Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просила скасувати державну реєстрацію права власності на 41/100 частини будинку [ADDRESS] з належними до нього будівлями, яка складається з будинку загальною площею 80 кв.м, житловою площею 39,9 кв.м, позначений на плані літерою "А", тамбур - "а", ганок, погріб - "п/а", погріб "п/А", сіни "а1", тамбур "а2", сарай "Б", сарай "В", убиральня - "Г", огорожа - №1, за [PERSON] , проведену 20.11.2020 державним реєстратором прав на нерухоме майно управління ЦНАП у м. Козятин [PERSON] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2229451405105, припинивши право власності [PERSON] на вищевказаний об`єкт нерухомого майна. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначила, що згідно договору купівлі-продажу від 10.08.1978 вона купила у [PERSON] 9/20 частини житлового будинку з належними до нього будівлями в [ADDRESS] . 9/20 частини були виділені в натурі і мали адресу: [ADDRESS] , та складалися з сіней 3-1, вітальні 3-2, кухні 3-3, кімнати 3-4, 3-5, житловою площею 18,6 кв.м, сараю "В", погрібу "П/А". Договір зареєстрований у Вінницькому обласному об`єднаному бюро технічної інвентаризації 18.09.1978 за №285. Рішенням виконкому Козятинської міської ради №35 від 19.02.1987 вул. Леніна було перейменовано в вул. Червоноармійську, а згідно рішення виконкому Козятинської міської ради №43 від 19.02.1987 адреса житлового будинку по [ADDRESS] була змінена на [ADDRESS] . Згідно рішення 4 сесії Козятинської міської ради 7 скликання від 12.02.2016 №79-VII [ADDRESS] . На даний час адреса 9/20 частини житлового будинку, що належить їй на праві власності, [ADDRESS] . Позивач зареєстрована та постійно проживає в зазначеному будинку. 02.08.2023 вона звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно управління ЦНАП у м. Козятин [PERSON] із заявою про проведення реєстраційних дій. Однак, їй було відмовлено у проведенні реєстраційних дій у зв`язку з суперечностями між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно, оскільки за зазначеною адресою право власності було зареєстровано за іншою особою - [PERSON] на наступне майно: 41/100 частини будинку [ADDRESS] загальною площею 80 кв.м, житловою площею 39,9 кв.м, позначений на плані літерою "А", тамбур - "а", ганок, погріб - "п/а", погріб "п/А", сіни "а1", тамбур "а2", сарай "Б", сарай "В", убиральня - "Г", огорожа - №1, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2229451405105. Позивач вказує, що відповідач насправді став власником 41/100 частини житлового будинку з належними до нього будівлями, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Реєстрація права власності за [PERSON] на житловий будинок, що належить позивачу, порушує права останньої у вільному розпорядженні своїм майном, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 20.09.2023 відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідач у встановлений судом строк відзиву на позов не надав. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, однак представник позивача надала суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги просила задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, на його адресу, була направлена судова кореспонденція: позовна заява та ухвала про відкриття провадження у справі, яка повернулась на адресу суду з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою". Суд, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, вважає за можливе розглянути дану справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Суд, дослідивши наявні у справі матеріали та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку. Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 10.08.1978, укладеного між [PERSON] та позивачем, [PERSON] стала власником 9/20 частини житлового будинку з належними до нього будівлями на земельній ділянці розміром 926 кв.м в [ADDRESS] під номером один, в постійне користування покупцеві відійшли згідно плану слідуючі приміщення: сіни 3-1, вітальня 3-2, кухня 3-3, кімната 3-4, 3-5, житловою площею 18, 6 кв.м, сарай - В, П/А - погріб. Договір зареєстрований у Вінницькому обласному об`єднаному бюро технічної інвентаризації 18.09.1978 за №285. Як вбачається з довідки №47 від 05.04.2023, виданої головним спеціалістом відділу містобудування та архітектури, рішенням виконкому Козятинської міської ради №35 від 19.02.1987 вул. Леніна було перейменовано в вул. Червоноармійську, а рішенням виконкому Козятинської міської ради №43 від 19.02.1987 адреса житлового будинку по [ADDRESS] була змінена на [ADDRESS] . Згідно рішення 4 сесії Козятинської міської ради 7 скликання від 12.02.2016 №79-VII [ADDRESS] . Адреса даного житлового будинку: [ADDRESS] . З довідки №225 від 10.04.2023, виданої Козятинським відокремленим підрозділом, вбачається, що згідно матеріалів інвентаризаційної/реєстраційної справи №2694, станом на 31.12.2012, право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок з господарськими будівлями), який розташований за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване КП "ВООБТІ" за [PERSON] - 9/20 частки на підставі договору купівлі-продажу від 10.08.1978, посвідченого в.о. державного нотаріуса Козятинської державної нотаріальної контори Вінницької області Слінченко В.П., реєстровий №2428. Реєстрація КП "ВООБТІ" - 18.09.1978, реєстровий №285, реєстрова книга №2. З 01.01.2013 функції з державної реєстрації прав власності на нерухоме майно покладені на органи державної реєстрації прав Міністерства юстиції України. Відповідно до довідки №525-3 від 13.04.2023, виданої управлінням ЦНАП у м. Козятині, [PERSON] є власником 9/20 частини житлового будинку з належними до нього будівлями відповідно до договору купівлі-продажу від 10.08.1978 за адресою: [ADDRESS] . За цією адресою зареєстрована позивач. Згідно архівного витягу із рішення №43 виконавчого комітету Козятинської міської ради від 19.02.1987 про наслідки перенумерації будинковолодінь по місту Козятину вулиця Червоноармійська ... [PERSON] старий номер 1, новий номер 3. Згідно архівного витягу із рішення №43 виконавчого комітету Козятинської міської ради від 19.02.1987 про наслідки перенумерації будинковолодінь по місту Козятину вулиця Червоноармійська ... [PERSON] і співвласники старий номер 3, новий номер 5/1. Відповідно до рішення 4 сесії 7 скликання Козятинської міської ради Вінницької області від 12.02.2016 №79-VII про перейменування вулиць і провулків м. Козятин вирішено перейменувати [ADDRESS] . Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №343851768 від 23.08.2023, актуальна інформація про об`єкт речових прав: реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2229451405105; тип об`єкта: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами; опис об`єкта: загальна площа 80, житлова площа 39,9, опис: житловий будинок позначений на плані літерою "А", тамбур - "а", ганок, погріб - "п/а", погріб "п/А", сіни "а1", тамбур "а2", сарай "Б", сарай "В", убиральня - "Г", огорожа - №1; адреса: [ADDRESS] . Право спільної часткової власності на 41/100 частку вищевказаного майна зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: зареєстровано в реєстрі за №2-1411, виданий 24.12.2010, видавник: державний нотаріус Козятинської державної нотаріальної контори Вінницької області Дриботун Т.В. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно [PERSON] про відмову в проведенні реєстраційних даних № 68742171 від 04.08.2023 позивачу було відмовлено у проведенні реєстраційних дій у зв`язку з наявними суперечностями між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, а саме за даною адресою відповідно до відомостей з ДРРПНМ право власності зареєстровано за іншою особою на інший об`єкт нерухомого майна. За приписами ч.ч.2, 3 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. За змістом статей 128, 153 ЦК УРСР (ред. 1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 224 ЦК УРСР (ред. 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР (ред. 1963 року) передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування. Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31.01.1966 року Міністерством комунального господарства УРСР і погодженою 15.01.1966 року із Верховним Судом УРСР, було встановлено, що реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння з окремим порядковим номером по вулиці, провулку, площі в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать, зокрема, громадянам на праві особистої власності (п.п. 2, 4); будинки і домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, не підлягають реєстрації (п. 6); при відсутності правовстановлюючих документів, зазначених в Інструкції, у випадках включення в міську (селищну) смугу сільських населених пунктів або у випадках їх перетворення в міста або селища міського типу бюро технічної інвентаризації при наявності погосподарських книг сільської Ради депутатів трудящих складає списки будинків та домоволодінь, які належать громадянам або колгоспним дворам, з метою їх подальшої реєстрації, а при відсутності таких книг необхідних для реєстрації питання вирішуються в кожному окремому випадку за заявою зацікавленої особи з проведенням відповідного обстеження і якщо зібрані матеріали підтверджують належність будинку заявнику, вирішується питання про оформлення права власності (п.п. 10, 20). Право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», визнаються державою. Такий висновок наведений у постанові Верховного Суду від 10.10.2018 у справі № 557/1209/16-ц. Згідно приписів ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Судом встановлено, що [PERSON] зареєструвала своє право власності ще в 1978 році на 9/20 (45/100) частини житлового будинку з належними до нього будівлями, що за адресою: [ADDRESS] ) відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення, а саме ЦК Української РСР 1963 року. А отже позивач з 10.08.1978 року набула право власності в передбаченому законом порядку на 9/20 частини житлового будинку з належними до нього будівлями, тобто 0,45 % нерухомого майна. Таким чином, позивачка має право на частину будинку, що становить 45% від усього будинку. Також судом встановлено, що за [PERSON] зареєстровано право спільної часткової власність на 41/100 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, тобто 0,41 % нерухомого майна, що за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, позивач та відповідач є володільцями будинку у відповідних частках - 45/100 та 41/100, що вказує на те, що частка кожного з них може бути визначена в межах одного домоволодіння, оскільки вони в сумі не перевищують цілої частки будинку (100/100). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Звертаючись до суду позивач посилається на те, що реєстрація права власності за відповідачем на житловий будинок, який їй належить, порушує її права у вільному розпорядженні своїм майном. Суд зазначає, що посилання позивача на те, що за відповідачем зареєстровано право власності саме на 9/20 її частки (або частини такої частки) належного їй на праві власності нерухомого майна жодним чином не підтверджено. Не доведено також, що на її частку у праві власності на будинок щодо певної визначеної площі (певних кімнат) накладається частка відповідача, тобто є спірною певна площа в межах одного будинку. Отже, позивачем не доведено, що реєстрація права власності на частку у будинковолодінні за відповідачем порушує її право власності на частку у цьому будинку. Крім того, суд звертає увагу, що позивачка не надала доказів того, що вона скористалась своїм правом на оскарження рішення державного реєстратора про відмову їй у реєстрації права власності в порядку адміністративного судочинства. Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, повно та всебічно з`ясувавши вищевказані обставини, які стосуються предмету доказування, та оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих доказів, суд приходить висновку про недоведеність позивачем позовних вимог, а тому вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити. З урахуванням положень ст. 141 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed