Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-07 00:00:00

Стислий виклад позицій учасників справи. [PERSON] (далі позивач) через свого представника адвоката Ладана Олексія Анатолійовича звернулася до суду з вищевказаним позовом до [PERSON] (далі - відповідач), обґрунтовуючи підставність вимог тим, що за час сумісного життя однією сім`єю у зареєстрованому шлюбі, 01.03.2019 року, подружжям, згідно договору купівлі-продажу житлового будинку посвідченого приватним нотаріусом Липовецького районного нотаріального округу Кобзар С.В. та зареєстрованого в реєстрі № 147, було придбано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] , а також згідно договору купівлі-продажу земельних ділянок посвідченого приватним нотаріусом Липовецького районного нотаріального округу Кобзар С.В. та зареєстрованого в реєстрі № 148, було придбано дві земельні ділянки площею 0,1000 гектарів у межах згідно планів (кадастровий номер 0522210100:01:003:0430) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та площею 0,1776 гектарів у межах згідно планів (кадастровий номер 0522210100:01:003:0431) для ведення особистого селянського господарства. Даний будинок та земельні ділянки згідно правовстановлюючих документів оформлено на відповідача, хоча будинок та земельні ділянки є їх спільною сімейною власністю. Вказаний будинок та земельні ділянки придбавались за рахунок їхній спільних коштів, як подружжя. В даний час між позивачем та відповідачем виник спір щодо визнання права власності на частку у набутому під час перебування у шлюбі нерухомому майні, що послугувало підставою звернення до суду із даним позовом. У визначений судом строк відповідач до суду відзив не надав. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 24.07.2024 розгляд зазначеної цивільної справи призначено за правилами загального позовного провадження, а у справі призначене підготовче судове засідання та встановлено строк для подання відповідачем відзиву на позов 17.09.2024 ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та призначено її до судового розгляду по суті. Відповідно до положень частини восьмої статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У судове засідання позивач та її представник не з`явились. Представник позивача подав до суду заяву, у якій просив про розгляд справи в порядку заочного провадження без участі позивача та її представника. Позовні вимоги просили задовольнити в повному об`ємі. Відповідач, будучи повідомленим у встановленому законом порядку про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, заяв та клопотань щодо поважності причин неявки чи розгляду справи у його відсутність до суду не направив, судовий виклики повернуто повторно до суду за відомостями Укрпошти з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». За змістом пунктів 992, 993 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 р. № 270, частин другої,четвнртої,шостої,сьомої та восьмої статті 128 ЦПК України, у разі якщо судове повідомлення направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною чи встановленою судом інформацією про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи, і повернуто відділом поштового зв`язку з посиланням на відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, відмовою адресата від одержання, тощо, то вважається що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. За таких обставин, суд вважає, що відповідач був належним чином повідомленим. У зв`язку з викладеним, суд ухвалив провести заочний розгляд даної цивільної справи у відсутності сторін спору на підставі наявних у справі доказів відповідно до частин четвертої статті 223 та статті 280 ЦПК України, про що було постановлено ухвалу 08.10.2024. Відповідно до положень частини другої статті 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Встановлені судом фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно й безпосередньо оцінивши зібрані в справі докази, встановив, що 28.02.2009 між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, що підтверджується відповідним свідоцтвом серії [NUMBER] (а.с. 6). Відповідно до рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 06.11.2023 шлюб сторін було розірвано (а.с. 9-10). Як слідує із витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.13, 16) фізична особа [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] є власником нерухомого майна, а саме: - житлового будинку розташованого в [ADDRESS] , (підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, житлового будинку, серія та номер: 147, виданий 21.03.2019, видавник: Приватний нотаріус Липовецького районного нотаріального округу Вінницької області Кобзар С.В.); - земельної ділянки площею 0,1000 гектарів (кадастровий номер 0522210100:01:003:0430) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та земельної ділянки площею 0,1776 гектарів (кадастровий номер 0522210100:01:003:0431) для ведення особистого селянського господарства (підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, земельних ділянок, серія та номер: 148, виданий 21.03.2019, видавник: Приватний нотаріус Липовецького районного нотаріального округу Вінницької області Кобзар С.В.). Відповідно до Договору купівлі-продажу житлового будинку від 21.03.2019 (зареєстровано в реєстрі №147) [PERSON] набув у власність житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] , опис об`єкта нерухомого майна: житловий будинок - "А" (загальна площа 83,8 кв.м, житлова площа - 45,3 кв.м.), ганок; сарай-гараж (Б); сарай (б); літня кухня (В); погріб з шиєю (п/В); сарай (в); веранда (в1); сарай (Е); убиральня (е); огорожа №1; ворота №2; хвіртка №3; огорожа №4; криниця №5; жомова яма №6 (а.с. 11-12). При цьому, у пункті 4.5. цього Договору зазначено, що заява про згоду подружжя Покупця [PERSON] , купити житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що є предметом цього договору одержана шляхом подачі заяви, справжність підпису під якою засвідчена приватним нотаріусом Липовецького районного нотаріального округу Вінницької області Кобзар С.В. Окрім того, відповідно до Договору купівлі-продажу земельних ділянок від 21.03.2019 (зареєстровано в реєстрі №148) [PERSON] набув у власність дві земельних ділянки: площею 0,1000 гектарів у межах згідно з планом, кадастровий номер 0522210100:01:003:0430; площею 0,1776 гектарів у межах згідно з планом, кадастровий номер 0522210100:01:003:0431 (а.с. 14-15). При цьому, у пункті 5.4. цього Договору зазначено, що заява про згоду подружжя Покупця [PERSON] , купити дві земельних ділянки, що є предметом цього договору одержана шляхом подачі заяви, справжність підпису під якою засвідчена приватним нотаріусом Липовецького районного нотаріального округу Вінницької області Кобзар С.В. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною першою статті 69\~СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором або законом (стаття 70 СК України, стаття 372 ЦК України). Відповідно до положень частин третьої та четвертої статті 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Отже, вказаною нормою права та нормами статті 60\~Сімейного Кодексу\~України передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. При цьому, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Тлумачення наведених вище норм сімейного та цивільного законодавства свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Окрім того, судом враховуються висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03.06.2024 у справі № 712/3590/22 (провадження № 61-14297сво23) відповідно до яких вчинення згоди іншим з подружжя на розпорядження спільним майном є одностороннім правочином, розрахованим на його сприйняття іншими особами, а саме - подружжям, який є стороною договору, та третьою особою (інша сторона договору). Волевиявлення іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження спільним майном, яке виражено у згоді, адресоване та сприймається як подружжям, який виступає стороною договору, так і контрагентом за таким договором. Згода іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження спільним майном має значення на стадії укладення договору та є необхідним юридичним фактом для укладення відповідного договору іншим з подружжя, який є стороною договору, з його контрагентом. Сторона договору (інший з подружжя) представляє у відносинах з своїм контрагентом права та інтереси того з подружжя, який надав згоду. Сприйняття волевиявлення іншого з подружжя на розпорядження спільним майном відбувається шляхом відображення такої згоди у відповідному договорі. У такому випадку регулюючий ефект договору поширюється як на сторони договору, так і на іншого з подружжя (співвласника), який надав згоду на розпорядження спільним майном. Згода одного з подружжя на вчинення другим з подружжя договору з розпорядження спільним майном як односторонній правочин є одним із правомірних обмежень свободи договору, оскільки визначена законодавцем необхідність одержання згоди обмежує як того з подружжя, хто укладає договір з розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, так і контрагента за договором, оскільки він має переконатися, що особа, з якою укладається договір, перебуваючи в шлюбі, має згоду на укладення такого договору. Згода іншого з подружжя (співвласника) на розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя поширюється на як на випадки відчуження майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, так і на випадки набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності. Надання згоди іншим з подружжя на набуття майна подружжям (стороною договору) свідчить про набуття майна подружжям у право спільної сумісної власності, оскільки у такому випадку відбувається розпорядження коштами, які належать подружжю на праві спільної сумісної власності. Не виключається вчинення усного договору між подружжям про набуття майна в спільну сумісну власність, зовнішнім вираженням якого є згода одного з подружжя на розпоряджаються майном (коштами) на набуття майна в спільну сумісну власність. Така згода може бути зафіксована безпосередньо у договорі про набуття майна, вчиненим іншим з подружжя. Наявність письмової згоди одного з подружжя на укладення іншим із подружжя договору купівлі-продажу майна, зафіксованої у такому договорі, свідчить про придбання майна за спільні кошти у спільну сумісну власність, оскільки згода іншого подружжя на набуття майна підтверджує придбання такого майна за спільні кошти подружжя. У разі, якщо інший з подружжя надав згоду на розпорядження майном (коштами) для набуття майна в спільну сумісну власність і така згода зафіксована безпосередньо у договорі купівлі-продажу майна, який вчинено іншим з подружжя, то суд не може своїм рішенням підміняти домовленість подружжя про набуття майна в спільну сумісну власність. Судом встановлено, що сторонами спору в період шлюбу було придбано майно у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та дві земельних ділянки, що підтверджено належними та допустимими доказами, не було спростовано відповідачем, при цьому реєстрація права власності лише на одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша та друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Встановивши наведені обставини, враховуючи те, що спільна власність подружжя презюмується, тягар доведення належності спірного майна на праві особистої власності лежить на відповідачеві, який належними і допустимими доказами не довів протилежного, суд дійшов висновків про те, що спірні житловий будинок та земельні ділянки є спільним майном подружжя та підлягають поділу, при цьому частки кожного із подружжя є рівними, а отже позов є обґрунтованим, доведеним і таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі. Розподіл судових витрат суд здійснює відповідно до Глави 8 ЦПК України. Враховуючи викладене та

Outcome: approved