Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-08 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін: [PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КАРПАТНАФТОХІМ» в її користь 63316,67 грн. розрахункових при звільнені з роботи. А також просить вирішити питання стягнення судових витрат. Свої вимоги мотивує тим, що вона працювала на даному підприємстві з 2014 року на посаді машиніста насосних установок четвертого розряду дільниці з експлуатації та ремонту устаткування і мереж ВіК піддільниці №2 цеху водопостачання та каналізації управління забезпечення виробництв цеху водопостачання та каналізації управління забезпечення виробництв. З вересня 2023 року підприємство перестало вчасно виплачувати заробітну плату, але вона продовжував працювати і виконувати свої посадові обов?язки. Проте, у зв?язку із сімейними обставинами вирішила звільнятись із роботи, тому написала заяву про звільнення з роботи за власним бажанням з 14.05.2024. На час її звільнення з роботи підприємство вже було заборгувало заробітну плату за шість місяців по день звільнення, яка на час її звільнення становила приблизно 63316,67 грн. Проте вищевказана виплата коштів, належних їй від відповідача при звільненні з роботи, проведена з нею не була взагалі. З цього приводу вона зверталася до відповідача, проте їй мотивували, що коштів на рахунках підприємства немає, хоча знає, що підприємство проводить фінансово-господарську діяльність. Тому змушена звернутись до суду за захистом свого порушеного права. Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі: ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 23.08.2024 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, запропоновано відповідачу у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову. У строк, встановлений в ухвалі про відкриття провадження у справі, відповідачем не надано відзиву на позов без поважних причин, тобто своїм правом подати відзив на позовну заяву останній не скористався, хоча ухвалу про відкриття провадження разом із копію позовної заяви із доданими до неї документами було отримано особою за довіреністю, що підтверджується трекінгом поштового відправлення, а тому суд вирішує спір за наявними матеріалами справи, відповідно до вимог ч. 8 ст. 178 ЦПК України. 03.10.2024 позивач подала клопотання про доручення доказів до матеріалів справи. Суд ухвалює рішення у заочному порядку, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин: відповідно до\~витягу з\~наказу №269-К\~від 14.05.2024\~ [PERSON] 14.05.2024 було звільнено з роботи за власним бажанням згідно зі ст. 38 КЗпП України. Також наказано виплатити компенсацію за 21 календарний день невикористаної відпустки (а.с. 8). Відповідно до\~розрахункового листка\~ [PERSON] за 4 місяць належать до виплати грошові кошти у розмірі 7449,02 грн. (а.с. 9). Згідно з\~розрахунковим листком\~ [PERSON] належать до виплати грошові кошти у розмірі 49\~918,57 грн. (а.с. 17). Оцінка суду: дослідивши та оцінивши письмові докази в їх сукупності, доводи позивачки, викладені в позовній заяві, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з таких підстав. Відповідно до ч. 2 ст.\~233\~КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно зі ст.\~94\~КЗпП України та ст.\~1\~Закону України\~«Про оплату\~праці» заробітна плата це винагорода, обчислена як правило у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Статтею 43\~Конституції України передбачено право кожної людини на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати працю працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату. Відповідно до ст.\~21\~Закону України\~«Про оплату\~праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Статтею 115\~КЗпП України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до роз`яснень викладених у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Згідно зі ст.\~116\~КЗпП України при\~звільненні працівника\~виплата всіх\~сум,\~що належать\~йому від\~підприємства,\~установи,\~організації,\~провадиться в\~день звільнення.\~Якщо працівник\~в день\~звільнення не\~працював,\~то зазначені\~суми мають\~бути виплачені\~не пізніше\~наступного дня\~після пред`явлення\~звільненим працівником\~вимоги про\~розрахунок.\~Про суми,\~нараховані та\~виплачені працівникові\~при звільненні,\~із зазначенням\~окремо кожного\~виду виплати\~(основна\~та додаткова\~заробітна плата,\~заохочувальні та\~компенсаційні виплати,\~інші виплати,\~на які\~працівник має\~право згідно\~з умовами\~трудового договору\~і відповідно\~до законодавства,\~у тому\~числі при\~звільненні)\~роботодавець повинен\~письмово повідомити\~працівника в\~день їх\~виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При визначені розміру заборгованості по заробітній платі суд бере до уваги розрахунковий листок, наданий позивачем 03.10.2024, згідно з яким заборгованість по заробітній платі складає до виплати 49918,57 грн., в тому числі, у вказаному листку зазначена графа "Компенс 21" - 6395,76 грн., які суд розціює як компенсацію за 21 календарний день невикористаної відпустки. Факту наявності заборгованості по заробітній платі відповідачем не спростовано, заперечень щодо суми такої заборгованості перед позивачем станом на день ухвалення рішення суду не подано. Також не доведено позивачкою жодним доказом заборгованість по заробітній платі в сумі 63316,67 грн. Виходячи з наведеного, беручи до уваги, що [PERSON] дійсно перебувала у трудових відносинах з відповідачем, яким позивачу нараховано, однак не виплачено у передбачені законом строки заробітну плату, допустимих доказів на підтвердження факту відсутності заборгованості заробітної плати за оспорюваний період відповідачем не надано, відтак суд приходить до висновку, що вимога позивача в частині стягнення заробітної плати у розмірі 49\~918,57 грн. є обґрунтованою та підлягає до задоволення. А тому позов слід задоволити частково. Відповідно до п.п. 2, 4 ч. 1 ст.\~430\~ЦПК України необхідно допустити негайне виконання рішення суду в межах платежу за один місяць з присудженої заборгованості по заробітній платі. Розподіл судових витрат між сторонами: позивач звільнений від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». А тому судові витрати за позовну вимогу щодо невиплати заробітної плати підлягають стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладено,

Outcome: partial