного Суду від 26.02.2024 та від 22.03.2024. Згідно із ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав; моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи; розмір грошового відшкодування визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань та інших обставин, які мають істотне значення з врахуванням вимог розумності і справедливості; моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню і непов`язана з розміром цього відшкодування; моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, одноразово. Відповідно до ч. 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відшкодування роботодавцем\~моральної шкоди\~працівнику провадиться\~у разі,\~якщо порушення\~його законних\~прав,\~у тому\~числі внаслідок\~дискримінації,\~мобінгу (цькування),\~факт якого\~підтверджено судовим\~рішенням,\~що набрало\~законної сили,\~призвели до\~моральних страждань,\~втрати нормальних\~життєвих зв`язків\~і вимагають\~від нього\~додаткових зусиль\~для організації\~свого життя (частина перша\~статті 237-1 КЗпП України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі №487/6970/20 зазначено, що: «зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральну шкоду та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральну шкоду. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи». Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральну шкоду, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18)). Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому, грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральну шкоду, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 вказано, що «абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2023 року у справі №326/789/21 зазначено, що: «У постанові Верховного Суду України від 25 квітня 2012 року у справі № 6-23цс12 зроблено висновок, що «КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а ст. 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у її житті та з урахуванням інших обставин, то висновок суду касаційної інстанції, викладений у судових рішеннях у справі, яка переглядається, є законним і обґрунтованим. Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, а має самостійне юридичне значення. Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати». Обставини, встановлені у вищевказаній адміністративній справі про оскарження наказу про оголошення позивачу догани та наведені у позовній заяві аргументи вказують на те, що внаслідок протиправних дій ГУНП в Тернопільській області, а саме протиправного притягнення до дисциплінарної відповідальності, позивач зазнав моральних страждань, що виразились у приниженні його репутації, як слідчого, авторитету в колективі, отриманні негативних емоцій від несправедливого дисциплінарного стягнення. Позивач в судовому порядку захищав свої порушені трудові права з 10.05.2023 по 15.01.2024, коли Восьмий апеляційний адміністративний суд задовольнив його позов та визнав протиправним наказ про оголошення позивачу догани. Впродовж цього часу, на переконання суду, моральні страждання також тривали, так як порушені трудові права залишались не поновленими. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі №752/17832/14-ц зазначено, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Позивач просить визнати, що діями відповідача позивачу завдано моральну шкоду, та зобов`язати відповідача відшкодувати позивачу моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн. Надавши правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання того, що діями відповідача позивачу завдано моральну шкоду, та зобов`язання відповідача відшкодувати позивачу моральну шкоду, завдану позивачу внаслідок незаконного притягнення до дисциплінарної відповідальності, що підтверджено судовим рішенням. Разом з тим, суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, знаходить суму моральної шкоди у розмірі 100000,00 грн завищеною та такою, що не відповідає ступеню понесених позивачем моральних страждань (і в цій частині погоджується із запереченнями відповідача), а тому вважає за необхідне в цій частині позов задовольнити частково та зобов`язати відповідача\~відшкодувати позивачу\~моральну шкоду в сумі 10000,00 грн. Суд відхиляє заперечення відповідачем того, що позивач не довів заподіяння йому моральної шкоди, зокрема не надав розрахунку заподіяної шкоди. Позивач надав суду судове рішення (постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 15.01.2024), яким встановлено протиправність наказу про оголошення позивачу догани, а також обставини, які призвели до її оголошення. Вищевикладені обставини, які встановлені цим судовим рішенням, строк впродовж якого позивач поновлював свої порушені права, а також доводи позивача, якими він обґрунтовує заподіяну йому відповідачем моральну шкоду, та не спростування факту заподіяння шкоди відповідачем, є підставою для задоволення позову у вищевказаній частині. Як уже було зазначено вище, грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральну шкоду, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. Надання будь-якого розрахунку заподіяної моральної шкоди законом від позивача не вимагається. Суд не погоджується із твердженням відповідача про те, що у задоволенні позову слід відмовити у зв`язку із пропуском тримісячного строку на звернення до суду, передбаченого статтею 233 КЗпП України. Відповідно до частини першої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених\~частиною другою\~цієї статті. Однак, згідно із п. 1 ч. 1 статті 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, крім випадків, встановлених законом. Моральна шкода є немайновою шкодою (п. 9 ч. 2 статті 16 ЦК України) і звернення до суду про її відшкодування у даній справі випливає із порушення особистих немайнових прав позивача. До схожих висновків дійшов Верховний Суд у постанові 24.01.2024 по справі №755/3443/21. Також, суд відхиляє аргументи відповідача про те, що у справах про стягнення моральної шкоди, завданої органом державної влади, така шкода може стягуватись лише з держави, а не з органу державної влади. Відповідач помилково застосовує до спірних правовідносин положення статей 1173, 1174 ЦК України, в яких йдеться про шкоду завдану фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, їх службової чи посадової особи, при здійсненні ними своїх повноважень, і така шкода відшкодовується саме державою, а не органом державної влади. Згідно із ч. 1 статті 3 КЗпП України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від\~форм власності,\~виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Протиправне дисциплінарне стягнення застосовано відповідачем до позивача в ході перебування сторін в трудових правовідносинах. Отже, спірні відносини між сторонами виникли як між працівником (позивач) та роботодавцем (відповідач), а не між фізичною особою та органом державної влади, та врегульовані статтею 237-1 КЗпП України, згідно із якою відшкодування моральної шкоди працівнику проводиться саме роботодавцем. Окрім цього, суд критично ставиться до наданої відповідачем довідки про заохочення та стягнення за період служби позивача, як доказу того, що позивач багаторазово притягувався до дисциплінарної відповідальності, а отже лише одна скасована судом догана не може свідчити про наявність моральної шкоди. Суд не погоджується із таким висновком відповідача, так як предметом доказування у даній справі не є інші дисциплінарні проступки позивача. Предметом позову є відшкодування моральної шкоди заподіяної саме наказом про оголошення позивачу догани, протиправність якого була вже встановлена адміністративним судом. При цьому, слід зауважити, що згідно цієї довідки, усі дисциплінарні стягнення (крім наказу від 05.04.2024) зняті чи скасовані. А також, Восьмим апеляційним\~адміністративним судом\~у постанові\~від 15.01.2024\~було встановлено,\~що «…відповідачем не спростовуються доводи позивача, що на момент проведення службового розслідування у позивача не було діючих дисциплінарних стягнень, тому обраний вид дисциплінарного стягнення у виді догани є таким, що обраний з порушенням положень статті 29 Статуту». Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, сформованої у справі "Серявін та інші проти України" (№4909/04), у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) №303-A, пункт 29). Залишаючи без оцінки окремі аргументи учасників справи, суд виходить з того, що такі обставини лише опосередковано стосуються суті і природи спору, а їх оцінка не має вирішального значення для правильного вирішення спору. За правилом п. 3 ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач звернувся до суду із двома позовними вимогами немайнового характеру та сплатив судовий збір в розмірі 3030,00 грн., хоча мав сплатити по 1211,20 грн. за кожну немайнову вимогу, а всього 2422,40 грн. Так як позовна вимога про визнання\~дій такими,\~що завдали\~моральну шкоду,\~задоволена повністю,\~а позовна\~вимога про\~зобов`язання відшкодувати\~моральну шкоду задоволена частково (10%), з відповідача на користь позивача слід стягнути 1332,32 грн. (1211,20 + 1211,2х0,1) судового збору. Одночасно, суд роз`яснює позивачу право звернутись до суду із клопотанням про повернення 607,60 грн. надміру сплаченого при зверненні до суду судового збору на підставі п. 1 ч. 1 статті 7 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial