Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-30 00:00:00

[PERSON] (далі - позивач, [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - відповідач, АТ КБ «ПриватБанк»), у якому просить стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти в розмірі 92 234,48 грн, з яких: 78 528,11 грн - заборгованість за вкладами; 10 391,79 грн - інфляційні збитки; 3 314,58 грн - 3% річних. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] померла його мати [PERSON] . Позивач після її смерті отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом № 4/2019. Згідно з цим свідоцтвом позивач набув право власності на суму вкладів з належними відсотками та нарахованою компенсацією, які знаходяться на відкритих в АТ КБ «ПриватБанк» рахунках, карткових рахунках, що належать спадкодавцю згідно з довідкою від 14 червня 2019 року № 20.1.0.0.0/7-190612/2633, виданою АТ КБ «ПриватБанк». Загальна сума грошових коштів, які перебували на рахунках спадкодавця, складала 78 528,11 грн. та 79,78 дол. США 16 липня 2020 року позивач подав до АТ КБ «ПриватБанк» заяву про виплату частини належних його матері вкладів в сумі 78 528,11 грн, що знаходяться в АТ КБ «ПриватБанк» та весь необхідний пакет документів, що необхідний для виплати вказаних коштів. Однак, працівниками банку йому було відмовлено у виплаті коштів, оскільки позивач не є клієнтом вказаного банку, а на рахунок іншого банку кошти перераховувати відмовились. У зв`язку з невиконанням банком своїх зобов`язань щодо виплати/повернення успадкованого вкладу відповідно до частини другої статті 625 ЦК України банк зобов`язаний сплатити позивачеві інфляційні збитки, а також 3% річних. З урахуванням викладеного позивач просить позов задовольнити. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10 січня 2022 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 04 квітня 2022 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 04 квітня 2022 року розгляд справи відкладено на 28 вересня 2022 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28 вересня 2022 року відкладено розгляд справи на 19 січня 2023 року у зв`язку із відсутністю вільних залів для проведення відеоконференції. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19 січня 2023 року відкладено розгляд справи на 18 квітня 2023 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18 квітня 2023 року розгляд справи відкладено на 01 серпня 2023 року. 01 серпня 2023 року представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» подав до суду письмові пояснення, у яких посилається на те, що виплата спадку є одним з випадків списання коштів, яке здійснюється без розпорядження. Відтак, банк виконує обов`язок з виплати коштів спадкоємцю шляхом переказу коштів з рахунку, який належав спадкодавцю, на рахунок спадкоємця, який відкритий в банку. Такий спосіб виконання обов`язку з виплати спадку повністю відповідає законодавству України. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01 серпня 2023 року розгляд справи відкладено на 26 вересня 2023 року. 26 вересня 2023 року представник позивача - [PERSON] подала до суду заперечення на пояснення, у яких вказує на те, що порушення прав позивача полягає у тому, що відповідач неправомірно, без законних підстав, не виконує законні вимоги позивача про повернення йому суми грошових коштів, право на які позивач набув в порядку правонаступництва відповідно до статті 512 ЦК України за договорами банківських вкладів своєї померлої матері. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 26 вересня 2023 року розгляд справи відкладено на 25 січня 2024 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 25 січня 2024 року розгляд справи відкладено на 09 квітня 2024 року. Відповідно до довідки Печерського районного сулу м. Києва судове засідання, призначене на 09 квітня 2024 року, було знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному, розгляд справи призначено на 10 липня 2024 року. Протокольною ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 10 липня 2024 року в судовому оголошено перерву до 01 жовтня 2024 року. Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися; про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином; просять розглядати справу за їх відсутності та задовольнити позов. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, просить розглядати справу за його відсутності та відмовити у задоволенні позову. Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд, дійшов наступного висновку. Суд установив, що відповідно до довідки АТ КБ «ПриватБанк» вих. № 20.1.0.0.0/7-190612/2633 від 14 червня 2019 року нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 03 червня 2020 року, зареєстровано в реєстрі за № 341. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину позивач успадкував всі вклади з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходяться в банку: - на депозитному рахунку № [NUMBER] депозит, договір SAMDNWFD0071059910201 від 01 березня 2016 року залишок 66 281,55 грн; - на депозитному рахунку № [NUMBER] депозит, договір - SAMDNWFD0072109324900 від 25 жовтня 2018 року, залишок 6 251,87 грн; - на депозитному рахунку № [NUMBER] депозит, договір - SAMDN80000733314982 від 23 лютого 2013 року, залишок 79,78 дол. США; - на депозитному рахунку № [NUMBER] депозит, договір - SAMDN82000737266389 від 23 серпня 2013 року, залишок 473,45 грн; - на картковому рахунку № [NUMBER] , SAMDNWFС00019587892 , відкритому 28 серпня 2015 року, залишок 5 471,24 грн; - на картковому рахунку № [NUMBER] , SAMDNWFС00015241433, відкритому 27 лютого 2015 року, залишок 50,00 грн. Станом на 14 червня 2019 року (дати складання банком довідки нотаріусу) загальна сума грошових коштів, які перебували на рахунках спадкодавця, складала: 78 528,11 грн. та 79,78 дол. США. 16 липня 2020 року позивач звернувся із заявою до банку з вимогою щодо здійснення перерахування грошових коштів у розмірі 78 528,11 грн. на поточний рахунок позивача у іншому банку - АТ «Ощадбанк», з додаванням до вказаної заяви нотаріально завіреної копії свідоцтва про право на спадщину та нотаріально звіреної копії свідоцтва про смерть. Банком 27 липня 2020 року листом за вих. №20.1.0.0.0/7-200722/6736 було повідомлено, що сума успадкованих коштів, які знаходяться у банку, можуть бути виплачені за умови відкриття позивачем поточного рахунку в АТ КБ «ПриватБанк», виключно на який можуть бути перераховані кошти. Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Згідно частини другої статті 608 ЦК України, зобов`язання припиняється смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов`язаним з особою кредитора. Проте у зобов`язаннях, не пов`язаних з особою кредитора, смерть не призводить до припинення зобов`язань, а відбувається перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб спадкоємців. Згідно зі статтею 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Згідно частини першої та другої статті 1228 ЦК України, встановлено право вкладника розпорядитися правом на вклад у банку (фінансовій установі) на випадок своєї смерті, склавши заповіт або зробивши відповідне розпорядження банку (фінансовій установі). Право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним. Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що вклад (депозит) це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Згідно до статті 62 Закону України «Про банки і банківську діяльність», довідки по рахунках (вкладах) у разі смерті їх вкладників надаються банком особам, зазначеним власником рахунку (вкладу) в заповідальному розпорядженні банку, державним нотаріальним конторам або приватним нотаріусам, іноземним консульським установам по справах спадщини за рахунками (вкладами) померлих власників рахунків (вкладів). В пункті 3.4 Правил зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці, затверджених постановою Правління Національного банку України від 14 липня 2006 року № 267, визначено, що для надання довідок за рахунками (вкладами) у разі смерті їх власників державним нотаріальним конторам або приватним нотаріусам, іноземним консульським установам у справах спадщини за рахунками (вкладами) померлих власників рахунків (вкладів) до банку подається заява за довільною формою. Довідка складається банком за довільною формою і має містити інформацію про наявність рахунку та залишок коштів на ньому. За своїм змістом свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 03 червня 2020 року, яке було видано позивачу, містить посилання на належність вказаних вкладів померлому згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк від 14 червня 2019 року № 20.1.0.0.0/7-190612/2633. Згідно пункту 4.12 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ 22 лютого 2012 року № 296/5, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Таким чином, свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 03 червня 2020 року приватним нотаріусом було видане спадкоємцю [PERSON] на підставі відомостей за рахунками вкладника (спадкодавця) [PERSON] , які були надані саме АТ КБ «ПриватБанк». Відповідно до статті 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Згідно з відповіддю АТ КБ «ПриватБанк» від 27 липня 2020 року вих. № 20.1.0.0.0/7-200722/6736 на письмовий запит [PERSON] від 16 липня 2020 року, в якому позивач звернувся до банку з вимогою щодо виплати банківських вкладів, банк, посилаючись на пункт 114 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків - резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 (далі - Інструкція) про виплату вкладу спадкоємцю власнику рахунку на підставі відповідного свідоцтва про право на спадщину, запропонував звернутись позивачу до обслуговуючого відділення та надати пакет документів про спадщину. Відповідно до пункту 93 Інструкції, фізична особа має право зробити відповідне розпорядження банку щодо коштів, що їй належать на випадок своєї смерті (далі - розпорядження). На розпорядженні клієнта, яке складається у формі окремого документа або є додатком до договору, має бути зазначена дата його складання. Розпорядження засвідчується підписом уповноваженого працівника банку і зберігається в справі з юридичного оформлення рахунку. Дія розпорядження може бути повністю або частково скасована заповітом відповідно до статті 1228 ЦК України. Банк здійснює виплату вкладу (частину вкладу) спадкоємцю власника поточного/вкладного (депозитного) рахунку на підставі документів, визначених законодавством України. При цьому, пункт 114 Інструкції, на який посилався відповідач у своїй відповіді, виключено на підставі Постанови Національного банку № 162 від 27 грудня 2019 року. Разом з тим, підставою для видачі коштів позивачу було пред`явлення позивачем банку свідоцтва про право на спадщину, а тому вимога позивача про видачу коштів є вимогою спадкоємця. У зв`язку з чим зазначені правовідносини регулюються Книгою шостою Спадкове право ЦК України. Ураховуючи наведене, суд вважає за необхідне задовольнити позов [PERSON] в частині стягнення 78 528,11 грн. банківського вкладу, що знаходиться на депозитних рахунках, на карткових рахунках на користь спадкоємця [PERSON] . Щодо інфляційних втрат слід зазначити наступне. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді 3 % річних не є санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. Отже, відмова банку виконати вимогу Позивача щодо видачі належних йому за договором банківського вкладу сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності, передбаченої законом у вигляді сплати індексу інфляції та 3 % річних від простроченої суми, з дня звернення з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому дата остаточного погашення заборгованості, у даному випадку повернення банківського вкладу, і є датою, коли зобов`язання відповідача перед позивачем припинилося. Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та трьох процентів річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим. Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у Постанові від 08.11.2019 у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19). У зв`язку з цим, суд зазначає, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» із заявою про виплату вкладів 16 липня 2020 року. Загальна сума банківський вкладів, що підлягає поверненню позивачу складає 78 528,11 грн. Прострочка з 17 липня 2020 року по 13 грудня 2021 року. Відповідно до розрахунку, наданого позивачем, сума 3 % річних складає 3 314,58 грн. та інфляційні втрати у сумі 10 391,79 грн. Суд, перевірив наданий позивачем розрахунок 3% річних та інфляційних втрат, і встановив, що позивач вірно здійснив розрахунок, а тому вимоги в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат також підлягають задоволенню. Що стосується заявленого позивачем відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд виходить з наступного. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правничу допомогу. У ст. 141 ЦПК України зазначено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату цих послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, акту виконаних робіт, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. За перевіркою матеріалів справи суд не вбачає доведеним та документально підтвердженим витрати позивача на професійну правничу допомогу. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved