Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-25 00:00:00

До Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] до УПП в Харківській області ДПП, третя особа: ГУ ДКУ в Харківській області, в якій позивач просить стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, на його користь моральну шкоду в розмірі 17000, 00 грн. Позовні вимоги мотивовані наступним. 04.11.2021 щодо позивача було складено постанову про накладання адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення ЕАО №4986762 за ч. 4 ст. 122 КУпАП, інспектором УПП Харківської області. Не погодившись із даною постановою позивачем було подано адміністративний позов про скасування постанови, та 24.05.2023 Другий апеляційний адміністративний суд прийняв рішення, яким постанова була скасована, а справа про адміністративне правопорушення закрита. Позивач вважає, що притягнення його до адміністративної відповідальності, яке в подальшому скасовано в судовому порядку, а справу закрито, свідчить про незаконні дії відповідача, які ініціювали та здійснювали вказане провадження на підставі сфальсифікованих доказів. При чому, діями відповідача позивачу були доставлені йому незручності, які полягали в розладі його душевного здоров`я, внаслідок притягнення його до адміністративної відповідальності, переживання, які він отримав, під час судових розглядів, моральні страждання, які спричинені протиправною поведінкою відповідача, в зборі доказів своєї невинуватості, в погіршенні стану його здоров`я та перебуванні на лікуванні з 14.12.2022 по 24.12.2022, оскільки позивач має в 2014 році отрав травму голови. Посилався на вимоги ст.ст. 23, 1174 ЦК України та просив стягнути на його користь моральну шкоду, яку він оцінює в 17000 гривень, яка полягає в розладі його душевного здоров`я внаслідок притягнення його до адміністративної відповідальності, переживаннях, які він отримав внаслідок порушення його права протиправною поведінкою відповідача. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. Представником третьої особи ГУ ДКС України в Харківській області були спрямовані пояснення на позовну заяву, в яких він просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що УПП в Харківській області ДПП не має статусу юридичної особи, а є лише структурним підрозділом ДПП, тому є неналежним відповідачем. Також не можливо здійснити безспірне списання коштів безпосередньо з єдиного казначейського рахунку. Реалізація механізму оскарження постанови не є порушенням прав особи у розумінні ст. 23 ЦК України, та розмір відшкодування шкоди повинен визначатись з урахуванням вимог розумності та справедливості такого відшкодування, і не повинно призводити до збагачення позивача за рахунок держави. Позивач в судове засідання не з`явився, повідомлявся у встановленому законом порядку, на адресу суду спрямував клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив їх задовольнити. Представник відповідача УПП в Харківській області ДПП в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином та своєчасно, на адресу суду надав пояснення, в яких просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів на підтвердження заподіяної моральної шкоди, зокрема не доведено, що він зазнав розмір душевних страждань, та не зазначено, з яких саме міркувань він виходив при визначенні розміру моральної шкоди. Крім того, позивачем не надано доказів, які підтверджували, що саме дії інспектора роти №6 батальйону №4 УПП в Харківській області ДПП старшого лейтенанта поліції Семененка Д.О. відобразились на стані здоров`я позивача, а надані медичні довідки не підтверджують погіршення стану здоров`я позивача, оскільки датовані після року від складання постанови, та рішенням суду дії інспектора неправомірними не визнавались, та визначений позивачем розмір моральної шкоди є надмірним і необгрунтованим. Представник третьої особи ГУ ДКС України в Харківській області в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином та своєчасно, в надісланих до суду поясненнях просить розглянути справу за відсутності представника. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі учасників судового розгляду та за наявними в справі доказами за правилами спрощеного позовного провадження. 11.04.2024 вказана позовна заява надійшла до Київського районного суду м. Харкова, та розподілена судді Зубу Г.А. Ухвалою судді від 01.05.2024 вказану позовну заяву залишено без руху у зв`язку з не сплатою судового збору. Ухвалою судді від 03.06.2024 прийнято до розгляду вказану позовну заяву, та відкрито провадження в ній в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Судом встановлено, що відносно позивача інспектором 4 батальйону 6 роти УПП в Харківській області старшим лейтенантом поліції Семененком Д.О. складено постанову серії ЕАО №4986762 від 04.11.2021, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст. 122 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700,00 грн. Позивач не погодився з вказаною постановою, та звернувся до суду з позовом про її скасування. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 25.01.2022 адміністративний позов [PERSON] залишено без задоволення. Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 24.05.2023 рішення Московського районного суду м. Харкова від 25.01.2022 скасовано, та прийнято нову постанову, якою позов [PERSON] задоволено, та скасовано постанову серії ЕАО №4986762 від 04.11.2021 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 122 КУпАП, якою [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн., а провадження по справі закрито. Позивач, звертаючись до суду, зазначає, що внаслідок протиправних дій відповідача, він зазнав душевних страждань, які вплинули на його стан здоров`я, та він змушений був звернутись до лікаря, та проходити лікування. За вказаних обстави, підставою для звернення до суду з вказаним позовом є стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок протиправності дій відповідача. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно із вимогами статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості. Аналіз положень статті 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. Загальні підстави відповідальності за майнову та моральну шкоду, завдану органом державної влади, їх посадовими та службовими особами, передбачені нормами статей 1167, 1173, 1174 ЦК України, відповідно до яких: моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом; шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадової або службової особи при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (статті 1173, 1174 ЦК України). Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. Як свідчить тлумачення статей 23, 1173 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю органу державної влади, відшкодовується державою, і при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA,№ 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 листопада 2019 року у справі № 750/6330/17 (адміністративне провадження № К/9901/37372/18), на яку посилається позивач у касаційній скарзі, зазначено, що: «у практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (див. наприклад, Рисовський проти України, № 29979, п. 86, 89, від 20 жовтня 2011, Антоненков та інші проти України, № 14183/02, п. 71, 22 листопада 2005). Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди. Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір. При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечить їх головним конституційним обов`язкам (ст. 3. 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. Згідно зістаттею 175 ЦПК Українипозивач формулює позовні вимоги і зобов`язаний зазначити належний склад відповідачів у позові, а суд згідно вимог пункту 4 частини другоїстатті 197 ЦПК України- уточнити склад осіб, які беруть участь у справі. Тлумачення статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом. Тобто, відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами. Як вбачається з матеріалів справи, позивач у цій справі звернувся до суду з позовом до УПП в Харківській області ДПП, оскільки постанова, яка скасована судом була складена інспектором 4 батальйону 6 роти УПП в Харківській області старшим лейтенантом поліції Семененком Д.О. За приписами пункту 11 частини 1 статті 23 Закону України "Про Національну поліцію" поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі. Відповідно до пункту 8 частини 1 статті 23 Закону України "Про Національну поліцію", у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання. Згідно зі статтею 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: як зокрема порушення правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту (частини перша, друга, третя, четверта, шоста і сьома статті 122). Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень. Використання у зазначених вище нормах формулювань "від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення", "розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у ст.222 - 244-20 КУпАП" вказує на те, що відповідачем у таких справах, які розглядаються судом в порядку, визначеному ЦПК України, є саме орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, а не особа, яка перебуває з цим органом у трудових відносинах та від його імені здійснює розгляд справ про адміністративні правопорушення та накладає адміністративні стягнення. Згідно з пунктами 1-4 Положення про Департамент патрульної поліції, затверджений Наказом Національної поліції України від 06 листопада 2015 року № 73 ДПП є міжрегіональним територіальним органом Національної поліції України, який створюється, реорганізовується та ліквідовується Кабінетом Міністрів України за поданням Міністра внутрішніх справ України в установленому законом порядку. Повне найменування - Департамент патрульної поліції, скорочена назва - ДПП. Департамент патрульної поліції складається із структурних підрозділів апарату Департаменту патрульної поліції і територіальних (відокремлених) підрозділів Департаменту патрульної поліції (далі - підрозділи Департаменту патрульної поліції). Департамент патрульної поліції організовує діяльність своїх підрозділів, здійснює контроль за їх діяльністю, надає їм організаційно-методичну і практичну допомогу та здійснює їх інформаційно-аналітичне, матеріально-технічне та фінансове забезпечення. З матеріалів справи вбачається, що в якості відповідача у справі позивачем було визначено Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, яке є структурним підрозділом Департаменту патрульної поліції без створення окремої юридичної особи. З цього приводу слід зазначити, що при розгляді справ про адміністративні правопорушення інспектори чи управління, які є структурними підрозділами відповідного органу діють не як самостійний суб`єкт владних повноважень, а від імені центрального органу виконавчої влади, а саме Департаменту патрульної поліції. Відповідно до ч.1 ст. 47 ЦПК України, здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи. Суд зазначає, що оскільки Управління патрульної поліції у Харківській області Департаменту патрульної поліції є територіальним (структурним) підрозділом ДПП та не є окремою юридичною особою, а тому відповідно до статті 47 ЦПК України не має цивільної процесуальної дієздатності та не може виступати відповідачем по справі. З наявних в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відомостей вбачається (а.с. 66), що Департамент патрульної поліції зареєстровано, як юридичну особу орган державної влади 07.11.2015 із присвоєнням ідентифікаційного коду юридичної особи 40108646, місцезнаходження юридичної особи - Україна, 03048, місто Київ, вулиця Федора Ернста, будинок 3. За вказаних обставин, належним відповідачем у даній справі має бути Департамент патрульної поліції, та позивач неправильно визначив УПП в Харківській області ДПП як відповідача по вказаній справі. Відповідно до ч. 1 ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Як вбачається з матеріалів справи перше судове засідання у даній справі відбулося 21.06.2024, копію ухвали про відкриття провадження позивач отримав 15.06.2024, однак не скористався своїм правом бути присутнім у судовому засіданні, та спрямував на адресу суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, тобто позивач був повідомлений про розгляд справи, між тим, клопотання про залучення у якості співвідповідача ДПП або заміну неналежного відповідача на належного до суду не подав. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження». Виходячи з наведеного, суд відмовляє у задоволенні позову (постанови Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 200/8461/15-ц (провадження № 61-7479св18), від 26 січня 2022 року у справі № 457/726/17 (провадження № 61-43201св18), від 11 липня 2023 року у справі № 129/1337/20 (провадження № 61-11616св22) та інші). Судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України компенсуються за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed