Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-01 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу. У позовній заяві зазначила, що 28 липня 2017 року вони з відповідачем уклали шлюб. З часу реєстрації шлюбу подружнє життя з відповідачем складалося нормально. Однак згодом почали виникати конфлікти та непорозуміння на побутовому рівні, брак довіри один до одного. Спільне життя негативно впливало на психологічний стан. Фактично сім`я припинила своє існування. Примирення та збереження шлюбу між ними неможливе. Позивачка у судове засідання не з`явилася, проте направила на адресу суду 24.09.2024 клопотання у якому просила розгляд справи проводити без її участі, позовні вимоги підтримувала. Відповідач у судове засідання не з`явився, направив на адресу суду клопотання 24.09.2024 у якому просив розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом за відсутності учасників справи не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно із пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року, суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Вирішуючи питання про можливість задоволення позову, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Судом встановлено, що згідно із свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] виданого 28.07.2017 року, між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб у Соборному районному у місті Дніпрі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції, актовий запис № 578. На теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, подальше сумісне життя і збереження сім`ї стало неможливим. Спору про поділ майна не мають. Клопотання про надання строку на примирення не надходили. Враховуючи зазначені норми права та встановлені судом обставини, суд дійшов висновку про те, що збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивача, тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Оскільки позивачем не ставилося питання про стягнення з відповідача судових витрат, останні залишаються по фактично понесеними. На підставі ст.ст. 105, 110, 112, 114, 115 СК України та

Outcome: approved