Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-23 00:00:00

26.09.2023 року до суду звернувся позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК», представник позивача Кіріченко В.М., з позовом про стягнення заборгованості до відповідача [PERSON] 10.10.2023 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання фізичної особи. Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2023 року відкрите провадження у справі. Справа призначена до розгляду в спрощеному провадженні без виклику сторін на 21 грудня 2023 року. 20.12.2023 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. 21.12.2023 року постановлена ухвала про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Справа призначена до розгляду в підготовчому судовому засіданні на 04 березня 2024 року. 25.01.2024 року від позивача надійшла відповідь на відзив. 04.03.2024 року проведене підготовче судове засідання. Справа призначена до розгляду на 16.05.2024 року. 16.05.2024 року в с удовому засіданні оголошена перерва до 01.07.2024 року та зобов`язано представника позивача надати повний розрахунок заборгованості за укладеним кредитним договором, як з визначенням розміру отриманих відповідачем кредитних коштів, так і з розміром внесених відповідачкою коштів на погашення кредиту. 01.07.2024 року розгляд справи відкладений за клопотанням представника позивача на 24.09.2024 року. Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 24.09.2024 року в судовому засіданні оголошена вступна і резолютивна частина рішення. Згідно заявлених позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за укладеним кредитним договором № б/н від 20.08.2012 року, яка виникла станом на 23 серпня 2023 року в загальній сумі 34 126 грн., 57 коп. яка складається з наступного: - 26\~799.85 грн., заборгованість за кредитом; - 7\~326.72 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом; - 0.00 грн. - заборгованість за комісією; - 0.00 грн.. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. А також просить стягнути з відповідача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2\~684.00 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на наступне: відповідач звернулася до позивача з метою отримання банківських послуг в зв`язку з чим написала заяву № б/н від 20.08.2012 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складають між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом в заяві. Відповідачка ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг, що діяли на час підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача в анкеті-заяві, де є певні запевнення відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді. При укладанні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін в формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до виявленого бажання відповідачці було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування рахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідачка отримала кредитну картку. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 50 000.00 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3, 2.1.2.4 Договору, на підставі якого відповідач при укладанні договору дала згоду, щодо прийняття будь-якого кредитного ліміту, його зміну за рішенням та ініціативою Банку. АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідачка зобов`язувалася повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору. Але в процесі користування кредитним рахунком Відповідачка не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. Заборгованість відповідачки за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 20 серпня 2012 року станом на 23.08.2023 року складає 34 126 грн., 57 коп. яка складається з наступного: - 26\~799.85 грн., заборгованість за кредитом; - 7\~326.72 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом; - 0.00 грн. - заборгованість за комісією; - 0.00 грн.. пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Вказану суму заборгованості відповідач не сплачує в добровільному порядку, що й стало підставою звернення до суду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Просила їх задовольнити, давши пояснення, викладені в позовній заяві. При цьому пояснила, що в своєму розрахунку, відповідачка перерахувала лише суми, які вона внесла на погашення кредитної заборгованості, але не перерахувала суми, які вона отримала, як кредитні кошти. При цьому кредитні кошти були встановлені на банківську картку позивача і вона могла вільно розпоряджатись ними, періодично використовуючи кредитні грошові кошти, які в одному місяці могла використати в розмірі меншому кредитного ліміту, а в іншому в розмірі більшому кредитного ліміту. Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала. В своїх запереченнях вона посилалась на те, що провела розрахунок внесених грошових коштів на погашення кредитного ліміту, який значно перевищує суму наданих їй кредитних коштів, таким чином вона погасила, як кредит, так і нараховані відсотки. З 2020 року вона кредитними коштами не користувалась, лише погашала кредит. Тому вважає, що ніякої заборгованості перед позивачем вона не має. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст.55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши\~зміст позовних\~вимог, заслухавши учасників розгляду справи, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 21.05.2018 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» змінило свою назву на акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», при цьому відповідно до ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про акціонерні товариства», зміна типу товариства, з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням. Зміна назви юридичної особи не тягне за собою правонаступництва, а лише правовий наслідок проведення державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу. що містяться в Єдиному державному реєстрації юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, пов`язаних із зміною назви. Тому в подальшому назва позивача вказується АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти Як встановлено судом, відповідач [PERSON] , звернулася до банку з метою отримання банківських послуг та підписала заяву № б/н від 20.08.2012 року, що підтверджується копією анкети - заяви. Відповідачка при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана нею заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складають між нею та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом в наданій суду копії заяви відповідача. Відповідачка ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг, що діяли на час підписання анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача в анкеті-заяві, де є певні запевнення відповідача щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді. Підписана відповідачем анкета заява не містить відомостей про строк дії кредитного договору. \~ \~ \~ Банком\~ відповідно\~до виявленого\~бажання \~відповідачці \~було відкрито\~ \~ кредитний\~рахунок \~та \~встановлено початковий\~ кредитний\~ліміт \~ у\~розмірі,\~що зазначений\~в довідці\~ про\~зміну \~умов \~кредитування та\~обслуговування \~картрахунку.\~Так \~відповідачеві був\~ встановлений\~ \~ кредитний\~ліміт \~в розмірі\~ 3\~000.00\~грн.,\~який в\~ подальшому\~збільшувався \~ максимально до 50\~000.00 грн., що підтверджується довідкою банку. Також для користування кредитним картковим рахунком відповідачка отримала кредитну картку, яка в подальшому перевипускалась, що підтверджується довідкою банку. Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦПК України правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Судом встановлено, що підписана відповідачем заява складає між відповідачем та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у заяві. Таким чином відповідач підтвердила свою згоду на отримання послуг з надання кредиту та кредитний договір, шляхом складання зазначених вище документів, був укладений у належній письмовій формі. Крім того положеннями ст. 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. Аналогічна позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 30 травня 2018 року по справі № 191/5077/16-ц (провадження 61-17422св18). Судом встановлено, що укладений між сторонами договір, не оспорювався та не визнавався судом недійсним. Крім того відповідно до наданого суду розрахунку заборгованості та випискою за особовим рахунком відповідача вбачається, що відповідачкою було активовану видану їй кредитну картку та остання активно користувався виданою кредитною карткою, отримувала кредитні кошти, проводила розрахунки в торгівельних точках, перераховувала кошти на інші рахунки тощо, та періодично вносила грошові суми на погашення кредиту, що підтверджується випискою по особовому рахунку відповідача, та розрахунком заборгованості, тобто відповідачка фактично виконувала умови укладеного договору у відповідності до Умов і Правил надання банківських послуг. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України) З досліджених в судовому засіданні доказів судом встановлено, що кредитний договір між сторонами був укладений в належній письмовій формі Шляхом підписання зазначених вище документів, і підстав для визнання його недійсним з підстав недотримання письмової форми його укладення суд не вбачає. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором про приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець ( в даному випадку ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі всім споживачам і доведені до їх відмова, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. 633, 634 ЦКМ України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно із ч.1 ст. 1049 ЦК України - \~Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України - Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625\~цього Кодексу. Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні ( розмір стягнення яких визначається сторонами в самому договорі) З наданого банком розрахунку вбачається, що відповідач [PERSON] , станом на 23.08.2023 року має заборгованість за кредитним договором № б/н від 20.08.2012 року в сумі 34 126 грн., 57 коп. яка складається з наступного: - 26\~799.85 грн., заборгованість за кредитом; - 7\~326.72 грн., заборгованість за відсотками за користування кредитом. Звернувшись до суду з вказаними позовними вимогами банк просить стягнути з відповідача тіло кредиту і заборгованість за відсотками . Як вбачається з довідки про зміну умов кредитування відповідачеві був встановлений максимальний кредитний ліміт в с умі 50\~000.00 грн. На підставі чого суд приходить до висновку, що заборгованість за тілом кредиту підлягає стягненню, оскільки сума, яку просить стягнути позивач не перевищує межі встановленого відповідачці кредитного ліміту 50 000.00 грн. Доводи відповідачки про те, що вона повністю погасила грошові кошти за отриманим кредитом, суд вважає безпідставними, оскільки відповідачка провела розрахунок погашення кредиту, лише на підставі внесених нею грошових коштів і не навела розрахунку, використаних нею грошових коштів за укладеним вище кредитним договором. Крім того сума внесених відповідачкою грошових коштів на погашення кредиту, розрахована відповідачкою співпадає із сумою внесених відповідачкою грошових коштів, наведених у розрахунку позивача заборгованості відповідачки. Відповідачці пропонувалось звернутись до банку з метою проведення звірки розміру заборгованості за укладеним кредитним договором або отримати документ на підтвердження її відсутності, але остання відмовилась. В свою чергу представником позивача підтверджується наявність заборгованості відповідачки за кредитним договором, наведений в наданому розрахунку заборгованості відповідачки. Таким чином відповідачка не надала жодного доказу на підтвердження внесення нею коштів на погашення кредиту в більшому розмірі, ніж вказано в наданому розрахунку заборгованості відповідачки. Крім того відповідачка активно користувалася кредитними коштами і ніяких заперечень проти збільшення кредитного ліміту не надавала, тобто погоджувалася з ними. На підставі чого суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за тілом кредиту. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача нарахованих відсотків суд виходить з наступного. Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 20.08.2012 року процентна ставка не зазначена. Хоч дана умова є істотною для даного договору так як визначає плату за надані кредитні кошти. Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просить стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за нарахованими процентами за користування кредитними коштами. Лише в заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг від 09.03.2022 року з відповідачкою був погоджений розмір відсотків за користування кредитом. Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 20.08.2012 року, посилався на дану заяву. Проте позивач не надав суду підтвердження того, що заборгованість за відсотками у відповідача виникла після підписання заяви 09.03.2022 року, а не до цього часу, коли розмір відсотків з відповідачкою не був погоджений. Матеріали справи не містять підтверджень, що підписуючи заяву 20.08.2012 року саме наданий витяг з Тарифів та витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), комісії та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки заборгованості за відсотками за користування кредитом задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, та враховуючи, що судом ухвалюється рішення про часткове задоволення позовних вимог за позовною заявою, відповідно з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2\~684.00грн., на відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору, оскільки судовий збір сплачений позивачем у мінімальному розмірі.

Outcome: partial