Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-23 00:00:00

У жовтні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом до Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] , посилаючись на те, що у травні 2021 року він звернувся до Служби в справах дітей Одеської міської ради із заявою про надання висновку щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з ним, її батьком. До заяви також були надані додатки, на підтвердження його належного фінансового та психофізичного стану, а також належного виконання ним батьківських обов`язків. Зазначив, що в липні 2021 року до Служби в справах дітей Одеської міської ради також звернулась його колишня дружина [PERSON] із заявою про надання висновку щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом з нею, її матір`ю, але при цьому остання не надала у повному обсязі належних документів на підтвердження її фінансового та психофізичного стану, оскільки не мала власного доходу. Вказував, що він додатково неодноразово надавав чисельні документи, якими акцентував свою спроможність опікуватись дитиною, її освітою, здоров`ям тощо, в тому числі й докази того, що мати дитини не здатна забезпечити належний розвиток їх доньки. Крім того, він неодноразово письмово звертався до Служби в справах дітей Одеської міської ради та поліції із заявами на необхідність їх втручання в ситуацію, при якій він, як батько не бачить дитину більше 2-х місяців, так як матір повністю перешкоджає такому спілкуванню, але на вказані звернення служби не відреагували, жодного впливу на відповідачку не відбулось, належної оцінки її поведінки надано не було. 08 вересня 2021 року відбулось засідання комісії органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, під час якого за його думкою мало місце грубе порушення приписів ст. 24 Конституції України та ст. ст. 141, 161 СК України, оскільки члени комісії органу опіки та піклування всупереч діючого законодавства упереджено наполягали на тому, що дитина має проживати виключно з матір`ю не зважаючи на будь-які об`єктивні обставини та норми Законів. При цьому, останніми були повністю проігноровані подані ним документи та спроби звернути увагу на те, що матір та батько мають рівні права, а також те, що вихованням та постійним забезпеченням дитини в абсолютній більшості займається він, і що проживання дитини з матір`ю унеможливлено відсутністю останньої власного доходу. 13 жовтня 2021 року органом опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради було надано висновок, яким було визначено місце проживання малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю - [PERSON] Стверджував, що під час затвердження комісією органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради висновку органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, членами комісії не було здобуто жодних доказів на підтвердження доходів [PERSON] , не надано оцінки діям останньої з приводу повного блокування у спілкуванні дитини з батьком протягом травня-червня 2021 року. Вважає, що комісією органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради було протиправно затверджено висновок до суду щодо визначення місця проживання малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю - [PERSON] , оскільки Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради, ухвалюючи рішення про затвердження висновку органу опіки та піклування, не надала належної оцінки наявним документам у матеріалах справи щодо визначення місця проживання малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] , внаслідок чого було фактично надано привілеї [PERSON] за ознаками статі, чим грубо порушено його конституційні права, як громадянина, а також батьківськи права, як батька. Посилаючись на порушення своїх прав, позивач просив суд визнати противоправним та скасувати рішення Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, яким затверджено висновок органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді Малиновського районного суду м. Одеса Тополевої Ю.В., 17 листопада 2021 року по справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 24 грудня 2021 року задоволено самовідвід судді Тополевої Ю.В. та передано цивільну справу №521/16570/21 до канцелярії суду для подальшого визначення головуючого у справ. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями Малиновського районного суду м. Одеси від 28 грудня 2021 року, справу було передано на розгляд судді Леонову О.С. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 28 грудня 2021 року справу було прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справ між суддями Малиновського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2024 року, у зв`язку із наданням відпустки для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку судді [PERSON] справу було передано на розгляд судді Сегеді О.М. Справа отримана суддею 09 лютого 2024 року. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2024 року справу було прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання (т. 1 а.с. 146-147). Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 10 червня 2024 року підготовче провадження по справі закрито та справа призначена до судового розгляду (т. 2 а.с. 91). Позивач та його представник, діюча на підставі ордеру від 18 жовтня 2021 року та довіреністю від 18 грудня 2023 року в судове засідання не з`явилися, про час і місце судового розгляду були повідомлені відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, надали заяву про підтримання позовних вимог та просили суд їх задовольнити у повному обсязі (т. 1 а.с. 5, 6, 162-163, 164). Представник відповідача, діючий на підставі довіреності від 10 січня 2024 року в судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду був повідомлений відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України. Раніше надав відзив на позов, в обгрунтування якого зазначив, що Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради діє на підставі Положення про Малиновську районну адміністрацію Одеської міської ради, яке затверджене рішенням Одеської міської ради №1934-УІІ від 26 квітня 2017 року та є виконавчим органом Одеської міської ради та створюється нею з метою реалізації функцій місцевого самоврядування на території Малиновського району міста Одеси згідно із Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні». Відповідно до п. 2.10 Положення, Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради є органом опіки та піклування, утворює раду з питань опіки та піклування та вирішує питання всиновлення, встановлення опіки, піклування, зміни прізвища дітей, позбавлення батьківських прав, визначення місця проживання дитини, участі батьків у вихованні дитини, надання дозволів на здійснення правочинів, що підлягають нотаріальному посвідченню, влаштування на повне державне забезпечення до закладу або установи, в яких проживають діти-сироти та діти, які позбавлені батьківського піклування, реєстрації народження дитини в органах РАЦС, інші питання, передбачені чинним законодавством. Зазначив, що позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив суд визнати противоправним та скасувати рішення Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, яким затверджено висновок органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , але при цьому матеріали справи не містять рішення Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, яким затверджено висновок органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини: [PERSON] , [INFO] . Стверджував, що рішення Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, яким затверджено висновок органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , не існує, оскільки орган опіки та піклування відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. При цьому, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок органу опіки та піклування, на відміну від рішення органу опіки та піклування (яке приймається у формі розпорядження), має рекомендаційну функцію, не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків у батьків щодо визначення місця проживання дитини, оскільки він не порушує прав та обов`язків жодного з батьків та є видом доказів, відповідно до ЦПК України. Комісія з питань захисту прав дітей Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради не є органом опіки та піклування, повноваження Комісії є дорадчою функцією, а висновок органу опіки та піклування як колегіального консультативно-дорадчого органу, не є нормативно-правовим актом або правовим актом індивідуальної дії та має не обов`язковий характер. Правові наслідки для батьків виникають виключно в результаті прийняття рішення судом, в ході якого і відбувається оцінка всіх доказів в сукупності, в тому числі і висновку органу опіки та піклування, який не має наперед встановленої сили для суду, що розглядає спір про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання дитини. Аналогічна позиція висвітлена у Постанові Апеляційного суду Одеської області від 04 квітня 2018 року по справі №522/18951/17. За таких обставин, представник відповідача просив суд закрити справу за відсутністю предмету спору (т. 1 а.с. 63-67, 161). Представник третьої особи, яка не заявляє самосійних вимог щодо предмета спору, діюча за ордером від 18 січня 2024 року в судовому засіданні позовні вимоги не підтримала та просила суд відмовити в їх задоволенні у повному обсязі, Раніше надала письмові пояснення по справі (т. 1 а.с. 48-54, 102-105, 142, 143). Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07 липня 1989 року Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Шульга проти України» № 16652/04). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). У справах «Рябих проти Росії» (заява № 52854/99, рішення від 24 липня 2003 року, пункт 52) та «Пономарьов проти України» (заява № 3236/03 від 03 квітня 2008 року, пункт 40) Європейський суд з прав людини зазначив, що сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Відомості про розгляд справ (залишення позову без руху, повернення позовної заяви, дані про відкриття провадження та дати призначення справи до розгляду) публікуються на офіційному веб-сайті Малиновського районного суду м. Одеси у відповідності до Рішення ради суддів загальних судів № 12 від 28 лютого 2013 року «Про організацію роботи з інформаційного наповнення і функціонування офіційних веб-сайтів загальних судів на офіційному веб-порталі судової влади України» та відправлено до ЄДРСР. Верховний Суд у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Суд, з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за відсутністю сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до ст. 44 ЦПК України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою тринадцятою Сімейного кодексу України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими вказані правовідносини регулюються. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Судом встановлено, що Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради діє на підставі Положення про Малиновську районну адміністрацію Одеської міської ради, яке затверджене рішенням Одеської міської ради №1934-УІІ від 26 квітня 2017 року та є виконавчим органом Одеської міської ради та створюється нею з метою реалізації функцій місцевого самоврядування на території Малиновського району міста Одеси згідно із Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні». Відповідно до п. 2.10 Положення, Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради є органом опіки та піклування, утворює раду з питань опіки та піклування та вирішує питання всиновлення, встановлення опіки, піклування, зміни прізвища дітей, позбавлення батьківських прав, визначення місця проживання дитини, участі батьків у вихованні дитини, надання дозволів на здійснення правочинів, що підлягають нотаріальному посвідченню, влаштування на повне державне забезпечення до закладу або установи, в яких проживають діти-сироти та діти, які позбавлені батьківського піклування, реєстрації народження дитини в органах РАЦС, інші питання, передбачені чинним законодавством. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 10 травня 2011 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №548. Від шлюбу у сторін є малолітня донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження (т. 1 а.с. 13). Дитина проживає з матір`ю. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 29 жовтня 2020 року, яке набрало 30 листопада 2020 року законної сили, шлюб між сторонами розірваний (т. 1 а.с. 187). Встановлено, що 11 травня 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самосійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, щодо визначення місця проживання дитини разом з батьком, стягнення аліментів на утримання дитини (справа №521/6712/21) (т. 1 а.с. 20-28). Ухвалою суду від 24 травня 2021 року по справі №521/6712/21 було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання (т. 1 а.с. 29-30). Крім того, з аналогічним позовом до суду звернулась [PERSON] . Встановлено, що 07 жовтня 2021року на підставі документів, які були надані сторонами, а також враховуючи результат бесіди з матір`ю дитини та батьком, обстеження житлово - побутових умов їх проживання та згідно ст. ст. 19, 157, 160, 161СК України, ст.18 Закону України «Про охорону дитинства», принципу 6 Декларації прав дитини, ст. 34 п.1-б п.п. 4 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Постанови Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року №866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної з захистом прав дитини», та відповідно до п.2.10 «Положення про Малиновську районну адміністрацію Одеської міської ради від 25 серпня 2021 року №06/10162, а також протоколів засідання комісії з питань захисту прав дітей Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 08 вересня 2021 року за №17 та від 22 вересня 2021 року №18, орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, виходячи з інтересів дитини, вважав доцільним визначити місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю - [PERSON] , про що надав висновок (т. 1 а.с. 173-175, 176-178, 179-181). З матеріалів справи вбачається, що відповідно до листа Центра соціальних служб Одеської міської ради від 11 червня 2021 року № 03/01-1990, фахівцями відділу соціальної роботи здійснено виходи за місцем проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , а саме за адресою: [ADDRESS] , та сім`ї батька [PERSON] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] . Складено акт оцінки потреб сім`ї [PERSON] №422/312 та акт оцінки потреб сім`ї [PERSON] №422/313. Батьки проживають окремо за різними адресами, в яких створені всі умови для повноцінного розвитку дитини. З батьками дитини проведено профілактичну бесіду щодо виховання дитини та налагодження між особистих взаємовідносин в форматі цивілізованого батьківства і безконфліктного спілкування в інтересах їхньої спільної дитини. Надано послуги психологічного та соціально -педагогічного консультування. Щодо підвищення батьківського потенціалу та врегулювання міжособистісного конфлікту запропоновано послугу медіації та отримано згоду. Встановлено, що спеціалістами служби у справах дітей Одеської міської ради, було проведено обстеження умов проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та складено відповідний акт, згідно з яким встановлено, що у приватному власному будинку за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] проживає разом з цивільним чоловіком [PERSON] .. Умови проживання задовільні, у дитини окрема кімната, де облаштовано місце для занять, відпочинку, іграшки, канцелярія, речі на всі сезони в наявності (т. 1 а.с. 202). Крім того, 18 червня 2021 року спеціалістами служби у справах дітей Одеської міської ради в присутності та з дозволу матері дитини [PERSON] було проведено бесіду з малолітньою [PERSON] , [INFO] , під час якої дитина повідомила, що хоче проживати разом з мамою, але бачитись з батьком, бо дуже сумує за ним (т. 1 а.с. 204, 205, 206). 18 червня 2021 року спеціалістами служби у справах дітей Одеської міської ради, було проведено обстеження умов проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та за результатами складено акт від 18 червня 2021 року та встановлено, що батько орендує приватний будинок, в якому проживає разом з цивільною дружиною [PERSON] та її двома доньками, 2009 року народження та 2015 року народження. Умови проживання задовільні. Для дитини створено окреме спільне місце в кімнаті, в якої проживає молодша донька цивільної дружини батька [PERSON] , де облаштовано місце для занять, іграшки, канцелярія в наявності (т. 1 а.с. 203). Встановлено, що [PERSON] на підставі наказу ПП «Центр відновного лікування «Альфа-мед» від 19 липня 2021 року призначена реєстратором на півставки на основне місце роботи з 20 липня 2021 року з посадовим окладом згідно штатним розкладом (т. 1 а.с. 231, 232, 233, 234). Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Частинами 1, 2 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частини друга і третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Статтею 157 СК України визначено, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. За положеннями статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч.1 ст. 19 СК України у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх прав та інтересів до органу опіки та піклування. Частинами 4, 5. 6 ст. 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Місце проживання неповнолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України вбачається висновок, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Згідно з ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Частиною 1 ст. 158 СК України визначено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 19 СК України рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу. Частинами 1, 3 ст. 159 СК України встановлено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. За заявою заінтересованої сторони суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору. Законодавець визначив певний порядок вирішення батьками питання участі у виховані дитини. Так, у випадку якщо мати і батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішений органом опіки та піклування або судом. Таким чином, законодавством встановлена варіативність вирішення цього питання, тобто батьки можуть його вирішити у судовому порядку або звернутися до відповідного органу опіки і піклування. Якщо хтось із батьків не погоджується із рішенням органу опіки та піклування, він може звернутися для вирішення спору щодо визначення місця проживання дитини до суду. У цьому випадку законодавство не вимагає окремого оскарження рішення органу опіки та піклування, оскільки частиною третьою статті 159 СК України встановлено, що суд може зупинити виконання рішення органу опіки та піклування до вирішення спору. Встановлено, що предметом оскарження у даній справі є рішення Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, яким затверджено висновок органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , але як було встановлено такого рішення Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради не приймала, оскількиорган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, виходячи з інтересів дитини, надав висновок про доцільність визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю - [PERSON] . За змістом частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру. Як було встановлено, в провадженні Малиновського раойнного суду м. Одеси перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самотсійних вимог: орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, про визначення місця проживання дитини, разом із батьком, стягнення аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі та за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самотсійних вимог:орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, про визначення місця проживання дитини, разом із матір`ю, стягнення аліментів. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2023 року були задоволенні частково позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самотсійних вимог:орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, визначено місце проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , разом із матір`ю - [PERSON] , та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини у розмірі 3000,00 грн., щомісячно, починаючи з 29 липня 2021 року і до повноліття дитини. В задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, разом із батьком, стягнення аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі, відмовлено (т. 2 а.с. 39-44). За таких обставин, суд вважає, що позивач [PERSON] має захищати свій інтерес щодо визначення місця проживання дитини під час судового розгляду у справі за зазначеними вище позовними вимогами, а не ініціювати окрему судову справу щодо оскарження рішення Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, яким затверджено висновок органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, а фактично висновок органу опіки та піклування, оскільки рішення Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, яким затверджено висновок органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, за твердженням представника відповідача не існує. Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на важливість дотримання принципу процесуальної економії, відповідно до якого штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим (пункт 58 постанови від 28 січня 2020 року в справі № 50/311-б, пункт 63 постанови від 22 вересня 2020 року в справі № 910/3009/18). Верховний суд у постанові від 12 серпня 2024 року у справі № 758/9245/22 зазначив, що оскаржуваний висновок органу опіки та піклування не породжує певних правових наслідків для суб`єктів відповідних правовідносин, правові наслідки для батьків виникають виключно в результаті ухвалення судом рішення про визначення місця проживання дитини. Під час розгляду цієї справи надається оцінка усім доказам в сукупності, в тому числі й висновку органу опіки та піклування, які не мають наперед встановленої сили для суду, що розглядає спір про визначення місця проживання дитини. Процесуально висновок органу опіки та піклування не є рішенням, а носить рекомендаційний характер та може бути врахований на розсуд суду. Висновок органу опіки та піклування не містить ознак рішення суб`єкту владних повноважень, оскільки не є нормативно-правовим актом чи правовим актом індивідуальної дії, так як не породжує жодних юридичних наслідків, не впливає на права та обов`язки сторін, а є носієм доказування при наявності цивільного спору, несе виключно інформативний характер і на відміну від рішень органу опіки та піклування, має рекомендаційний характер. Таким чином, суд прийшов до висновку, що рішення та висновок, на який посилається [PERSON] , фактично є лише одними із доказів у справі, носять рекомендаційний характер та не можуть бути самостійними засобами захисту порушеного права. Цим документам може бути надана лише оцінка в сукупності з іншими доказами у справі при вирішенні по суті питання, для якого він був складений. Крім того, матеріали справи не містять доказів того, що орган опіки та піклування, складаючи оскаржений висновок, діяв не в межах наділених законом повноважень. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30 червня 2020 року у справі № 333/6816/17 зазначила, що ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою. Не відповідатиме завданням цивільного судочинства звернення до суду з позовом, спрямованим на оцінювання доказів, зібраних в інших справах, на предмет їх належності та допустимості, або з метою створення підстав для звільнення від доказування в іншій справі (для встановлення у судовому рішенні обставин, які би не потрібно було надалі доказувати під час розгляду іншої справи). Недопустимим з огляду на завдання цивільного судочинства є ініціювання позовного провадження з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у іншій справі. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позивач не довів наявності окремого спору, а отже, і наявності свого правомірного інтересу в правовій визначеності, а також не довів порушення свого права або інтересу, у зв`язку із чим в задоволенні позовних вимог слуд відмовити. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Судовий збір у справі складає 908,00 грн., які сплачені позивачем при зверненні до суду (т. 1 а.с. 39).

Outcome: dismissed