Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-07 00:00:00

26 липня 2024 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана заява. Заявник [PERSON] у своїй заяві просив суд встановити факт перебування неповнолітнього [PERSON] , [INFO] на повному та одноособовому утриманні та вихованні [PERSON] . Заява мотивована тим, що [PERSON] є батьком, який самостійно виховує та утримує свого неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Мати [PERSON] , [INFO] не має фізичної та юридичної можливості ні утримувати, ні виховувати свого сина, оскільки є психічно хворою людиною, яка у встановлений законом спосіб визнана недієздатною та перебуває на постійному державному утриманні і над нею призначено опікуна. Так, відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 11.08.2010 року батьками [PERSON] , [INFO] , є батько [PERSON] та мати [PERSON] . На адвокатський запит, Броварським міськрайонним судом Київської області було надано, завірену належним чином копію рішення від 21.10.2014 p. у цивільній справі № 361/5836/14-ц яким було визнано недієздатною [PERSON] , [INFO] , внаслідок шизофринії, параноїдальної форми із безперервно-прогредієнтним типом перебігу апато-абулічним типом дефекту, і неможливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними й призначення над нею опікуна. На адвокатський запит генеральним директором центру надання соціальних послуг та соціальної інтеграції з м. Переяслава, Київської області, було надано відповідь щодо перебування [PERSON] в стаціонарі психоневрологічного профілю на постійному місці проживання та на повному державному утриманні. Оскільки, неповнолітній [PERSON] позбавлений виховання та утримання з боку своєї матері та знаходиться на повному утриманні та вихованні свого батька [PERSON] , в побутовому житті існують обставини, які унеможливлюють здійснення повного об`єму прав дитини, а саме для отримання соціальної допомоги на дитину, для можливості переміщення дитини без документального оформлення згоди від матері, для зняття з реєстрації місця проживання та реєстрації дитини за новим місцем, для можливості забезпечити дитині відпочинок закордоном та інше. Ухвалою судді від 05 серпня 2024 року у справі відкрито провадження. Представник заявника у судове засідання не з`явився, просив справу розглядати у його відсутність. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином, до суду направив клопотання про розгляд заяви у його відсутність. Вивчивши заяву, дослідивши та оцінивши письмові докази у їхній сукупності, суд встановив наступні обставини і прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що заявник [PERSON] та [PERSON] , є батьками дитини: [PERSON] , [INFO] , згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11.08.2010. Згідно судового рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21.10.2014 року [PERSON] , [INFO] -визнано недієздатною. Встановлено опіку над [PERSON] , [INFO] , місце народження с. Плоске, Броварського району Київської області. Призначено [PERSON] , [INFO] , опікуном [PERSON] , [INFO] . Відповідно до акту обстеження умов проживання сім`ї мешканця [PERSON] відомо, що [PERSON] , [INFO] , дійсно постійно проживає разом з батьком (заявником по справі) за адресою: [ADDRESS] Письмові пояснення заінтересованої особи служби у справах дітей та сім`ї Печерської районної в м. Києві державної адміністрації свідчать про те, що [PERSON] , [INFO] , на даний час проживає з батьком (заявником по справі), він здійснює догляд за дитиною, самостійно займається її утриманням, навчанням та вихованням. Мати дитини фактично на даний час не займається її утриманням, вихованням та доглядом, відтак заявник фактично є батьком, що самостійно виховує сина [PERSON] , [INFO] . Отже, матеріалами справи підтверджено, що заявник разом з дитиною - сином [PERSON] [INFO] , фактично проживає за адресою: [ADDRESS] . Заявник самостійно, без участі матері, виховує, утримує та здійснює догляд за сином [PERSON] , [INFO] . Згідно з частиною 2 статті 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян на підставі Конституції України гарантується. Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з частиною 1 статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид не позовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Статтею 315 ЦПК України наведено перелік фактів, що мають юридичне значення, справи про встановлення яких розглядаються судом. У п.2 ч.1 ст.315 ЦПК України вказано, що суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч.2 ст.315 ЦПК України). Відповідно до частини 1 статті 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. В пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право, чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Для розгляду справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо воно не пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Отже, встановлення юридичного факту за рішенням суду безпосередньо породжує певні юридичні наслідки, тобто від встановлення факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав громадян. Касаційний цивільний суд Верховного Суду у справі №363/214/17-ц від 22.08.2018 року, прийшов до висновку, що перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку не є вичерпним і у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Відповідно до положень статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що дана справа не пов`язана з вирішенням спору про право. У суду відсутні підстави сумніватись в достовірності письмових доказів, а тому суд вважає що заявником доведений факт самостійного виховання та самостійного утримання дитини: сина [PERSON] , [INFO] . Підсумовуючи, суд приходить до переконання, що вимоги заяви [PERSON] , є такими, що підтверджуються належними доказами і відповідають інтересам дитини, а тому підлягають задоволенню. Факт, який просить встановити заявник, є юридичним, оскільки від його встановлення залежить виникнення особистих прав заявника як батька малолітньої дитини, і таке потрібне з метою захисту прав та інтересів дитини заявника. Інший позасудовий порядок встановлення даного факту, передбачений законом, відсутній. Встановлення даного факту не суперечить закону і жодним чином не порушує прав і законних інтересів інших осіб. Відомості, які б спростовували даний висновок суду - відсутні. При цьому, суд вважає за доцільне роз`яснити заявнику [PERSON] , що відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Виходячи з вимог ч.7 ст.294 ЦПК України, яка регламентує порядок розгляду справ окремого провадження, при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються. Враховуючи наведену норму Закону, понесений заявником судовий збір необхідно залишити за ним.

Outcome: approved