Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з заявою про видачу обмежувального припису відносно доньки [PERSON] . Згідно заявлених вимог, заявник просить суд видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження її прав: - заборонити перебувати в місці проживання (перебування) [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] ; - заборонити наближатися на 300 метрів до місця проживання (перебування) [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , інших місць частого відвідування [PERSON] ; - заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; - заборонити вести листування, телефонних переговорів з [PERSON] , або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Вимоги заяви обґрунтовані тим, що заявник та її донька - [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . Зазначила, що через систематичне вчинення донькою домашнього насильства відносно неї вона в квітні 2024 року зверталась до суду з заявою про видачу обмежувального припису. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 02.04.2024 р. заяву [PERSON] про видачу обмежувального припису було задоволено. Видано обмежувальний припис стосовно [PERSON] на строк 6 (шість місяців), визначивши заходи тимчасового обмеження її прав. Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 22.08.2024 р., у зв`язку доведеністю винуватості [PERSON] у домашньому насильстві, тобто умисному систематичному вчиненні психологічного насильства щодо [PERSON] , її визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначено їй покарання у виді 3 (трьох) років пробаційного нагляду. Вказує, що дія обмежувального припису закінчилась 03.10.2024 р., агресія, переслідування, фізичний, психологічний тиск на неї з боку доньки не припиняється. Ризики подальшого вчинення [PERSON] домашнього насильства продовжують існувати. Таким чином заявник вважає, що є особою, яка зазнала психологічного насильства, яке здійснюється відносно неї заінтересованою особою протягом тривалого часу. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 08.10.2024 року відкрито провадження у даній справі. Відповідно до ч.1 ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Заявник в судовому засіданні підтримала вимоги заяви про видачу обмежувального припису та просила задовольнити заяву з викладених підстав. Заінтересована особа в судове засідання не з`явилась, про час та місце слухання справи повідомлялась належним чином. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. ( ч.1 ст. 350-5 ЦПК України) Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і її вирішення по суті, заслухавши заявника, суд приходить до висновку про те, що заява підлягає задоволенню із наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи, заявниця [PERSON] , [INFO] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 02.04.2024 р. у справі № 753/6493/24, встановлено, що згідно з інформаційною довідкою, виданою КП КМР «КМ БТІ» від 13.03.2024 КА-2024 №8302 квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за: [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] (в рівних долях) на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Відділом приватизації житла Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації 26.05.2008 та зареєстрованого в Бюро 13.06.2008 за № 5114. З рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02.04.2024 р. у справі № 753/6493/24 вбачається, що згідно з постановою Дарницького районного суду м. Києва (головуючий суддя Коляденко П.Л.) від 22.11.2022 у справі №753/13542/22 [PERSON] 25.10.2022 близько 15 год. 00 хв., перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: [ADDRESS] вчинила домашнє насильство психологічного характеру по відношенню до своєї матері - [PERSON] , що виразилось у тому, що вона під час сварки із останньою, висловлювалася нецензурною лайкою, чим вчинила правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. Суд визнав [PERSON] винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП. Постанова набрала законної сили 05.12.2022. Окрім того, Дарницьким районним судом м. Києва виносилися постанови від 22.02.2024, від 13.09.2023, від 04.11.2022, від 23.11.2022 щодо вчинення [PERSON] , перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: [ADDRESS] , домашнього насильства щодо своєї матері - [PERSON] . Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 02.04.2024 р. у справі № 753/6493/24 заяву [PERSON] про видачу обмежувального припису задоволено. Видано обмежувальний припис стосовно [PERSON] на строк 6 (шість місяців), визначивши заходи тимчасового обмеження її прав: заборонено перебувати в місці проживання (перебування) [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] ; заборонено наближатися на 300 м до місця проживання (перебування), інших місць частого відвідування [PERSON] ; заборонено особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонено вести листування, телефонних переговорів з [PERSON] , або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Відповідно до частин 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. У вироку Дарницького районного суду м. Києва від 22.08.2024 р. (справа № 753/12306/24), зазначено «08 травня 2024 року, приблизно о 13 годині 00 хвилині [PERSON] , перебуваючи за адресою: [ADDRESS] , знаходилась в стані алкогольного сп`яніння, після прохання [PERSON] прибрати пляшки з під алкоголю, [PERSON] почала ображати потерпілу нецензурною лайкою, погрожувати фізичною розправою, чим вчинила відносно потерпілої психологічне насильство, що відповідно до висновку експерта № 737 супроводжується комплексом негативних психоемоційних змін у вигляді сталої психоемоційної напруги з підвищеною тривожністю, погіршеним настроєм, страхом за здоров`я та безпеку, що призводить до погіршення її соціального функціонування та зниження якості поточного життя. Будучи допитаною у судовому засіданні обвинувачена [PERSON] визнала себе винуватою повністю у вчиненні кримінального правопорушення, щиро розкаялась та суду показала, що під час того як вона вживає алкоголь, вона стає іноді агресивною. Мати кричить на неї, тому стаються сварки з матір`ю. На [PERSON] неодноразово викликали працівників поліції, складали протоколи, але до суду вона не з`являлась. Розуміє, що їй потрібно вести себе стриманіше. Вказала, що вказані в обвинувальному акті події відповідають дійсності. Протиправність своїх дій усвідомлює, про вчинене шкодує». У вироку Дарницького районного суду м. Києва від 22.08.2024 р. (справа № 753/12306/24) зроблено наступний висновок» «суд вважає доведеною винуватість [PERSON] у домашньому насильстві, тобто умисному систематичному вчиненні психологічного насильства щодо особи, з якою перебуває у сімейних відносинах ( [PERSON] ), що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи, та кваліфікує її дії за ст. 126-1 КК України». Вироком Дарницького районного суду м. Києва від 22.08.2024 р. (справа № 753/12306/24) [PERSON] визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України та призначено їй покарання у виді 3 (трьох) років пробаційного нагляду. Відповідно до ч. 2 ст. 59-1 КК України покладено на засуджену [PERSON] обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Згідно п. 1, 5 ст. 91-1 КК України застосовано до [PERSON] обмежувальні заходи строком на 1 місяць у виді заборони перебувати в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства, та направлено її для проходження програми для кривдників. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису визначений главою 13 розділу IV «Окреме провадження» ЦПК України. Відповідно до ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Згідно з вимогами ст. 350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу. Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Пунктами 6, 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Згідно з ч. 2, 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Важливим є те, що виходячи із змісту даного права, воно включає існування, як негативних так і позитивних обов`язків держави, які невід`ємні від реальної «поваги» до приватного та сімейного життя. (див. пункт 78 рішення Європейського Суду у справі «Мамчур проти України»). При вирішенні питання домашнього насильства, суд вважає за необхідне зазначити, що суд при оцінці даного питання, повинен переконатися, чи ґрунтується відповідна вимога на достатній доказовій базі. Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів і ризиків. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 листопада 2018 року (касаційне провадження № 61-19328св18) в результаті перегляду справи № 756/2072/18. Метою реалізації обмежувального припису в межах ЦПК України є саме реалізація тимчасової перестороги, тимчасового заходу захисту на підставі оцінки ризиків здійснення домашнього насильства або його повторення. Це відповідає висновку, зробленому Верховним Судом у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19. У випадку застосування обмежувального припису в межах цивільного процесу суд, виходячи з принципу розумності, має оцінити лише підстави для висновку про наявність домашнього насильства, ризику його продовження чи повторного вчинення. Згідно з п. 3 ч.1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до п.1 ч.1 ст.21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» постраждала особа має право на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Стаття 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплює одну з фундаментальних цінностей демократичного суспільства. Вона категорично забороняє без будь-яких винятків катування, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження та покарання без огляду на обставини чи поведінку потерпілого, що висвітлюється у рішенні ЄСПЛ «A.V. v. Ukraine», n. 68177, «Enea v. Italy» [GC], n. 55182, «Idalov v. Russia» [GC], 91183. Практика Європейського суду з прав людини у рішенні «Ireland v. the UK», наголошує на тому, що таке, що принижує гідність, поводження або покарання передбачає знущання, які мають викликати у жертви почуття страху, страждання і почуття власної неповноцінності, а також принизити її гідність. Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ висловленої у рішеннях «Kudla v Poland» [GC], n. 92237, «Козинець проти України», n. 52, «Лабіта проти Італії», n. 120, «Чембер проти Росії», n. 49244, поводження є «нелюдським», якщо, крім іншого, воно було умисним, застосовувалось впродовж кількох годин поспіль і призводило або до справжніх тілесних ушкоджень, або до гострих фізичних чи душевних страждань. Стаття 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує існування у внутрішньому праві засобів, які надають можливість скористатися правами і свободами, закріпленими в Конвенції, незалежно від того, як вони подані в національній правовій системі. Це положення вимагає, щоб відповідний внутрішній орган вивчив зміст скарги, яка базується на Конвенції, та забезпечив необхідне виправлення порушеного права. Рішення Європейського суду з прав людини «Chahal v. the UK», n. 145. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Факти вчинення насильства психологічного характеру [PERSON] відносно [PERSON] підтверджуються матеріалами справи. За таких обставин, є висока вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, такі ризики є реальними. Заявник відповідно до вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України довела належними та допустимими доказами (ст. ст. 77, 78 ЦПК України) наявність обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису З огляду на вказані обставини, з метою запобігання продовження чи повторного вчинення заінтересованою особою відносно заявника домашнього насильства, суд доходить до висновку про необхідність видачі обмежувального припису строком на 6 місяців, а тому заява [PERSON] про видачу обмежувального припису підлягає повному задоволенню. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису відносяться за рахунок держави. Згідно з ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Outcome: approved