Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-24 00:00:00

У березні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Староостропільської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області про визнання права на земельну частку (пай) в колективному пайовому акціонерному сільськогосподарському товаристві «Левківське» с. Левківка Старокостянтинівського району Хмельницької області розміром 4,01 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж в натурі на місцевості, розташовану на території Староостропільської сільської ради Хмельницькогого району (колишній Старокостянтинівський район) Хмельницької області. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що з 04 вересня 1993 року по 01 жовтня 1995 року працював у місцевому радгоспі «Левківське», яке потім було реорганізоване в колективне акціонерне сільськогосподарське підприємство «Левківське», в колективне пайово-акціонерне сільськогосподарське товаристо «Левківське». При паюванні землі у вересні 1995 року його було включено в списки громадян-членів даного товариства за №796. По стану здоров`я та сімейним обставинам він у вересні 2002 року виїхав із с. Сербинівка Старокостянтинівського району і повернувся лише в січні 2005 року. Сертифікат про право на земельну частку (пай) йому помилково не видали, однак він не вважає своє право втраченим, оскільки позовна давність на дані правовідносини не поширюється. На території Староостропільської сільської ради на даний час вже Хмельницького району наявні вільні земельні частки (паї) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та в умовних кадастрових гектарах становлять 4,01 га. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги за обставин на їх обгрунтування. Вказала, що позивач розпочав свою трудову діяльність ще в радгоспі, де не передбачено було членства, при реорганізації він автоматично був переведений на посаду та прийнятий в члени новоствореного товариства. Рішення про внесення змін до списків на паювання відносно останнього не приймалось. Представник відповідача заперечив проти задоволення позову, мотивуючи тим, що позивач пропрацював в товаристві незначний час, до того ж не набувши членства. Вважає помилковим внесення відповідача до списків громадян-членів підприємства. Даних по сільській раді про уточнення списків немає. Зауважив, що записи в трудовій книжці про його прийняття на роботу в радгосп «Левківський» та звільнення здійснені і завірені печаткою колективного пайово-акціонерного сільськогосподарського товариства (КПАСТ) «Левківське» і без зазначення набуття членства. До того ж звільнений він хоч і був 01 жовтня 1995 року, але згідно протоколу №10 від 10 вересня 1995 року, тобто до дати видачі Державного акта на право колективної власності на землю, з чого і почалось паювання. Оскільки стороною позивача не доведено поважність пропуску строку (майже 30 років) звернення з даним позовом, просив застосувати позовну давність та відмовити в задоволенні позову. Заслухавши учасників процесу та показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про наступне. Судом встановлено, що згідно записів в трудовій книжці позивача серії [NUMBER] , заведеній 27 липня 1979 року, 10 вересня 1993 року його прийнято на роботу в радгосп «Левківський» токарем 5-го розряду на підставі наказу №49-к від 04 вересня 1993 року. 01 жовтня 1995 року він згідно протоколу №10 від 10 вересня 1995 року звільнений з роботи згідно заяви. В двох випадках записи завірені печатками колективного пайово-акціонерного сільськогосподарського товариства (КПАСТ) «Левківське». Колективному пайовому акціонерному сільськогосподарському товариству «Левківське» Старокостянтинівського району Хмельницької області у колективну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва передано землі у колективну власність загальною площею 3614,6 га відповідно до рішення Сербинівської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області від 14 березня 1995 року за №3, про що 11 вересня 1995 року видано Державний акт на право колективної власності на землю серії ХМ №018, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю № 18. Згідно списку додатку громадян членів колективного пайового акціонерного сільськогосподарського товариства «Левківське» Старокостянтинівського району Хмельницької області, які мають право на земельну частку (пай), [PERSON] був включений до списку за №796. Даний факт також підтверджується інформаційною довідкою сектору №1 відділу №1 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 30 січня 2024 року за №134/291-24. В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] суду повідомили, що в 1993-1995 роках працювали разом із [PERSON] , який з початком паювання звільнився з роботи та виїхав із села. Не змогли підтвердити його перебування в членах товариства, при цьому вказали, що при реорганізації писали заяви про переведення на роботу в новостворене товариство та про прийняття в його члени. Вважали, що позивач знав про паювання, оскільки приїздив у село, де залишились після розлучення проживати його діти. Відповідно до\~статті 5 Земельного кодексу України, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, земля може належати громадянам на праві колективної власності. Суб`єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою\~статті 6 цього Кодексу. За змістом статті 23 цього Кодексу право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.\~\~Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.\~\~Форми державних актів затверджуються Верховною Радою України. В силу пункту 1 Указу Президента України від\~08\~серпня 1995\~року №720/95\~«Про порядок\~паювання земель,\~переданих у\~колективну власність\~сільськогосподарським підприємствам\~і організаціям» паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.\~\~Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Пунктом 2 вищевказаного Указу визначено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно з частиною першою\~статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»\~ право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Із положень\~статті 2 вищезазначеного Закону слідує, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови від 16 квітня 2004 року №16 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства (далі\~КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами\~ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що особа набуває право на земельну частку (пай) за наявності трьох умов\~перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання, отримання цим підприємством державного акта на право колективної власності на землю і включення до списку осіб, доданого до цього акта. Головним критерієм для одержання права на земельну частку (пай) є факт членства громадянина в колективному сільськогосподарському підприємстві на момент реєстрації Державного акту на право колективної власності на землю. Аналогічний висновок викладений в постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 696/1268/16-ц. Відповідно до частини 3\~статті 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим Кодексом. Згідно з статтею\~статті 80 ЦПК України\~достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина 6\~статті 81 ЦПК України). Стороною позивача не надано належних та допустимих доказів, що на час видачі Державного акту на право колективної власності на землю позивач був членом товариства, натомість стверджувалось, що в радгоспі не передбачалось членства, а при реорганізації в колективне товариство з переведенням працівника на посаду автоматично набувалось членство, тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed