Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-01 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з означеною заявою, покликаючись на те, що має право на спадщину за заповітом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] . З метою оформлення своїх спадкових прав заявник звернулася до нотаріуса. Однак, через допущені помилки в імені батька у правовстановлюючих документах, їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Зокрема у її свідоцтві про народження батько вказаний як [PERSON] , у заповіті вказаний як [PERSON] , у Державному акті на право приватної власності на землю зазначений як [PERSON] . У зв`язку з розбіжністю імені батька у правовстановлюючих документах, просить суд встановити факт, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є однією і тою ж особою. В подальшому заявник подала заяву про уточнення позовних вимог. Через помилку допущену у написанні імені батька в свідоцтві про її народження, заявник просить встановити факт, що є донькою померлого, також встановити факт належності батькові заповіту та Державного акту на землю. Заявник в судове засідання не з`явилася, у поданій заяві клопотала про розгляд справи у її відсутності. Представник зацікавленої особи Буської міської ради Золочівського району Львівської області в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, причин неявки суду не повідомив, клопотань про розгляд справи у їх відсутності, пояснень, інших клопотань, не подав. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі заявника та представника зацікавленої особи, суд у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів, без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У відповідності до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Судом встановлено, що батько заявниці [PERSON] помер [INFO] в с. Тур`я, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , повторно виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Буського районного управління юстиції у Львівській області, про що зроблено актовий запис № 19 від 01.08.2005 року. Спадкове майно після смерті батька складається, зокрема з двох земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 0,4287 га, що розташовані на території колишньої Тур`янської сільської ради Буського району Львівської області, зараз територія Буської міської ради Золочівського району Львівської області. Право власності на такі підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серія ІІІ-ЛВ № 073037 від 17.03.2000 року. Однак в такому ім`я власника вказано як [PERSON] . У свідоцтві про народження заявниці Серії [NUMBER] , актовий запис № 14 від 01.05.1952 року батьком вказаний [PERSON] . Згідно заповіту від 01.10.1998 року, посвідченого секретарем Тур`янської сільської ради за реєстровим № 65, [PERSON] все своє майно заповів [PERSON] . З метою оформлення своїх спадкових прав заявник звернулася до нотаріуса. Однак, через допущені помилки в імені батька у правовстановлюючих документах, їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідно заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. На підставі вказаних доказів, судом встановлено, що існує невідповідність між документом, що посвідчує факт смерті батька заявниці, свідоцтві про її народження, заповітом та державним актом на землю. Так, за положеннями п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по-батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по-батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК України, громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по-батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року Про встановлення фактів, що мають юридичне значення при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно листа ВСУ 01.01.2012 року "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення" коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що встановлення даного факту необхідно заявнику для оформлення документів про прийняття спадщини за заповітом, тому суд вважає, що заява є обґрунтованою та підлягає до задоволення. Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у справах про спадкування нотаріуси не є заінтересованими особами і не повинні залучатися до участі у справі. Згідно п.24 зазначеної постанови при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами (зацікавленими особами) є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Суд надає віри показам заявниці, викладеними в позовній заяві, вважає доведеним даний факт. Інших обставин, які б спростовували твердження заявника, не знаходить, тому кладе їх в основу рішення.

Outcome: approved