Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-30 00:00:00

29 липня 2024 [PERSON] (в особі свого представника - адвоката Возного М.В.) звернулась до Деснянського районного суду м.Києва із заявою, в якій просила суд: встановити факт реєстрації шлюбу 28 лютого 2015 року за актовим записом №50 в місті Алушта АР Крим між [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування заяви зазначила, що [INFO] помер чоловік заявниці - [PERSON] у віці 57 років, в смт. Молодіжне Сімферопольського району АР Крим. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої ввійшла належна йому на праві власності однокімнатна квартира [ADDRESS] жилою площею 17,20 кв.м, загальною площею 33,94 кв. м, яка належала померлому на підставі договору купівлі-продажу від 17.12.2016 року. Спадкоємцями померлого є заявниця, його дружина, та мати [PERSON] . Заповіту [PERSON] не залишив. Так як заявниця раніше проживала в місті Алушта АР Крим і на початку 2015 року вони з чоловіком перебували в Криму, 28 лютого 2015 року вони там уклали шлюб, який було зареєстровано Алуштинським міським відділом запису актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Криму та видано Свідоцтво про укладення шлюбу серія [NUMBER] . Свідоцтво про укладення шлюбу видане на тимчасово окупованій території України, а саме в АРК. Встановлення факту реєстрації шлюбу має юридичне значення для заявниці, оскільки від нього залежить захист її законних прав та інтересів, так як встановлення факту реєстрації шлюбу необхідно їй для оформлення спадщини. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 02.08.2024 відкрито провадження у справі. У судове засідання заявник та її представник не з`явились, надали до суду заяву, в якій просять розглянути дану справу за їх відсутності, вимоги заяви просили задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з`явилася, через засоби поштового зв`язку «Укрпошта» направила до суду заяву про розгляд заяви у її відсутність. У своїй заяві зазначила, що дійсно її син [PERSON] проживав разом з [PERSON] однією сім`єю і дійсно між ними було укладено шлюб 28.02.2015 року. Тому, проти заяви [PERSON] про встановлення факту державної реєстрації шлюбу заперечень не має. Представник заінтересованої особи Деснянського відділу ДРАЦС у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлений належним чином. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 28 лютого 2015 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , який було зареєстровано Алуштинським міським відділом запису актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Криму та видано Свідоцтво про укладення шлюбу серія [NUMBER] . [INFO] помер чоловік заявниці - [PERSON] у віці 57 років, в смт. Молодіжне Сімферопольського району АР Крим. Факт смерті зареєстрований 30 травня 2024 року Алуштинським міським відділом запису актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Криму та видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 30 травня 2024 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої ввійшла належна йому на праві власності однокімнатна квартира [ADDRESS] жилою площею 17,20 кв.м, загальною площею 33,94 кв. м, яка належала померлому на підставі договору купівлі-продажу від 17.12.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., за реєстровим № 12179. Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 5) ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 4) ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення. У частині 1 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначено, що державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов`язковою. Відомості про реєстрацію, розірвання шлюбу підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Відповідно до ч. 2 ст. 9 вказаного Закону державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складення актових записів цивільного стану. Згідно із ч. 1 ст. 12 Закону внесення відомостей про народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть здійснюється відділами державної реєстрації актів цивільного стану шляхом складання актового запису цивільного стану в електронному вигляді у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян та на паперових носіях. Частинами третьою-четвертою статті 49 ЦК України передбачено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про реєстрацію шлюбу особи, виданих органами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки можливість збору доказів реєстрації шлюбу особи на окупованій території може бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. Необхідність встановлення юридичного факту укладення 28.02.2015 року шлюбу між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] надасть можливість заявнику отримати належним чином юридично дійсне на території України свідоцтво про шлюб та отримати відповідний актовий запис у Державному реєстрі актів цивільного стану, як підтвердження наявності шлюбних стосунків сторін на Державному рівні, що потрібне заявниці для належного оформлення спадщини за померлим чоловіком. Беручи до уваги те, що 28.02.2015 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , Алуштинським міським відділом запису актів цивільного стану Департаменту запису актів цивільного стану Міністерства юстиції Криму укладено та видано Свідоцтво про укладення шлюбу ерія [NUMBER] ., територія якого відноситься до тимчасово окупованої, суд вважає за можливе відповідно до ст. 315 ЦПК України та ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», вказану заяву задовольнити та встановити факт реєстрації шлюбу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Частиною 5 передбачено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На підставі викладеного,

Outcome: approved