Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-06 00:00:00

У серпні 2024 року позивач ТОВ "Діджи Фінанс" звернулося до суду із позовом в якому просить поновити строк позовної давності для подання позову до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №200494413 від 03.04.2016; стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором №200494413 від 03.04.2016 у загальному розмірі 42 828,69 грн., судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 03.04.2016 між ПАТ "Банк Михайлівський" та [PERSON] укладено угоду №200494413 щодо кредитування, згідно умов якої останньому надано кредитні кошти в розмірі 12238,92 грн., з встановленим строком користування з 03.04.2016 по 03.01.2018. 20.07.2020 ТОВ "Діджи Фінанс" набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ "Банк Михайлівський", на підставі договору №7_БМ від 20.07.2020, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071, проведеного 15.06.2020, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021 у справі №910/11298/16, відповідно до якої позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами укладеними з позичальниками ПАТ "Банк Михайлівський", в тому числі і за кредитним договором з відповідачем. 23.05.2016 згідно з рішенням Правління НБ України №14/БТ ПАТ "Банк Михайлівський" віднесено до категорії неплатоспроможних, а відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №812 розпочато процедуру виведення ПАТ "Банк Михайлівський" з ринку шляхом запровадження у ньому тимчасової адміністрації. Фактично управління банком перейшло до Фонду. Банк, правонаступником якого є позивач, виконав свої зобов"язання за кредитним договором належним чином, в той же час відповідач порушив умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та у визначений строк. Станом на 21.06.2024 загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 28666,29 грн., з яких: 9770,92 грн. - заборгованість за кредитом, 18895,37 грн. - заборгованість за відсотками. Заборгованість розрахована станом на дату укладення договору факторингу №7_БМ від 20.07.2020, між ПАТ "Банк Михайлівський" та ТОВ "Діджи Фінанс". Заборгованість відповідача за кредитним договором №200494413 від 03.04.2016 - 28666,29 грн. Сума збитків з урахуванням 3% річних - 2 583,56 грн. Сума збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов"язань - 11 578,84 грн. Разом заборгованість становить - 42 828,69 грн. Щодо поновлення строків позовної давності зазначає, що строк звернення до суду пропущено з поважних причин, оскільки приналежність права вимоги за кредитними договорами які були предметом договору відступлення прав вимоги від 20.07.2020, укладеним між ПАТ "Банк Михайлівський" та ТОВ "Діджи Фінанс" було предметом спору у справі №910/11298/16 Господарського суду міста Києва за позовом ПАТ "Банк Михайлівський" (ухвалою суду від 03.09.2020 замінено на правонаступника - ТОВ "Діджи Фінанс") до ТОВ "Фінансова Компанія "Плеяда", ТОВ "Фінансова Компанія "Фагор", за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Націнальний банк України про застосування наслідків нікчемності договору факторингу від 19.05.2016 №1905, укладеного між ПАТ "Банк Михайлівський" та ТОВ "Фінансова Компанія "Плеяда", визнання недійсним договору факторингу від 20.05.2016 №1, укладеного між ТОВ "Фінансова Компанія "Плеяда" та ТОВ "Фінансова Компанія "Фагор". Постановою суду від 01.07.2021 у справі №910/11298/16 визначено, зокрема - застосувати наслідки нікчемності договору факторингу від 19.05.2016 №1905, зобов"язано ТОВ "Фінансова Компанія "Плеяда" передати ТОВ "Діджи Фінанс" документи, отримані ним від ПАТ "Банк Михайлівський" згідно з договором факторингу від 19.05.2016 №1905 та актів прийому-передачі від 20.05.2016 №№1, 2, зобов"язати ТОВ "Фінансова Компанія "Фагор" передати ТОВ "Діджи Фінанс" документи, отримані ним від ПАТ "Банк Михайлівський" згідно договору факторингу від 19.05.2016 №1905 та актів прийому-передачі до нього від 20.05.2016 №№1, 2. Оригінали документів, а саме - кредитних договорів щодо яких право вимоги відступлено на підставі договору від 20.07.2020 отримані ними лише на початку 2023 року. Наявність тривалого судового спору призвела до спливу встановленого законодавством загального строку позовної давності, в межах якого суд має право задовольнити позовні вимоги кредитора. Фактична відсутність відповідних документів унеможливлювала реалізацію прав позивача на звернення до суду за захистом власних інтересів. Також, строк на звернення до суду із позовною заявою, який настав під час діє обмежень карантинного характеру, має бути продовженим, а отже заява про застосування строків позовної давності має бути визнаною як передчасна та в її задоволенні має бути відмовлено. Крім того, до об"єктивних причин звернення до суду також є введення воєнного стану на території країни, що є поважною причиною пропуску процесуальних строків, встановлених законом та судом. Ухвалою суду від 06.08.2024 відкрито провадження у справі, розгляд її призначено у порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, надав суду клопотання про розгляд справи без участі представника товариства, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з"явився, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином. З викладених обставин суд вирішує справу у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до ст.279 ЦПК України, з повідомленням сторін, за наявними у справі матеріалами. Згідно ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи дотримуючись принципів диспозитивності та змагальності сторін. Суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 03.04.2016 між ПАТ "Банк Михайлівський" та [PERSON] укладено кредитний договір № 200494413, за умовами якого останньому надано кредит у розмірі 12238,92 грн., строк кредиту 640 днів, з 03.04.2016 по 03.01.2018. Узгоджено розмір процентної ставки 0,0001% річних, щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості 2,25%, починаючи з 11 місяця дії договору. Згідно графіку платежів по кредитному договору № 200494413 від 03.04.2016, [PERSON] визначено здійснювати платежі з 28.04.2016 по 03.01.2018, дата платежу - 3 число кожного місяця, сума платежу за розрахунковий період, всього, 15688,10 грн., щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості - 3029,18 грн., плата за надання довідки про відсутність кредитної заборгованості за кредитним договором - 100 грн., плата за підтвердження проведення платежів та стану заборгованості за кредитом за допомогою послуги "SMS-сервіс" - 420 грн., реальна процентна ставка по кредиту - 29,24 %, абсолютне подорожчання кредиту - 3549,18 грн. 03.04.2016 між [PERSON] та ТОВ "Страхова компанія "М-ЛАЙФ" від імені якого діяв повірений ПАТ "Банк Михайлівський" укладеного договір страхування життя. Згідно товарного чеку №5834384 від 03.04.2016 та фіскального чеку від 03.04.2024, в магазині Эльдорадо придбано та оплачено холодильник в загальній сумі 13488,92 грн. 20 липня 2020 між ПАТ "Банк Михайлівський" та ТОВ "Діджи Фінанс" укладено договір №7_БМ про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого банк відступив товариству право вимоги до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб, зазначених у Додатку №1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами. Відповідно до витягу реєстру боржників ПАТ "Банк Михайлівський" до договору факторингу №7_БМ про відступлення прав вимоги від 20 липня 2020 року, боржник [PERSON] , кредитний договір №200494413 від 03.04.2024, дата закінчення кредитного договору - 03.01.2018, сума кредиту - 12238,92 грн., вид кредиту - споживчий, загальний залишок заборгованості - 28666,29 грн., заборгованість по тілу кредиту - 9770,92 грн., заборгованість за доходами - 18895,37 грн. З платіжного доручення №25 від 09.07.2020, вбачається, що ТОВ "Діджи Фінанс" сплатив ПАТ "Банк Михайлівський" 5307308,39 грн. Згідно розрахунку з 21.06.2021 до 21.06.2024, загальна заборгованість - 42828,69 грн., яка складається з: сума боргу 28666,29 грн., інфляційне збільшення - 11578,84 грн., штрафні санкції - 2583,56 грн. Пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором (статті 514 ЦК України). Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Визначення поняття зобов"язання міститься у ч.1 ст.509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов"язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов"язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов"язку. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). З положень частини першої та другої ст. 1056-1 ЦК України вбачається, що процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов"язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). За ст.610 ЦК України порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Згідно із ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Згідно ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення, якщо інше не визначено законом або договором. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються\~до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією зі сторін має бути досягнуто згоди. Судом встановлено, що ПАТ "Банк Михайлівський" свої зобов"язання за кредитним договором виконало в повному обсязі, а саме відповідачу надано кредит на споживці цілі в розмірі 12238,92 грн. У той же час, відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором та допустив заборгованість, яку просить стягнути позивач. За правилами ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог ст. 76 цього Кодексу, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Як вбачається зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до вимог частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем доведено належними та допустимими доказами правомірність заявлених вимог до відповідача у зв`язку з невиконанням умов кредитного договору. З наданого позивачем розрахунку, вбачається, що останній просить стягнути з [PERSON] заборгованість станом на 21.06.2024, яка становить 42828,69 грн. та складається з: заборгованості за кредитом - 9770,92 грн.; заборгованості за відсотками - 18895,37 грн., суми збитків з урахуванням 3% річних - 2583,56 грн., суми збитків інфляційних втрат за несвоєчасне виконання кредитних зобов"язань - 11578,84 грн. Однак, суд не погоджується щодо заявленої позивачем до стягнення суми заборгованості за нарахованими відсотками в розмірі заявлених 18895,37 грн., оскільки більша частина з них нарахована після спливу строку кредитування, передбаченого договором. Відповідно до ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Згідно ст. 252 ЦПК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або роками. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. У ст. 631 ЦК України зазначено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити ваші права та виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору Відтак, закінчення строку договору, який був належним чином виконаний позбавленою стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору. Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Як вбачається з пункту 2 договору, [PERSON] надано кредит строком 640 днів, з 03.04.2016 по 03.01.2018. Відповідно до вказаного строку відповідач мав повернути кредит та сплатити комісію за обслуговування кредитної заборгованості. У той же час, з наданих суду документів вбачається, що [PERSON] нараховувалась комісія за обслуговування кредиторської заборгованості до 20.07.2020, тобто поза межами строку кредитування. Однак, зважаючи на те, що строк кредиту сплив 03 січня 2018 року, суд вважає, що необґрунтовано нараховувалась комісія за обслуговування кредитної заборгованості після 03 січня 2018 року. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором платежі за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредиту. Після закінчення строку кредиту і невиконання боржником своїх зобов`язань щодо повернення кредиту та сплати обов`язкових платежів за його користування, у статті 625 ЦК України, передбачені наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання та відповідальність боржника за неправомірне використання кредитних коштів. Така позиція суду узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду викладеного у постановах від 19.05.2020 у справі № 910/23028/17, від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16, згідно яких право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Доказів того, що позичальник ініціював продовження строку користування позикою згідно вказаного договору та зміну дати повернення всіх сум позики матеріали справи не містять. Не надано й доказів того, що первісний кредитор погодив зміну строку позики. Згідно графіку платежів по кредитному договору №200494413 від 03.04.2016, наряду з іншими щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості становить 3029,18 грн., яка згідно умов договору нараховувалась з 11 місяця дії договору, з розрахунку 2,25 % щомісяця. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню щомісячна комісія за обслуговування кредитної заборгованості в період строку кредиту з 03.04.2016 по 03.01.2018 (640 днів) в розмірі 3029,18 грн. Щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3 % річних суд зазначає наступне. Частиною 2 статті 625 ЦК України, передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач просив стягнути з відповідача суму інфляційних втрат за період з 21.06.2021 21.06.2024 в загальному розмірі 11 578,84 грн., а також стягнути 3 % річних за прострочення виконання зобов`язання за період з 21.06.2021 по 21.06.2024 в загальному розмірі 2 583,56 грн. Суд вважає, що позивач при заявлені даних вимог не врахував положень пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної\~статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022, в Україні введено воєнний стан, який продовжено до 09.11.2024. Враховуючи наведене, суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню інфляційні втрати та 3% річних, за період часу до початку дії правового режиму воєнного стану, що буде узгоджуватись із пунктом 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України. У розрахунку зазначено, що нарахування інфляційних втрат здійснюється з липня 2021 року по травень 2024 року, однак суд не погоджується з тим, що нарахування повинно здійснюватись з липня 2021 року. Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Як вбачається з позовної заяви, позивач звернувся до суду з позовом 01.08.2024, тому нарахування інфляційних втрат має здійснюватись в межах строку позовної давності з 01.08.2021. Таким чином необхідно зменшити розмір інфляційних втрат та 3% річних, та здійснити їх нарахування від суми простроченої заборгованості, яка встановлена судом (12800,10 грн.) відповідно до вимог пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, тобто за період з 01.08.2021 по 23.02.2022 включно, що становить: 813,63 грн. - розмір інфляційних втрат; 217,78 грн. 3% річних від простроченої суми. Отже, з [PERSON] підлягає стягненню заборгованість в розмірі 13831,51 грн., з них: заборгованість за кредитом - 9770,92 грн., комісія за обслуговування кредитної заборгованість - 3029,18 грн., інфляційні втрати - 813,63 грн., 3 % річних - 217,78 грн., що становить 32,29 % ціни позову. Відповідно до ч.2 ст.1050 та ч.2 ст.1054 ЦК України, наслідками порушення боржником зобов"язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Оскільки [PERSON] не виконав умови договору та не сплатив заборгованості в добровільному порядку, суд вважає стягнути з нього на користь позивача примусово заборгованість в сумі 13831 грн. 51 коп., так як згідно укладеного договору позивач набув права вимоги до відповідача. Щодо поновлення строку позовної давності для подання позову суд зазначає наступне. Так, відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність, це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з заявою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлена ст.257 ЦК України і становить три роки. За змістом ч.2 ст.259 ЦК України, строк позовної давності може бути збільшений за домовленістю сторін, договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року передбачено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Відповідно до частин 3, 4 ст.267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Згідно ч.5 ст.267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Між тим, позивач у позовній заяві просить суд поновити строк позовної давності для подання даного позову. Згідно постанови Північного апеляційного господарського суду від 01.07.2021, рішення Господарського суду міста Києва від 04.03.2021 у справі №910/11298/16 скасовано в частині немайнових вимог, з ухваленням нового рішення про задоволення позову ТОВ "Діджи Фінанс" у цій частині. Застосовано наслідки нікчемності договору факторингу від 19.05.2016 №1905, а саме: зобов`язано ТОВ "Фінансова компанія "Плеяда" передати ТОВ "Діджи Фінанс" документи, отримані ним від ПАТ "Банк Михайлівський" згідно з договором факторингу від 19.05.2016 №10905 та актів прийому-передачі від 20.05.21016 №1 і №2. Визнано відсутніми у ТОВ "Фінансова компанія "Плеяда" будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19.05.2016 №1905, реєстрах прав вимог від 19.05.2016 № 1 та від 20.05.2016 № 2 до цього договору та актах прийому-передачі від 20.05.2016 № 1 і № 2 до зазначеного договору факторингу. Визнано недійсним договір факторингу від 20.05.2016 № 1, укладений між ТОВ "Фінансова компанія "Плеяда" та ТОВ "Фінансова компанія "Фагор". Зобов`язано ТОВ "Фінансова компанія "Фагор" передати ТОВ "Діджи Фінанс" документи, отримані ним від ПАТ "Банк Михайлівський" згідно договору факторингу від 19.05.2016 № 1905 та актів прийому-передачі до нього від 20.05.2016 № 1 і № 2. Визнано відсутніми у ТОВ "Фінансова компанія "Фагор" будь-яких майнових прав (прав вимоги) до боржників, перелік яких зазначено у договорі факторингу від 19.05.2016 №1905, реєстрах прав вимог до нього від 19.05.2016 № 1 та від 20.05.2016 № 2, актах прийому-передачі від 20.05.2016 до зазначеного договору факторингу № 1 і № 2, та в договорі факторингу від 20.05.2016 № 1 та додатках до нього. Постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області серія ВП №66483131 від 29 грудня 2022 року про закінчення виконавчого провадження, зобов`язано ТОВ "Фінансова компанія "Плеяда" передати ТОВ "Діджи Фінанс" документи, отриманні ним від ПАТ "Банк Михайлівський" згідно договору факторингу від 19 травня 2016 року №1905 та актів-прийому передачі від 20 травня 2016 року №1 і №2. Постановою приватного виконавця округу міста Київ серія ВП №66491947 від 17 січня 2023 року про закінчення виконавчого провадження, зобов`язано ТОВ "Фінансова компанія "Фагот" передати ТОВ "Діджи Фінанс" документи, отриманні ним від ПАТ "Банк Михайлівський" згідно договору факторингу від 19 травня 2016 року №1905 та актів-прийому передачі від 20 травня 2016 року №1 і №2. Суд, розглянувши вказані причини пропуску строку позовної давності позивачем вважає, що вони є обґрунтованими та строк позовної давності останнім було пропущено саме з поважних причин, оскільки приналежність права вимоги за кредитними договорами було предметом спору у справі №910/11298/16 та саме наявність тривалого судового процесу щодо приналежності права вимоги кредитору призвело до спливу встановленого законодавством загального строку позовної давності. Крім того, оригінали документів, а саме - кредитних договорів, щодо яких право вимоги відступлено на підставі договору від 20.07.2020 були отримані позивачем лише на початку 2023 року. Саме фактична відсутність документів, які стосуються угоди щодо кредитування унеможливлювали реалізацію прав позивача на звернення до суду за захистом своїх власних інтересів. Також, позивач наголошував на продовження під час карантину строків загальної та спеціальної давності та введенні воєнного стану на території країни. Вказана сукупність зазначених підстав свідчить про об`єктивність пропуску позивачем належного строку для звернення до суду із позовною заявою, а тому вказаний пропущений строк підлягає поновленню. Як зазначено в ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно п. 3 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" зазначено, що затрати на правову допомогу повинні буди документально підтверджені та доведені, а відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.05.2018 у справі № 372/1010/16-ц, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16. Рішенням Конституційного Суду України №23-рп/2009 від 30.09.2009 визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення, тощо. Вибір форми та суб`єктів надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності витрат з надання правничої допомоги (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/WestAllianceLimited" проти України», заява N 19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання правової допомоги №26 від 15.02.2024, додаткову угоду до договору №26 про надання правової допомоги від 15.02.2023, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатським бюро "Анастасії Міньковської", необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ "Діджи Фінанс" щодо стягнення кредитної заборгованості на суму 7500 грн., акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги адвокатом (виконання робіт, надання послуг) від 23.07.2024 на суму 7500 грн. Враховуючи, що позивачем надано суду розрахунок витрат із зазначенням конкретних видів та вартості правничої допомоги, суд вважає, що ТОВ "Діджи Фінанс" надані належні докази на їх підтвердження, а тому вимоги про стягнення витрат пов`язаних із наданням правничої допомоги підлягають задоволенню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 7500х32,29% = 2421 грн. 75 коп. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ст.4 Закону України "Про судовий збір", із позовних заяв майнового характеру справляється судовий збір в розмірі 1,5% ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати. З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 2422 грн. 40 коп., а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі (13831,51/42828,69)х2422,40 = 782 грн. 31 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial