Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту смерті чоловіка [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] у м. Чита Читинської області Російської Федерації. Заяву обґрунтовано тим, що 27 грудня 1994 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. У 1998 році чоловік поїхав до Російської Федерації на роботу та з 2001 року зв`язок з ним було втрачено. На початку 2004 року [PERSON] звернулась до органів поліції щодо розшуку зниклого чоловіка та 24 червня 2004 року Теплодарським ГО УМВД України в Одеській області було видано довідку, згідно якої [PERSON] помер [INFO] за адресою: [ADDRESS] , а його тіло захоронено на кладовищі селища Забайкальськ, Читинської області РФ. Протягом більше десяти років [PERSON] зверталась до органів РАГСу Російської Федерації, однак отримала відповідь, що запису про смерть [PERSON] немає та із заявою про реєстрацію смерті особи ніхто не звертався. Встановлення факту смерті чоловіка, потрібно у зв`язку із необхідністю оформлення права на спадщину. Заявник в судовому засіданні заяву підтримав та просив її задовольнити. [PERSON] , сестра [PERSON] , також в судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення заяви [PERSON] , оскільки дійсно відомо, що брат помер в Читинській області, однак документально вони це підтвердити не можуть. Біляївський відділ ДРАЦС в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління МЮ (м. Одеса) звернувся із заявою про розгляд справи за їх відсутності. Дослідивши заяву та долучені до матеріалів справи письмові докази, заслухавши сторін, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 27 грудня 1994 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. [PERSON] залишив місце постійного проживання у 1998 році та поїхав на заробітки до РФ. 24.06.2004 року [PERSON] отримала довідку від Теплодарського МВ УМВС України в Одеській області про те, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] за адресою: [ADDRESS] , а похований на кладовищі селище Забайкальськ, Читинської області РФ. (а.с. 12) [PERSON] зверталась до органів РАГСу РФ у 2004 році та у 2010 році щодо направлення на її адресу Свідоцтва про смерть чоловіка [PERSON] , однак їй було повідомлено, що в архіві запис про смерть [PERSON] відсутній та із заявою про смерть особи ніхто не звертався. (а.с. 13-15). [PERSON] звернулась до Біляївського відділу ДРАЦС в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління МЮ (м. Одеса) із заявою про реєстрацію смерті особи [PERSON] , однак їй було відмовлено, оскільки нею не надано повний пакет документів, необхідний для внесення відповідного запису до Реєстру. В судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] та [PERSON] , які є сусідками заявника та добре знають сім`ю, підтвердили, що дійсно [PERSON] за місцем реєстрації немає з 1998 року та заявником було встановлено, що він помер, оскільки навіть на зв`язок із заявником виходила особа, яка повідомила, що вона [PERSON] поховала у Читинській області РФ. Свідок [PERSON] , яка є донькою заявника та [PERSON] , зазначила, що дійсно батька немає з 1998 року та він жодного разу не виходив на зв`язок та матері було достеменно повідомлено, що він помер у Читинській області РФ. Відповідно до п.8 ч.1 ст. 315 ЦПК України суди розглядають справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно з ч. 2 ст. 319 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. В п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», роз`яснено, що заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті і полягає у з`ясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану та від оголошення особи померлою, яке провадиться за іншими правилами ЦПК. На відміну від факту смерті особи, який встановлюється судом за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин, громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина, коли немає доказів про факт його смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав без вісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим. Відповідно до положень ч. 2 ст. 49 ЦК України, актами цивільного стану є, серед іншого, смерть фізичної особи. Згідно з положеннями частини 3 і 4 цієї ж статті, смерть фізичної особи підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин. Згідно ст. 17 Закону України "Про реєстрацію актів цивільного стану", підставою для проведення державної реєстрації смерті є визначені центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров`я або судово-медичною установою документ встановленої форми, що підтверджує факт смерті. За відсутності такого документа, що підтверджує факт смерті, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту смерті. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, з урахуванням наданих до суду документів, свідчень свідків, [PERSON] доведено, що [PERSON] помер у [INFO] саме в Читинській області та там же похований. Оскільки заявнику та заінтересованим особам необхідно вирішити питання щодо спадку та становище осіб повинно бути визначеним, суд вважає, що є всі підстави для встановлення факту смерті особи, тобто підстави для задоволення заяви [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved