Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним вище позовом та просить зняти арешт з житлового будинку [ADDRESS] , накладений ухвалою Ленінського райсуду м. Харкова від 29 серпня 1963 року за витягом з ЄРЗ №5491223 про заборону відчуження з 29.08.1963 року, реєстр 26008, архівний номер 19185HARKOV1, архівна дата 27.02.1998. В обгрунтування позову зазначила, що ухвалою Ленінського райсуду м.Харкова від 29 серпня 1963 року був накладений арешт на будинок [ADDRESS] , власником якого являвся [PERSON] , померлий [INFO] згідно свідоцтва про смерть [NUMBER] від 06.04.1993. Чоловік позивачки - [PERSON] , який був спадкоємцем першої черги після смерті свого батька, прийняв спадщину фактично після смерті свого батька [PERSON] - власника спірного будинку. Позивачка зазначає, що її чоловік - [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 24 листопада 2017 року. Як спадкоємець за законом [PERSON] після смерті свого чоловіка звернулася до нотаріуса про прийняття спадщини за ст.ст. 1271 ЦК України, про що є Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі. Позивачка зазначила, що нотаріус не може видати їй свідоцтво про право на спадщину після смерті чоловіка через наявність арешту на будинок, який не знятий в 1963 році після розгляду в суді справи про визнання права власності на будинок за [PERSON] . У зв`язку\~з існуючим\~обтяженням \~на \~будинок,\~що \~входить до\~ складу\~спадщини,\~ позивачка\~ [PERSON] \~не може\~належно оформити\~свої спадкові\~права. Оскільки вона\~не може\~вільно розпоряджатися\~своїм майном,\~то змушена\~звернутись до\~суду за\~захистом порушеного\~праваю. Просить суд зняти арешт з житлового будинку, оскільки це обтяження (арешт) будинку перешкоджає позивачці в оформленні спадщини, що відкрилась після смерті її чоловіка [PERSON] . Ухвалою Ленінського районного суду м.Харкова від 03.09.2024 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Позивачка [PERSON] в судове засідання не прибула, звернулася до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності. Просила позов задовольнити. Представник відповідача\~Східного міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції Литовченко\~Ю.С.\~в судове\~засідання не\~з`явилася,\~про слухання\~справи повідомлена\~належним чином, \~у відзиві\~зазначила,\~що позовна\~заява,\~пред`явлена до\~Східного міжрегіонального\~управління Міністерства\~юстиції,\~як до\~неналежного відповідача,\~оскільки рішення\~прийняте у\~даній справі\~не може\~вплинути на\~права та\~обов`язки міжрегіонального\~управління. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд приходить такого. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах, заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 263ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст. 80 ЦПК України). Судом встановлено, що ухвалою Ленінського райсуду м.Харкова від 29 серпня 1963 року був накладений арешт на будинок [ADDRESS] , власником якого являвся [PERSON] , померлий [INFO] згідно свідоцтва про смерть [NUMBER] від 06.04.1993. Вищевказана ухвала Ленінського райсуду м. Харкова від 29 серпня 1963 року про накладення арешту на майно не збереглась в Ленінському райсуді м.Харкова, оскільки у зв`язку із закінченням строку зберігання, справа №2-1629/63 була знищена на підставі переліку судових справ і документів, що утворюються в діяльності суду із зазначенням строків зберігання, затвердженим наказом Державної судової адміністрації України від 07.12.2017 за №1087 (з подальшими змінами). Вказане підтверджується відповіддю архіваріуса Ленінського районного суду м.Харкова на запит за вих. №01.21\\495\\2024 р. від 29.07. 2024 року. Про накладений арешт на будинок свідчить витяг з ЄРЗ № 5491223 про заборону відчуження з 29.08.1963 року, реєстр 26008, архівний номер 19185HARKOV1, архівна дата 27.02.1998. Відповідно до рішення нарсуду Ленінського району м. Харкова від 26.11.1963 року, копію якого долучено до матеріалів справи, визнано право власності на спірний будинок [ADDRESS] за [PERSON] на 2/9 частини будинку та [PERSON] на 7/9 частини вказаного домоволодіння. Ухвалою Судової колегії в цивільних справах Харківського обласного суду від 23.12.1963 рішення народного суду Ленінського району м.Харкова від 26.11.1963 змінено і визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування на 1/4 частину домоволодіння на [ADDRESS] . Вказане підтверджується долученою до матеріалів справи копією ухвали від 23.12.1963. [PERSON] , який згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 06.04.1993 помер [INFO] був батьком [PERSON] . [PERSON] , [INFO] і є сином [PERSON] . Вказане підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Відповідно до Витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі №50135701 від 05.12.2017 виданому Другою Харківською державною нотаріальною конторою, спадкова справа №61674361, номер у нотаріуса 417/2017 [PERSON] прийняв спадщину фактично після смерті свого батька - власника спірного будинку [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 24 листопада 2017 року. Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] [PERSON] був чоловіком [PERSON] , [INFO] . Після смерті [PERSON] позивачем було подано заяву про прийняття спадщини, про що є Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі. Однак нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] через наявність арешту на будинок. Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №2984538368 від 08.02.2022 вбачається, що існує обтяження у виді арешту нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 5491223, зареєстровано 15.08.2007 за №5491223 реєстратором Першою Харківською міською державною нотаріальною конторою, на підставі ухвали б/н від 29.08.1963 Ленінського районного суду м.Харкова; об`єкт обтяження: будинок, адреса: [ADDRESS] . Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до статті 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Положеннями статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкоємцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно із частиною першою статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). У відповідності до розділу 10 пункту 4 підпункту 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012\~№ 296/5 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України) видача свідоцтв про право на спадщину на нерухоме майно, яке підлягає реєстрації проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В судовому порядку право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту шляхом його визнання у разі якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документу який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України), та є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Судом встановлено, що наявністю в Єдиному Реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відомостей про обтяження майна, порушуються право власності позивача, а тому його право підлягає судовому захисту у спосіб, визначений законом, а саме: ст. 34 Закону України "Про нотаріат" - шляхом зняття заборони щодо відчуження нерухомого майна. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про нотаріат" нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії зокрема накладають та знімають заборону щодо відчуження нерухомого майна (майнових прав на нерухоме майно), що підлягає державній реєстрації. Існування заборони на відчуження нерухомого майна перешкоджає позивачу оформити на нього право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 5 ст. 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Пункт 5 ч. 2 ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначає, що державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі: визначеного законодавством документа, на якому нотаріусом вчинено напис про накладення заборони щодо відчуження нерухомого майна. Згідно п. 5 глави 15 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. N 296/5 нотаріус знімає заборону відчуження майна за рішенням суду. Якщо заборону знімає нотаріус, який її не накладав, він направляє за місцем зберігання справи, що містить відомості про накладання заборони, повідомлення про зняття заборони. Таким чином, накладення заборони на нерухоме майно та внесення відповідного запису до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а саме: архівний номер 19185HARKOV1, Архівна дата 27/02/1998, Дата виникнення 29.08.1963, № реєстра 26008, внутр. №2001033C23EF21314534, обмежує права позивача як власника та позбавляє можливості в повній мірі користуватися, володіти та розпоряджатися належним їй майном, що є неприпустимим. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення своїх позовних вимог знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved