Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-06 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про визнання недієздатним [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , та призначення опікуном останнього [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх вимог заявник зазначив, що [PERSON] є його братом та особою з інвалідністю ІІ групи довічно, внаслідок психічного розладу, який не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а тому потребує стороннього догляду. За таких підстав, заявник просить визнати недієздатним [PERSON] , [INFO] , встановити над ним опіку та призначити його опікуном. У судовому засіданні заявник заяву підтримав з підстав, викладених у ній, та просив її задовольнити. Також додатково пояснив, що проживає разом з братом [PERSON] , який страждає на психічне захворювання. Заявник доглядає за братом, слідкує, щоб останній вчасно приймав ліки, готує брату, прибирає за ним та забезпечує дотримання гігієни. Заявник має можливість здійснювати догляд за своїм братом та забезпечувати його усім необхідним. У судовому засіданні представник заінтересованої особи [PERSON] адвокат Федчишин Г.С. висловив думку щодо можливості задоволення заяви, визнання недієздатним [PERSON] та призначення опікуном останнього заявника. Представник заінтересованої особи Управління соціальної політики Тернопільської міської ради у судове засідання не з`явився, однак подала клопотання про розгляд справи за її відсутності, думку щодо можливості задоволення заяви не висловила. \~ \~ \~ \~При розгляді справи судом, учасниками справи подано заяви, клопотання та судом було вчинено інші процесуальні дії. Ухвалою суду відкрито провадження у справі. Ухвалою суду виправлено описку. Ухвалою суду витребувано докази. Ухвалою суду призначено у справі судово-психіатричну експертизу. Ухвалою суду поновлено провадження у справі. Заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши, дослідивши об`єктивно та оцінивши зібранні у справі докази, суд дійшов наступного висновку, виходячи з фактичних обставин справи, мотивів та застосованих норм права. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 1 ч. 2 ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи. Заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги (ч. 3 ст. 296 ЦПК України). Суд, встановив, що заявник [PERSON] , [INFO] , є рідним братом [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 17.01.1995 та серії [NUMBER] від 16.11.1985. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. За правилами ч. 1 ст. 298 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров`я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу. Так, з довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ № 484158 від 13.02.2020 вбачається, що [PERSON] є особою з інвалідністю 2 групи загального захворювання довічно. Згідно із висновком лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу № 59 від 06.02.2024, [PERSON] має такі обмеження життєдіяльності: самообслуговування, здатності до спілкування та здатності контролювати свою поведінку. Відповідно до епікризу хворого [PERSON] № 14304 та виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 141 вбачається, що [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» з діагнозом «Параноїдна шизофренія, безперервний тип перебігу, стабільний дефект психіки по апато-абулічному типу». Згідно із висновком судово-психіатричного експерта Тернопільської філії судових експертиз ДУ «ІСП МОЗ України» № 302 від 07.05.2024, за результатами судово-психіатричної експертизи [PERSON] , [INFO] , хворіє тяжким, хронічним захворюванням у вигляді параноїдної шизофренії, безперервний перебіг, стабільний дефект психіки по апато-абулічному типу, внаслідок чого він не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. З урахуванням викладених обставин, приймаючи до уваги те, що висновком судово-психіатричної експертизи підтверджено, що [PERSON] , [INFO] , за своїм психічним станом не може усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, суд дійшов висновку про можливість задоволення заяви у цій частині та визнання недієздатним [PERSON] , [INFO] . Щодо призначення заявника [PERSON] опікуном [PERSON] , суд зазначає наступне. Правилами ст. 41 ЦК України передбачені правові наслідки визнання фізичної особи недієздатною, а саме: над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка; недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину; правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун. Крім того, відповідальність за шкоду, завдану недієздатною фізичною особою, несе її опікун. Частиною 1 ст. 60 ЦК України передбачено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 300 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Відтак нормами законодавства передбачений чіткий порядок призначення опікуна недієздатній особі, а саме за поданням відповідного органу, а не за заявою фізичної особи. Отже, призначення опікуна у разі визнання особи недієздатною є обов`язком суду за умови наявності відповідного подання органу опіки та піклування, оскільки в такому випадку в повному обсязі досягається мета цивільного судочинства: захист порушених, невизнаних, або оспорюваних прав особи, а в цьому конкретному випадку - забезпечення повноцінного здійснення своїх прав недієздатною особою. Фізична особа може бути призначена опікуном лише за її згодою, що повинно бути виражено в письмовій заяві. Особа, яка виявила бажання виконувати обов`язки опікуна, подає до органу клопотання перед судом про призначення її опікуном. До заяви додається медичний висновок про те, що за станом здоров`я заявник може бути опікуном. Спеціалісти органу опіки і піклування обстежують матеріально-побутові умови проживання майбутнього опікуна, складають відповідний акт і готують до суду подання щодо погодження чи непогодження кандидатури опікуна. Статтею 55 ЦК України визначено, що опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки. Як зазначив суд вище, згідно з ч. 1 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ст. 62 ЦК України опіка або піклування встановлюється за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника. Згідно з ч. 4, 5 ст. 63 ЦК України опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Фізичній особі може бути призначено одного або кількох опікунів чи піклувальників. Відповідно до ч. 1 ст. 67 ЦК України опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. При призначенні опікуна важливі і обов`язково повинні враховуватися особисті приязні взаємини між опікуном і підопічним, що забезпечить нормальне життєзабезпечення підопічного. Можливість особи здійснювати повноваження опікуна перевіряються органом опіки та піклування, який висловлює пропозиції про доцільність призначення опікуна. Аналогічні положення зазначені у Правилах опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України 26.05.1999 № 34/166/131/88. Вказане також узгоджується і відповідає правовому висновку, викладеному у постановах Верховного Суду від 20.05.2020 у справі № 736/1508/17, від 23.11.2021 у справі № 751/9572/19, від 07.04.2022 у справі № 712/10043/20. Отже, призначення опікуна недієздатної особи здійснюється за поданням органу опіки та піклування, яке повинне відповідати вимогам закону щодо його обґрунтованості та змісту, має бути подано в належній процесуальній формі згідно з вимогами ЦПК України. При внесенні подання орган опіки та піклування має якнайкраще врахувати інтереси особи, над якою встановлюється опіка. Судом встановлено, що [PERSON] звернувся із заявою про можливість виконання обов`язків опікуна над [PERSON] , [INFO] , у разі визнання останнього недієздатним. Так, заявник проживає разом з батьками і братом за адресою [ADDRESS] . Житло розташоване на восьмому поверсі, десятиповерхового будинку, складається з двох кімнат, житловою площею 28,1 кв. м. Згідно з обстеження житлово-побутових умов, проведеного соціальним інспектором, умови проживання та догляду за хворим задовільні. Так, з витягу з протоколу № 5 засідання опікунської ради від 17.07.2024 вбачається, що опікунська рада під час розгляду заяви [PERSON] врахувала також, що відповідно до медичного висновку [PERSON] за станом здоров`я може бути опікуном. Також прийнято до уваги, що батьки [PERSON] , 1959 р.н., [PERSON] , 1963 р.н., за станом здоров`я та віком не можуть належним чином виконувати обов`язки опікуна сина. Разом з тим, опікунська рада при виконавчому комітеті Тернопільської міської ради вирішила не погодити кандидатуру [PERSON] в опікуни [PERSON] , так як у хворого є інші рідні першої групи споріднення, які можуть здійснювати догляд. Враховуючи норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та відсутність у матеріалах справи подання та/або висновку органу опіки та піклування щодо призначення [PERSON] опікуном над рідним братом [PERSON] , суд дійшов висновку про відмову заявнику в задоволенні вимог у цій частині, оскільки відсутність цього подання унеможливлює вирішення судом вказаного питання, так як саме орган опіки та піклування досліджує обставини щодо можливості особи виконувати обов`язки піклувальника чи опікуна. Вказане відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 30.06.2022 у справі № 552/3443/20. Відповідно до ст. 65 ЦК України до встановлення опіки або піклування і призначення опікуна чи піклувальника опіку або піклування над фізичною особою здійснює відповідний орган опіки та піклування. Так, зі змісту положення про Управління соціальної політики Тернопільської міської ради, яке є додатком № 7 до рішення Тернопільської міської ради № 7/32/27 від 22.02.2019 (п. 3.55), вбачається, що вирішення питання соціального захисту недієздатних/обмежено дієздатних осіб, опіки та піклування, що віднесені цим Положенням та чинним законодавством до повноважень та функцій Управління, належить до функції Управління соціальної політики Тернопільської міської ради. Приймаючи до уваги вказане, суд дійшов висновку про необхідність покладення обов`язку щодо здійснення опіки над недієздатним [PERSON] , [INFO] , до призначення йому опікуна на Управління соціальної політики Тернопільської міської ради. Також відповідно до ч. 6 ст. 300 ЦПК України строк дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною визначається судом, але не може перевищувати двох років. З урахуванням встановлених обставин, суд вважає за можливе визначити строк дії даного судового рішення два роки з дня набрання рішенням законної сили. При цьому, суд звертає увагу, що відповідно до ч. 7 ст. 300 ЦПК України клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною має право подати опікун, представник органу опіки та піклування не пізніше ніж за п`ятнадцять днів до закінчення строку, визначеного частиною шостою цієї статті. Клопотання про продовження строку дії рішення про визнання фізичної особи недієздатною повинно містити обставини, що свідчать про продовження хронічного, стійкого психічного розладу, внаслідок чого особа продовжує не усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, підтверджені відповідним висновком судово-психіатричної експертизи (ч. 8 ст. 300 ЦПК України).

Outcome: partial