Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-01 00:00:00

У лютому 2024 року представник позивача звернувся до Ленінського районного суду м. дніпропетровська із вищевказаною позовною заявою. Позов обґрунтований тим, що 30.10.2022 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» і [PERSON] за допомогою Веб-сайту (creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс» було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії №1106-1654 (далі кредитний договір), відповідно до умов якого кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб на умовах: сума кредиту 3 500 грн.; строк кредитування 300 днів; базовий період 15 днів; знижена % ставка 2,50% в день; стандартна % ставка 3 % в день. ТОВ «Укр Кредит Фінанс» (через партнера АТ КБ «Приватбанк» з яким укладено договір № 4010 про надання послуг в системі LiqPay від 02 грудня 2019 року) видав відповідачу кредитні кошти на картковий рахунок вказаний відповідачем в особистому кабінеті, чим виконав свої зобов`язання за договором. Відповідач у подальшому, всупереч умовам кредитного договору, не повернула в повному обсязі кредит кредитодавцю, а також не виконала в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання перед кредитодавцем за кредитним договором навіть після спливу строку кредитування, встановленого умовами кредитного договору. Станом на 05.01.2024 року загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 34\~737,50 грн., який складається з простроченої заборгованості: за кредитом 3 500 грн., за нарахованими процентами 31\~237,50 грн. Оскільки відповідачем грошові кошти не було повернуто позивач звернувся до суду з цією позовною заявою, в якій просив, з урахуванням можливості застосування до позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме часткового списання заборгованості за нарахованими процентами, стягнути із відповідача на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» суму заборгованості за кредитним договором № 1106-1654 від 30.10.2022 року в розмірі 17\~500 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом 3 500 грн.; прострочена заборгованість за нарахованими процентами 14 000 грн., а також понесені судові витрати у виді судового збору в розмірі 2 422,40 грн. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.02.2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник відповідача адвокат Кисельов Б.В. через систему «Електронний суд» направив до суду письмові пояснення, які по суті є відзивом на позовну заяву, у яких, посилаючись на те, що розмір відсотків в 4 рази перевищує суму заборгованості, що не відповідає вимогам законодавства про захист прав споживачів, засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права та є явно завищеною, просив зменшити розмір відсотків до 1\~750 грн., що становить 50% суми заборгованості за кредитом, у задоволені позовних вимог просив відмовити. У судове засідання представник позивача не з`явився, письмово просив проводити розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Кисельов Б.В., який приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, позовні вимоги не визнали. В подальшому у судові засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Суд у зв`язку з вищевикладеним зазначає, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. При цьому обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). Суд, враховуючи ту обставину, що позивачу та відповідачу були створені належні та достатні умови для подання суду відповідних заяв по суті справи, заяв із процесуальних питань та доказів, вважає, що чергове відкладення розгляду справи порушуватиме розумний строк розгляду цивільної справи, у зв`язку із чим суд вважає за необхідне ухвалити відповідне рішення по справі на підставі наявних матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до висновку про задоволення позову виходячи з наступного. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 30.10.2022 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» і [PERSON] було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 1106-1654, відповідно до умов якого кредитодавець відкрив кредитну лінію для позичальника шляхом надання грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, з розміром кредитного ліміту 3 500 грн.; фіксованою процентною ставкою за користування кредитом; базовим періодом 15 календарних днів; стандартною процентною ставкою 3% та пільговою процентною ставкою 2,5% за кожен день користування кредитом; строком кредитування 300 календарних днів (а.с. 37-42). Матеріалами справи підтверджено, що відповідно до паспорта споживчого кредиту, який був підписаний сторонами 30.10.2022 року та підпис відповідача на якому вчинено із застосовуванням електронного підпису у виді одноразового ідентифікатора, клієнту запропоновані умови: тип кредиту кредитна лінія; сума/розмір кредитного ліміту 3 500 грн.; строк кредитування 300 календарних днів; базовий період сплати відсотків 15 календарних днів; мета отримання кредиту задоволення особистих потреб; спосіб та строк надання кредиту шляхом безготівкового переказу грошової суми на банківський рахунок позичальника шляхом використання вказаних позичальником реквізитів електронного платіжного засобу; процентна ставка, відсотків річних 1,095% (3% в день); види знижок пільгова ставка 3,65% (0,01% в день), знижена ставка 912,5% (2,5% в день); тип процентної ставки фіксована; загальні витрати за кредитом у випадку кредитування на суму 3 500 грн. протягом всього строку кредитування із розрахунку застосування стандартної процентної ставки 3% в день, загальні витрати за кредитом становитимуть не більше 31 500 грн. У разі дострокового погашення кредиту загальні витрати за кредитом зменшуються пропорційно фактичному строку користування коштами. У випадку застосування пільгової та зниженої ставки загальні витрати за кредитом зменшуються; орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у т. ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та ін.) у випадку кредитування на суму 3 500 грн. протягом всього строку кредитування із застосуванням стандартної ставки 3% в день, орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача за весь строк кредитування кредитом не буде перевищувати 35 000 грн.; реальна річна процентна ставка, відсотків річних 1\~024 055% (а.с. 31-34). Відповідно до довідки про перерахування суми кредиту № 1106-1654 від 30.10.2022 року видача коштів за вказаним кредитним договором здійснювалась за допомогою системи LiqPay: платіж 2121600755; дата 30.10.2022 року; № платіжної карти № [NUMBER] , з призначенням платежу «видача кредитних коштів за договором № 1106-1654 від 30.10.2022 року»; сума 3 500 грн. (а. с. 16). Відповідачем 30.10.2022 року в електронному вигляді також було підписано правила відкриття кредитної лінії (а.с. 17-30). Більш того, відповідно до наданої позивачем довідки про укладений договір № 1106-1654 від 30.10.2022 року, заборгованість [PERSON] перед ТОВ «Укр Кредит Фінанс» за вказаним кредитним договором станом на 05.01.2024 року становить 34\~737,50 грн. і складається з основного боргу 3 500 грн.; залишку відсотків 31\~237,50 грн. (а. с. 49-51). Представник позивача просив суд, з урахуванням можливості застосування до позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме часткового списання заборгованості за нарахованими процентами, стягнути із відповідача на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» суму заборгованості в розмірі 17 500 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом 3 500 грн.; прострочена заборгованість за нарахованими процентами 14 000 грн. Оскільки відповідач у добровільному порядку свої договірні зобов`язання не виконує, то між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. За правилом частини 1 статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до частин 1 та 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статті 11\~ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договір. Згідно із статтею 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Правовою формою щодо оформлення відносин сторін є кредитний договір. Відповідно до ст.\~627\~ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно із статтею 628\~ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 629\~ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання його сторонами. Законом України\~«Про електронну\~комерцію» визначено організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлено порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначено права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. Так, згідно із ст. 3 вищевказаного Закону, електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 7, ч. 12 ст.\~11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Згідно із ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис»\~є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Норми ст.\~11\~Закону України\~«Про електронну\~комерцію» відповідно до Закону України\~«Про електронний\~цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Таким чином, судом встановлено, що між позивачем і відповідачем був укладений кредитний договір у електронній формі та погоджені всі його істотні умови. Даний договір раніше не оспорювався відповідачем та не визнавався судом недійсним, відповідних доказів матеріали справи не містять. У відповідності до ст.\~526\~ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) надає другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Представник відповідача у прохальній частині пояснень просив відмовити у задоволенні позовних вимог та зменшити суму заборгованості за простроченими відсотками, при цьому будь-яких заперечень з приводу заборгованості за кредитом у розмірі 3 500 грн. не надав. У постанові Верховного Суду від 14.07.2020 року в справі № 367/4970/13-ц, зроблено висновок, що «заперечуючи розмір кредитної заборгованості, розрахований банком, боржник та його представник не надали суду докази, які б спростовували як факт надання кредиту в розмірі, визначеному кредитним договором, так і розмір боргу, що є процесуальним обов`язком боржника». Суд не погоджується з твердженнями представника відповідача про те, що нарахований розмір відсотків є завищеним, адже відповідачем не наданого суду свого розрахунку розміру відсотків. Водночас, відсотки за користування кредитними коштами нараховано в межах строку дії кредитного договору, сплата відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 3% в день передбачена умовами кредитного договору № 1106-1654, а підписавши кредитний договір, [PERSON] погодилася з такими умовами надання кредиту, однак, у зв`язку з неналежним виконанням умов договору у неї виникла заборгованість, яка нею не сплачена. До того ж, позивачем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме можливість часткового списання заборгованості за нарахованими відсотками, у зв`язку з чим розмір відсотків становить не 31 237,50 грн., а 14 000 грн. Окрім того, матеріали справи не містять доказів того, що відповідач зверталася до позивача з непогодженням розміру відсотків, а отже з ними погодилася. Відтак, матеріалами справи підтверджується, що позичальник [PERSON] допустила неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла зазначена заборгованість. Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Застосовуючи правові висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, суд доходить висновку, що відповідач зобов`язаний повернути позивачу фактично отриману суму кредитних коштів. Отримання у кредит грошових коштів відповідачем підтверджено належними доказами по справі, і в такого учасника справи в силу укладеного договору виникло зобов`язання повернути такі кошти у розмірах та у строки, зазначеними у договорі. Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530\~ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк, відповідно до вимог договору та вимог закону. За загальним правилом, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускаються. У статті 599\~ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється його належним виконанням. Відповідно до змісту ст.ст. 610, 612\~ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Положеннями ст.\~614\~ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно із ч. 2 ст.\~615\~ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Факт виконання позивачем умов кредитного договору підтверджується матеріалами справи. Таким чином, судом встановлено, що позивач свої зобов`язання за даним кредитним договором виконав в повному обсязі. Пунктом 27 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~застосування норм\~цивільного процесуального\~законодавства при\~розгляді справ\~у суді\~першої інстанції»\~від 12\~червня 2009\~року №\~2 передбачено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Враховуючи вищевказані положення закону та існуючі обставини справи, суд вважає доведеним факт порушення відповідачем умов кредитного договору відносно строків повернення кредитної заборгованості та визнає право позивача на стягнення її в судовому порядку. Згідно із ст.\~76\~ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.\~77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 80\~ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із ч. 6 ст.\~81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Стаття 129\~Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Враховуючи зазначені обставини та надані суду докази, а також те, що отримані та використані відповідачем кредитні кошти в добровільному порядку позивачу повернуті не були, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Крім того, відповідно до ст.\~141\~ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача сплачені останнім та документально підтверджені судові витрати по справі в розмірі 2\~422,40 грн. (а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved