Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - [PERSON] , про визначення розміру часток у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку. Позов мотивований тим, що [INFO] помер [PERSON] , батько позивача по справі та син [PERSON] - третьої особи по справі. Померлому належала частка в праві власності на будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розміщений по [ADDRESS] , право власності на яку в порядку спадкування за законом оформила позивачка та [PERSON] (третя особа по справі). Однак в оформленні права власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку, на якій розміщений вказаний будинок з господарськими будівлями та спорудами, їм відмовлено, оскільки нотаріус не може визначити склад спадкового майна, а саме на яку частку слід видавати свідоцтво про право на спадщину. Земельна ділянка ж площею 0,10 га, кадастровий номер 0510100000:02:016:0294, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована по [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (спадкодавцю), що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав. За таких обставин позивач звернулася до суду та просить визначити частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку та, уточнивши вимоги, просить визначити частки в праві власності на земельну ділянку відповідно до розміру часток в житловому будинку з огляду на положення ст.89, 120 ЗК України. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16 серпня 2024 року прийнято справу до розгляду у загальному позовному провадженні та призначене підготовче засідання. Відповідачі правом на відзив не скористалися, однак на адресу суду подані заява про визнання позову з урахуванням уточнених вимог. Третя особа також подала заяву та просила задовольнити уточнені вимоги позивача. Учасники справи в підготовче засідання не з`явилися, однак на адресу суд подані заяви про розгляд справи у їх відсутність, представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, відповідачі позовні вимоги визнали в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечували, третя особа підтримала позовні вимоги. Згідно ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, зважаючи на визнання позову відповідачами, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи в підготовчому засіданні, прийняття визнання позову, оскільки це не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, та вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом установлені наступні фактичні обставини справи та правовідносини, врегульовані нормами глави 26 книги ІІІ ЦК України та Земельного кодексу України стосовно права спільної власності на майно. Судом установлено, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належить на праві спільної часткової власності житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . [PERSON] належить 9/25 часток вказаного житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд на підставі договору дарування частки житлового будинку від 29 липня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Свириденко А. Б., зареєстрованого в реєстрі за №327. [PERSON] 29/100 часток вказаного житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд на підставі свідоцтва про право власності на будівлю №344 від 18 вересня 1995 року, виданого Вінницьким міськвиконкомом на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради народних депутатів від 31 серпня 1995 року №571. [PERSON] 7/20 часток вказаного житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд на підставі договору дарування, посвідченого 14 листопада 1995 року державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори, за реєстровим №3-4874. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] належить на праві спільної сумісної власності земельна ділянка площею 0,10 га, кадастровий номер 0510100000:02:016:0294, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за цією ж адресою, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав від 13 березня 2024 року № 369711792, №369711772, №369711760 (а.с.27-29) Інформація щодо цієї земельна ділянка наявна в Державному земельному кадастрі, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 30 березня 2024 року (а.с.21-26). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 03 лютого 2023 року. Спадкоємцями за законом після його смерті є: дочка - [PERSON] , позивач по справі, та мати - [PERSON] , третя особа по справі. Останні отримали свідоцтва про право на спадщину за законом на частку в житловому будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд. Однак щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,10 га, кадастровий номер 0510100000:02:016:0294, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована по [ADDRESS] відмовлено, оскільки нотаріус не може визначити склад спадкового майна, а саме на яку частку слід видавати свідоцтво про право на спадщину (постанова державного нотаріуса Другої вінницької державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії №975/02-31 від 22 липня 2024 року). Позивач, звертаючись до суду, просить визначити розмір часток в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку відповідно до розміру часток в праві на житловий будинок. Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної сумісної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Частинами 4, 5 ст.89 ЗК України передбачено, що співвласники земельної ділянки, яка перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або виділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачене законом або не встановлено судом. Відповідні роз`яснення містять положення п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22 грудня 1995 року №20. Згідно з ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян. Позивач, заявляючи вимогу про визначення часток у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, посилається на розмір часток сторін у праві власності на житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . Вказане визнається\~відповідачами по\~справі. Суд приймає визнання відповідачами позову, оскільки це не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. При визначенні такого розміру часток, суд враховує, що відповідно до ч.1\~ст.118 ЗК України\~(в редакції на час отримання в спільну сумісну власність земельної ділянки,) громадянин, заінтересований у приватизації земельної ділянки у межах норм безоплатної приватизації, що перебуває у його користуванні, у тому числі земельної ділянки, на якій розташований жилий будинок, господарські будівлі, споруди, що перебувають у його власності, подає клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, що передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст.122 цього Кодексу. Статтею 121 ЗК України (в редакції на час набуття права власності на земельну ділянку співвласниками будинковолодіння) визначено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва й обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах\~не більше 0,25 га, в селищах не більше 0,15 га, в містах\~не більше 0,10 га (ч.1); при цьому\~розмір земельної ділянки, що передається безоплатно громадянину у власність у зв`язку з набуттям ним права власності на жилий будинок, не може бути меншим, ніж максимальний розмір земельної ділянки відповідного цільового призначення, встановлений частиною першою цієї статті (крім випадків, якщо розмір земельної ділянки, на якій розташований будинок, є меншим) (ч.3). За системним аналізом зазначених норм матеріального права (ст.377 ЦК України, ст.120,\~121\~та ч.1 ст.118 ЗК України) громадянин мав право на приватизацію земельної ділянки, яка знаходиться у його користуванні, а у випадку переходу права власності на житловий будинок (частину житлового будинку) та переходу при цьому права користування земельною ділянкою на приватизацію тієї земельної ділянки, на якій розміщено житловий будинок (частина житлового будинку), господарські будівлі та споруди, та частини земельної ділянки, необхідної для їх обслуговування. Співвласникам вказаного будинковолодіння передано у спільну сумісну власність земельну ділянку для обслуговування та будівництва жилого будинку, господарських будівель та споруд у розмірі визначеному законом. Отже, кожен із власників будинковолодіння отримав у власність земельну ділянку не меншу ніж та, на якій розташована його частина будинковолодіння та необхідна для їх обслуговування. Оскільки за положеннями частини третьої статті 319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, за системним аналізом усіх зазначених норм матеріального права, які були чинними на час зазначених правовідносин, можна зробити висновок, що в разі набуття права спільної сумісної власності на земельну ділянку співвласниками будинковолодіння з виділеними частками, право власності на земельну ділянку переходить відповідно до їх розміру часток у будинковолодінні. З огляду\~на викладене,\~суд дійшов\~висновку,\~що позовна\~вимога про\~визначення розміру\~часток в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,10 га, кадастровий номер 0510100000:02:016:0294, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована по [ADDRESS] , в розмірі, що зазначений у позові, а саме: [PERSON] - 9/25, [PERSON] - 29/100, [PERSON] - 7/20, підлягає задоволенню. При цьому суд враховує роз`яснення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в п. 3.4. Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013, де зазначено, що у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Суд також зазначає, що суд ухвалював рішення за відсутності учасників справи. Відповідно до положення ч.ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На відповідне\~застосування вказаних\~положень також\~звернула увагу Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в постанові від 5 вересня 2022 року в справі №1519/2-5034/11. На підставі викладеного,

Outcome: approved