Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-08 00:00:00

У травні 2024 року Запорізький державний медико-фармацевтичний університет звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за освітні послуги. В обґрунтування позову зазначено, що 18.09.2020 між Запорізьким державним медичним університетом та відповідачем був укладений Договір № Ф3-НСН-51 про надання освітніх послуг, за умовами якого позивач взяв на себе зобов`язання за рахунок коштів відповідача надати їй освітні послуги. У свою чергу, відповідач зобов`язалась своєчасно вносити плату за освітні послуги, відповідно до п. 3.1.1 п. 3.1.2, п. 6.2 Договору. На підставі вказаного Договору відповідача було зараховано студенткою ІІ фармацевтичного факультету за спеціальністю «Фармація, промислова фармація» Запорізького державного медичного університету. В подальшому, відповідно до наказу № 421-с від 30.06.2022, відповідача було відраховано з університету за власним бажанням. Відповідач має заборгованість по оплаті за навчання, яка у добровільному порядку не сплачена, у зв`язку з чим, враховуючи порушення зобов`язань за умовами договору, позивач просить стягнути з відповідача грошову суму у розмірі 11242,91 грн., з яких: основний борг з врахуванням індексу інфляції становить 10552,59 грн.; 3% річних 577,27 грн.; пеня 113,05 грн. Ухвалою судді від 27.08.2024 року було відкрите провадження у справі, а її розгляд визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Учасникам справи встановлено строк для подання письмових заяв по суті спору та доказів на їх обґрунтування. Представник позивача подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання двічі не з`явилась, будучи повідомленою про дату, час та місце проведення судового засідання в порядку, передбаченому ч. 11\~ст. 128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення на веб сайті «Судова влада України», письмового відзиву на позов не надала, про причини неявки суд не повідомила, що, відповідно до\~ст. 280 ЦПК України, у сукупності є підставою для заочного розгляду справи. Фіксування судового процесу технічними засобами звукозапису не здійснювалось в порядку передбаченому ч. 2\~ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши відповідні норми матеріального та процесуального права, суд дійшов таких висновків. Судом встановлено, що 18.09.2020 між Запорізьким державним медичним університетом та відповідачем [PERSON] укладено Договір № Ф3-НСН-51 про надання освітніх послуг між закладом вищої освіти та фізичною (юридичною) особою (далі\~Договір). Предметом цього Договору є надання освітніх послуг. Відповідно до умов цього Договору університет бере на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника здійснити надання студенту освітніх послуг (п.1.1). Виконавець має право вимагати від замовника/студента своєчасно вносити плату за освітні послуги, у розмірах та порядку встановлених цим Договором (п.2.2). На підставі вказаного Договору відповідача було зараховано студенткою ІІ фармацевтичного факультету за спеціальністю «Фармація, промислова фармація». У свою чергу, відповідач зобов`язана своєчасно вносити плату за освітні послуги, здійснювати оплату за договором шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок виконавця, щосеместрово, у розмірі та терміни, передбачені Договором, відповідно до п. 3.1.1., п. 5.1-5.7 Договору. Відповідно до наказу № 421-с від 30.06.2022 відповідача було відраховано з університету за невиконання навчального плану. На виконання\~Розпорядження Кабінету Міністрів України від 28.10.2022 № 952-р, а також наказів Міністерства охорони здоров`я України від 15.12.2022 та № 9 від 03.01.2023, Запорізький державний медичний університет (ЗДМУ) був реорганізований шляхом приєднання до Запорізького державного медико-фармацевтичного університету, який є правонаступник всіх прав та обов`язків ЗДМУ. Отже, Запорізький державний медико-фармацевтичний університет є належним позивачем за заявленими вимогами. Як установлено з наданого позивачем розрахунку заборгованості, за навчання студентки [PERSON] має бути сплачена сума 10552,59 з урахуванням індексу інфляції. Крім того, звертаючись до суду з позовом у цій справі, позивач, у тому числі, просив суд стягнути з відповідача суму коштів, які нараховані ним, як 3% річних згідно\~ст. 625 ЦК України, у розмірі 577,27 грн., та пені за несвоєчасну оплату освітніх послуг у розмірі 113,05 грн. Вказаний розрахунок позивача, відповідачем не спростовано, заперечень щодо вимог позивача або даних, які б спростовували викладені у позові обставини не надано, та не надано даних щодо погашення заборгованості. Надані позивачем докази про наявність заборгованості у зазначеному розмірі суд вважає належними, допустимими та, оцінюючи їх у сукупності, вважає достатніми для підтвердження доводів, викладених у позові, виходячи з наступного. Статтею 526 ЦК України\~передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Статтею 629 ЦК України\~передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. ст.\~610,\~611 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом статей\~524,\~533-535\~і\~625 ЦК України\~грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Згідно з частиною другою\~статті 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Стаття 625 ЦК України\~розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5\~ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5\~ЦК України\~поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5\~ЦК України), так і на не договірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5\~ЦК України). Таким чином, у\~статті 625 ЦК України\~визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. За змістом\~статті 625 ЦК України\~нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18. Зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін у цій справі як грошових зобов`язань, оскільки на підставі договору між сторонами виникло грошове зобов`язання, то його невиконання зумовлює застосування положень частини другої\~статті 625 ЦК України\~до прострочення відповідача. Основою для розрахунків 3 % річних та інфляційних втрат є сума заборгованості по оплаті за навчання, яка не виплачена позивачу станом на час розгляду цієї справи. Як передбачено п. 3 ч. 1\~ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Відповідно до ч. 1\~ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Статтею 551 ЦК України\~передбачено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі, якщо таке збільшення не заборонено законом. На підставі викладеного, враховуючи, що на час розгляду справи судом сума заборгованості за договором відповідачем не сплачена та матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем було вжито заходи з метою погашення заборгованості за послуги навчання, суд доходить до висновку, що позовні вимоги, є обґрунтованими та вказана позивачем грошова сума підлягає стягненню з відповідача. Позивач також має право в порядку\~ст. 141 ЦПК України\~на стягнення з відповідача понесених документально підтверджених витрат на сплату судового збору у розмірі 3028,00 грн.

Outcome: approved