Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-29 00:00:00

До Дарницького районного суду м. Києва звернувся представник ТОВ «Євро-Реконструкція» з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є надавачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в будинку [ADDRESS] . Відповідачі зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Позивач належним чином виконав перед відповідачами, своє зобов`язання щодо надання послуг з постачання централізованого опалення та постачання гарячої води, проте відповідачі своєчасно з серпня 2017 року не здійснюють оплату за отримані послуги з гарячого водопостачання, в результаті чого утворилась заборгованість яка станом на 01.08.2023 року складає 59208,19 грн. У зв`язку із чим позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість, яка складається з: 59208,19 грн., сума заборгованості за послуги з постачання гарячої води, 11611,38 грн. - інфляційна складова боргу, 3363,15 грн., - три відсотки річних. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 10.10.2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Від представника відповідачів надійшов відзив, відповідно до якого зазначено, що у вищевказаній квартирі зареєстрований та фактично мешкає [PERSON] , який має другу групу інвалідності, медичним висновком встановлено, що він не може проживати за станом здоров`я в одній кімнаті з членами сім`ї. Також у квартирі зареєстрована та фактично мешкає мати хворого [PERSON] , яка доглядає за сином та сплачує комунальні послуги. За вищевказаною адресою також був зареєстрований та фактично мешкав [PERSON] , але [INFO] він помер, однак позивачем було нараховано заборгованість за спожиті послуги з 23.02.2022 року по 01.08.2023 року з урахуванням померлої особи. Крім того у вказаній квартирі зареєстрована [PERSON] , та її дочка [PERSON] , проте з 10.08.2012 року не проживає у вказаній квартирі, а мешкає за адресою: [ADDRESS] . З урахуванням викладеного зазначив, що належними відповідачами має бути тільки дві особи - [PERSON] , та [PERSON] , які фактично користувались послугами, та сума нарахування за вказаний період повинна бути із розрахунком двох фактичних споживачів. Окрім цього зазначив, що заборгованість за період з серпня 2017 року по серпень 2020 року не підлягає задоволенню у зв`язку зі спливом позовної давності. З урахуванням викладеного просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Від представника позивача надійшла відповідь на відзив відповідно до якого зазначено, що нарахування за послуги з постачання гарячої води за вищевказаною адресою у період з 01.08.2017 року по 30.09.2019 року нарахування здійснювалось відповідно до індивідуального засобу обліку гарячої води встановленого в квартирі, який був поставлений на облік у теплопостачальної організації, з 01.10.2019 року індивідуальний засіб обліку був знятий з обліку у теплопостачальної організації, як не повірений. Тобто з 01.10.2019 року по 31.08.2023 року нарахування здійснювалось по нормі споживання відповідно до кількості зареєстрованих осіб. Зазначив, що відповідачами не було надано позивачу інформації про зміну кількості зареєстрованих осіб у квартирі зокрема про знаття з реєстрації [PERSON] , у зв`язку зі смертю, тому нарахування здійснювалось відповідно до наявної інформації про зареєстрованих осіб. Крім того зазначив, що після подачі вказаної позовної заяви ТОВ «Євро-Рекнострукція» здійснила перерахунок вартості наданих послуг з постачання гарячої води у серпні 2023 року у зв`язку зі смертю [PERSON] , про що відображено у рахунку на оплату послуг постачання гарячої води за серпень 2023 року на суму 2725,78 грн. З приводу позовної давності зазначив, що постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року на усій території України встановлений карантин, тому починаючи з 12.03.2020 року строк позовної давності продовжений на час дії карантину. З урахуванням викладеного, зазначив, що пропущений може бути позовна давність лише за вимогами, що виникли до 12.03.2017 року, в той час як позивачем заборгованість за послуги з постачання гарячої води нараховується з липня 2017 року. Від представника відповідачів надійшли заперечення на відповідь на відзив, відповідно до яких зазначено, що з розрахунку заборгованості в період з 01.08.2017 року по 01.09.2019 року нарахування проводилось без врахування показників лічильників, на що вказує ідентичність сум нарахованих за кожний місяць та відсутності показників лічильника. Зазначив, що зазначені обставини вказують на невідповідність та необґрунтованість заборгованості та безпідставність позовних вимог. Від представника позивача надійшли письмові пояснення на заперечення, відповідно до яких зазначено, що відповідачі, до подання позовної заяви до суду, як споживачі послуг до ТОВ «Євро-Реконструкція» з приводу розміру нарахованої їм плати чи розміру наявної заборгованості за спожиті послуги, з заявою щодо зміни кількості осіб, що користуються послугами не звертались. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі наполягала на їх задоволенні. В подальшому надала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач [PERSON] , в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала, зазначила, що за вказаною адресою мешкає разом з сином, тому вважає нарахування на заборгованості на всіх зареєстрованих осіб необґрунтованим. Відповідач [PERSON] , в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, зазначила, що за вказаною адресою, не мешкає з 2010 року. Представник відповідачів в судовому засіданні у задоволенні позовних вимог просив відмовити з підстав необґрунтованості розрахунку заборгованості, у разі якщо суд прийде до висновку про задоволення позовних вимог просив, врахувати той факт, що за вказаною адресою мешкає дві особи, тому заборгованість підлягає стягненню з урахуванням цих обставин. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] , зазначила, що знайома з [PERSON] , з дитинства, вказала, що остання з 2012 року мешкає за адресою: [ADDRESS] , вказала, що їй відомо, що за адресою: [ADDRESS] , мешкають тільки мати відповідача та її брат. Суд, дослідивши докази по справі у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.7 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІV (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання. Відповідно до ч.1 ст. 634 Цивільного кодексу України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. З відповіді з електронного реєстру територіальної громади м. Києва «ГІОЦ/КМДА» вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Законом України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІV (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІV (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником. Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" №1875-ІV (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 30 жовтня 2013 року у справі за № 6-59цс13; висновки Верховного Суду/Касаційного цивільного суду у постанові від 10 грудня 2018 року у справі за № 638/11034/15) Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що під договором слід розуміти усну чи письмову угоду між споживачем та виконавцем послуг. Цей Закон також передбачає оформлення письмової угоди через посередництво квитанцій та інших розрахункових документів. Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-ІV (в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин) споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п.п. 18, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630 розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки. Згідно з п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово - комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Відповідно до ч.3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Статтею 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦКУ порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи те, що правовідносини, які передбачають обов`язок споживача оплатити фактично надані житлово-комунальні послуги та право замовника послуг вимагати відповідної плати, є за своєю правовою природою грошовим зобов`язанням, тому за прострочення його виконання підлягають застосуванню наслідки, передбачені ч.2 ст.625 ЦК України щодо стягнення інфляційних нарахувань та трьох процентів річних від простроченої суми (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 30 жовтня 2013 року у справі за № 6-59цс13). Статтею 541 ЦК України визначено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Згідно ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем, всупереч положенню ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів своєчасної та у повному обсязі сплати наданих житлово-комунальних послуг та відсутності заборгованості перед позивачем по оплаті цих послуг. Як вбачається із матеріалів справи, відповідачі не належним чином сплачують за надані їм житлово-комунальні послуги, у зв`язку з чим, згідно з розрахунком наданим позивачем, з серпня 2017 року за ним утворилась заборгованість, яка станом на 01.08.2023 року складає 74182,72 грн., яка складається з: 59208,19 грн., сума заборгованості за послуги з постачання гарячої води, та станом на 23.02.2022 року, 11611,38 грн. - інфляційна складова боргу, 3363,15 грн., - три відсотки річних. Доводи сторони відповідача, щодо невірності нарахування заборгованості на всіх зареєстрованих осіб, суд вважає не слушними оскільки, як вбачається з розрахунку заборгованості відповідачами частково здійснювались платежі за комунальні послуги, останні були обізнані про нарахування заборгованості за комунальні послуги відповідно до кількості зареєстрованих осіб, проте відповідачами не здійснювались заходи, щодо зняття з реєстрації зареєстрованих, але не проживаючих за вказаною адресою осіб. Крім того відповідачами не здійснювались заходи, щодо звернення до надавача послуг з заявами та відповідними доказами про фактичне не проживання всіх зареєстрованих осіб та вимогою зробити перерахунок. Аналізуючи показання свідка [PERSON] , яка була допитана в судовому засіданні, суд враховує, що вони не спростовують заявлених позовних вимог та вищевказаних висновків. Доводи з приводу нарахування заборгованості з урахування померлої особи суд вважає також не слушними, оскільки як вбачається з рахунку на оплату послуг постачання гарячої води за серпень 2023 року долученого до відповіді на відзив, ТОВ «Євро-Реконструкція» було зроблено перерахунок на суму 2725,78 грн. Щодо заяви про застосування строку позовної давності необхідно зазначити наступне. Відповідно до статті 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалість у три роки. Статтею 258 ЦК України визначено вимоги до яких застосовується спеціальна позовна давність, серед іншого, позовна давність в один рік застосовується зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, обмежене строком давності право на позов у матеріальному розумінні означає право позивача на судовий захист протягом певного часу, поза межами якого цей захист, за загальним правилом, є неможливим. У пункті 139 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16-ц (провадження № 14-208цс18) зроблено висновок, що у спорі з декількома належними відповідачами, в яких немає солідарного обов`язку (до яких не звернута солідарна вимога), один з них може заявити суду про застосування позовної давності тільки щодо тих вимог, які звернуті до нього, а не до інших відповідачів. Останні не позбавлені, зокрема, прав визнати ті вимоги, які позивач ставить до них, чи заявити про застосування до цих вимог позовної давності. Тобто при солідарному обов`язку будь-який з відповідачів може заявити про застосування позовної давності. При цьому, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин, який продовжено до 30 квітня 2023 року. Згідно з перехідними положеннями ЦК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Таким чином, строк позовної давності у даній справі має бути відраховано з моменту запровадження карантину на території України, а саме з 12 березня 2020 року. За матеріалів справи вбачається, що позивач просить стягнути заборгованість з липня 2017 року, тобто вказані вимоги заявлені в межах строку позовної давності. Враховуючи вищевикладене, суд вважає встановленим факт порушення прав позивача, тому позовні вимоги щодо стягнення з відповідача заборгованості за житлово-комунальні послуги є законними і обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved