Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-02 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог. Позивач [PERSON] 18 липня 2024 року за допомогою документа сформованого в системі «Електронний суд» звернулася до суду із вищевказаним позовом, в якому просить: стягнути з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на користь [PERSON] грошові кошти за попереднім договором №263П/11/2021 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) пакет «Стандарт» від 07 листопада 2021 року у розмірі 77731,93 грн, з яких основна сума заборгованості: 58992,00 грн, інфляційне збільшення суми боргу- 14800,62 грн, 3 % річних- 3939,93 грн. В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 07 листопада 2021 року між ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» та позивачем укладено Попередній договір №263П/11/2021 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) Пакет «Стандарт», згідно якого сторони взяли на себе зобов`язання у термін з 22 до 32 тижня вагітності Пацієнта (у разі спостереження вагітності у медичному закладі або афілійованих закладах) або з 32 по 34 тижня вагітності пацієнта (у разі спостереження вагітності у інших медичних закладах) укласти договір про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів, одноплідна вагітність, пакет «Стандарт», на умовах якого пацієнт зможе отримати від медичного закладу кваліфіковану медичну допомогу, що полягає у веденні пологів пацієнта, на основі діючих нормативних документів МОЗ України, обов`язкових протоколів та стандартів медичної допомоги та стандартів і протоколів прийнятих в медичному закладі, в обсязі та на умовах передбачених основним договором та додатками до нього. Вартість авансового платежу за цим договором склала 5 992,00 грн., яка сплачена 07 листопада 2021 року позивачем у повному обсязі. Як зазначає позивач, 22 квітня 2022 року засобами електронного зв`язку надіслала письмову заяву про відмову від укладення основного договору та виконання зобов`язань за попереднім договором та вимогу про повернення коштів в сумі 58 992 гривні, що сплачені в якості авансового платежу за попереднім договором. Того ж дня, відповідач підтвердив отримання та прийняття запиту на розірвання договору та повернення коштів, проте своїх зобов`язань не виконали. В подальшому, з метою нагадування необхідності повернення коштів та актуалізації банківських реквізитів для грошових переказів, позивачем неодноразово повторно надсилались заяви про повернення коштів за попереднім договором, однак станом на день подання даного позову, зобов`язання ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» щодо повернення грошових коштів виконані не були. З цих підстав звертається до суду та просить стягнути грошові кошти сплачені відповідачу при укладенні договору, індекс інфляції та три відсотки річних й судові витрати. Рух справи. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 25 липня 2024 року справу передано на розгляд головуючому судді Шролик І.С. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 29 липня 2024 року позовну заяву прийнято до провадження, визначено, що справа підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Не погоджуючись з пред`явленими позивачем вимогами представник відповідача в порядку ст. 178 ЦПК України подав відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування поданого відзиву зазначає, що 07 листопада 2021 року між ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» та позивачем укладено договір №263П/11/2021про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) пакет «Стандарт». Позивачем було сплачено авансовий платіж по договору в розмірі 58992,00 грн. Введення воєнного стану в Україні стало обставиною непереборної сили для ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» та таким, що унеможливлює виконання своїх обов`язків перед позивачем за договором ведення, оскільки будівля пологового будинку зазнала обстрілів та значних пошкоджень від російських окупантів. З березня 2022 року ТОВ «Пологовий будинок «Лелека», у зв`язку з введенням активних бойових дій біля пологового будинку та пошкодженням будівлі, пологовий будинок призупинив свою роботу до 01 вересня 2022 року, що негативно відзначилося на фінансових показниках ТОВ Пологовий будинок «Лелека». З огляду на дію воєнного стану на території України та дію-форс мажорних обставин на весь період воєнного стану, про що безпосередньо сказано у листі Торгово - промислової палати України - зобов`язання сторін подовжуються на цей період, адже такі обставини є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин. Представник відповідача також зауважує, що вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних є безпідставним, оскільки відповідач не виконав своїх зобов`язань в силу дії форс-мажорних обставин, а тому в силу ст. 617 ЦК України звільняються від сплати таких нарахувань. Тому при прийнятті рішення просить врахувати доводи наведені у відзиві. Одночасно з подачею відзиву, представник відповідача подала клопотання про розстрочення виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги з підстав та мотивів викладених у позовній заяві та просила їх задовольнити. Представник відповідачав судовому засіданні просила врахувати доводи викладенні у відзиві на позовну заяву, та розстрочити виконання рішеня суду. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Вислухавши сторони, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Фактичні обставини справи. Судом встановлено, що 07 листопада 2021 року між ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» та позивачем укладено Попередній договір №263П/11/2021 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) Пакет «Стандарт», згідно якого сторони взяли на себе зобов`язання у термін з 22 до 32 тижня вагітності Пацієнта (у разі спостереження вагітності у медичному закладі або афілійованих закладах) або з 32 по 34 тижня вагітності пацієнта (у разі спостереження вагітності у інших медичних закладах) укласти договір про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів, одноплідна вагітність, пакет «Стандарт», на умовах якого пацієнт зможе отримати від медичного закладу кваліфіковану медичну допомогу, що полягає у веденні пологів пацієнта, на основі діючих нормативних документів МОЗ України, обов`язкових протоколів та стандартів медичної допомоги та стандартів і протоколів прийнятих в медичному закладі, в обсязі та на умовах передбачених основним договором та додатками до нього. (а.с. 31-33). Згідно п. 1.4. Попереднього договору при підписані останнього позивач повинен був здійснити на користь медичного закладу авансовий платіж у розмірі 58 992,00 грн, що дорівнювало ціні/вартості послуг медичного закладу за основним договором. У визначеному розмірі, авансовий платіж повинен був бути виконаний пацієнтом шляхом внесення та/або перерахування коштів у національній валюті України на рахунок медичного закладу або з використанням готівкового розрахунку в касі медичного закладу. Згідно рахунку-фактури № 66858 від 07 листопада 2021 року позивач [PERSON] відповідно до умов договору сплатила грошові кошти в розмірі 58 992,00 грн (а.с. 14). Пунктом 1.8 Договору передбачено, що у разі не укладання основного договору у термін, передбачений п.1.1. попереднього договору, зобов`язання за попереднім договором припиняються, при цьому грошові кошти, сплачені в якості авансового платежу за попереднім договором підлягають поверненню медичним закладом пацієнтові, протягом п`яти календарних днів з моменту одержання відповідної письмової вимоги пацієнта. Повернення авансового платежу здійснюється медичним закладом у безготівковій формі, шляхом перерахування на розрахунковий рахунок пацієнта. До позовної заяви подана копія заяви [PERSON] від 22 квітня 2022 року.(а.с. 18). Також подана вимога про повернення коштів, яка датована 15 червня 2022 року та направлена засобами електронної пошти на електронну адресу відповідача з підтвердженням отримання і надання відповіді (а.с. 15-16). Пологи позивача відбулися не в ТОВ «Пологовий будинок «Лелека», а в іншому медичному закладі. У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» з 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, дію якого згідно Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено та який діє на день ухвалення рішення. У наданому листі Торгово-Промислової палати України від 28 лютого 2022 року за № 2024/02.0-7.1 вказано, що військова агресія російської федерації проти України з 24 лютого 2022 року є обставиною непереборної сили для суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по договору. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті рішення. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). За змістом ст. 509 ч. 3, 526 ЦК України, зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості та виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно положень ст. 598, 599 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). В силу ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Згідно зі ст. 617 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Статтями 626, 629 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Згідно із ст. 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. На підставі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що позивач не отримала послуги по народженню дитини, які нею були оплачені авансовим платежем, проте відповідач авансовий платіж не повернув. При цьому, умовами договору передбачено право позивачки відмовитись від договору в односторонньому порядку, у такому випадку зобов`язання є припиненим, і пацієнту на його вимогу повертається сплачена сума вартості договору. Судом встановлено, що позивач народила дитину в іншому медичному закладі. Зверталася до відповідача 22 квітня 2022 року з вимогою про повернення сплачених коштів. Надаючи оцінку аргументам відповідача щодо причин невиконання умов договору, суд погоджується із тим, що таке невиконання могло бути наслідком поважних та навіть об`єктивних причин, як ведення бойових дій та військова агресія проти України з боку російської федерації. Суд також враховує, що такі обставини офіційно визнані форс-мажорними (непереборними обставинами), які сторони не могли передбачити. Проте, суд зазначає, що обставини непереборної сили, відповідно до статті 617 ЦК України, звільняють сторони лише від відповідальності за невиконання умов договору, проте не звільняють від виконання самого зобов`язання та наслідків його припинення. Стаття 617 ЦК України звільняє від відповідальності за порушення зобов`язань, якщо воно стало саме наслідком форс-мажору. Однак, сам по собі воєнний стан не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Війна як обставина непереборної сили звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 10 березня 2023 року в справі № 922/1093/22). Наявність форс-мажорних обставин у відповідача, не позбавляє позивача права на повернення сплачених ним грошових коштів з підстав припинення зобов`язання та ненадання відповідних послуг. За таких умов, суд вважає, що оспорюваний договір між сторонами слід вважати припиненим у зв`язку з односторонньою відмовою від нього, ст. ст. 611, 907 ЦК України. Водночас, у зв`язку з відмовою від договору і припиненням зобов`язання, позивач має право на повернення сплачених ним грошових коштів, що також передбачено умовами договору. В частині надання оцінки розміру коштів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача суд приходить до висновку про стягнення 58992,00 грн сплаченого авансового платежу. Окрім того, згідно приписів ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд вважає не прийнятними посилання відповідача на безпідставність таких вимог позивача в силу форс-мажорних обставин. Як зазначає позивач та не спростовано представником відповідача, з вересня 2022 року ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» відновив свою діяльність, впродовж більше ніж два роки мав можливість повернути кошти позивачці. Оскільки відповідач прострочив виконання зобов`язань, зокрема щодо повернення сплачених грошових коштів, а тому у відповідача виник обов`язок сплатити позивачу разом з сумою основного боргу в розмірі 58 992,00 грн 3 % річних та інфляційні втрати від простроченої суми відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Судом перевірений розрахунокінфляційних збитків та 3% річних,наданий представником позивача, який вважає вірним, тому зв`язку з простроченням виконання зобов`язань підлягають стягненню з відповідача на користь позивача інфляційні втрати у розмірі 14800,62 грнта 3 % річних у розмірі 3939,93 грн. Щодо клопотання представника відповідача про розстрочення виконання рішення суду, то суд приходить до наступного. Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави. Відповідно до ч. 1 ст. 267 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Відповідно до ч. 1-5 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом),- встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови. Підставою для відстрочки, розстрочки, зміни способу та порядку виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у визначений строк або встановленим цивільним судом способом. При цьому слід мати на увазі, що згоди сторін на вжиття заходів, передбачених ст. 435 ЦПК, ця стаття не вимагає. Проте, вирішуючи питання про відстрочку чи розстрочку виконання рішення, зміну способу і порядку виконання рішення, суд повинен враховувати матеріальні інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини відповідача у виникненні спору, наявність інфляційних процесів у економіці держави та інші обставини справи, зокрема, щодо фізичної особи (громадянина) - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, скрутний матеріальний стан, стосовно юридичної особи - наявну загрозу банкрутства, відсутність коштів на банківських рахунках і майна, на яке можливо було б звернути стягнення, щодо як фізичних, так і юридичних осіб - стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Рішенням Суду у справі Глоба проти України № 15729/07 від 05.07.2012 р. суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у пункті 1 статті 6 Конвенції. Запроваджений процесуальними нормами права механізм розстрочення або відстрочення виконання судового рішення є винятковою мірою, який спрямований на досягнення кінцевої мети судового розгляду виконання ухваленого судом рішення. Отже, питання щодо надання відстрочки або розстрочки виконання рішення суду повинно вирішуватися цивільними судами із дотриманням балансу інтересів сторін, які приймають участь у справі. Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен ураховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 796/43/2018. Водночас обов`язковою умовою для відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення є доведення заявником факту існування обставин, які істотно ускладнюють виконання рішення та/або роблять його неможливим. Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 червня 2021 року у справі № 9901/598/19, який згідно положення ч. 4 ст. 263 ЦПК України суд застосовує до спірних правовідносин. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень. Саме по собі посилання представника відповідача на наявність в країні військового стану та настання тяжких наслідків для відповідача, не може слугувати обставиною, достатньою для надання відстрочення виконання рішення суду, позаяк відповідачемне надано доказів наслідку впливу цієї обставини на його матеріальний стан та неспроможність виконати рішення суду. Військовий стан не може вважатися беззаперечним доказом про існування таких умов, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (постанова ВС ОП від 19 серпня 2022 року у справі 908/2287/17). Як встановлено судом та не заперечується представником ТОВ«Пологовий будинок «Лелека» повністю відновив свою господарську діяльність, щонайменше з вересня 2022 року, продовжує надалі працювати, надавати медичні послуги та отримувати регулярний прибуток. Суд звертає увагу, що представником відповідача належних та допустимих доказів щодо фінансового стану відповідача суду не надано. Також не надано відомості про наявність та обсяг фінансових зобов`язань. Настання наслідків у вигляді пошкодження майна відповідача, наявність боргових зобов`язань та судових справ з вимогами до відповідача не можна визнати виключними, за якими законодавством передбачено право відстрочення виконання рішення суду. Щодо розподілу судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з даним позовом позивачем за вимогу про розірвання шлюбу сплачено судовий збір у розмірі 968,96 грн, який підлягає стягненню на її користь з відповідача на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved