Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб з відповідачем, зареєстрований 15.10.2016 Залізничним районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про що зроблено актовий запис № 369. Заявлені позовні вимоги мотивує тим, що з 15.10.2016 перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, спільних дітей від шлюбу з яким немає. Вказує, що сімейне життя з відповідачем спочатку складалось добре, однак з часом у зв`язку із виниклими у них розбіжностями в поглядах як на подружнє життя, так і на обов`язки, зокрема з ведення спільного домашнього господарства та побуту часто виникали конфлікти, що призвело до втрати почуттів любові одне до одного. Позивач зазначає, що на даний час вони проживають окремо, спільне домашнє господарство не ведуть, шлюбні відносини припинені. Докладені ними зусилля для примирення не дали результату, тому переконана, що їхній шлюб існує лише формально і його збереження надалі є неможливим та суперечить її інтересам. Просить позов задоволити. Ухвалою судді від 11.07.2024 прийнято до розгляду та відкрито провадження в даній справі, вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті та зобов`язано позивача представити суду оригінал свідоцтва про шлюб, копія якого долучена до матеріалів позову. Позивачка, належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, при цьому представник позивача адвокат Герасимчук О.О. подав до суду письмову заяву, в якій просив розгляд справи проводити за їх відсутності, заявлені [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задоволити, не заперечив проти винесення заочного рішення у справі у разі неявки до суду відповідача. Крім того, у матеріалах справи також міститься письмове клопотання представника позивача про долучення до матеріалів справи на виконання ухвали суду від 11.07.2024, оригіналу свідоцтва про шлюб, серія [NUMBER] . У відповідності до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у\~судове засідання\~будь-якого\~учасника справи\~за умови,\~що його\~належним чином\~повідомлено про\~дату,\~час і\~місце цього\~засідання,\~не перешкоджає\~розгляду справи\~по суті,\~крім випадків,\~визначених цією\~статтею. Із врахуванням наведених положень суд вважає за можливе провести судовий розгляд справи за відсутності позивача. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився. Судом вживались заходи для належного повідомлення відповідача про дату, час та місце проведення судового розгляду справи, зокрема за адресою зареєстрованого місця проживання відповідача: [ADDRESS] рекомендованою поштовою кореспонденцією двічі скеровувались до відома відповідача ухвала про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та додатками до неї, роз`яснено право відповідача, порядок та строки подання відзиву на позовну заяву, однак як вбачається із конвертів, якими скеровувалась судова кореспонденція, такі повернуто на адресу суду неврученим адресату із зазначенням причини невручення, згідно довідки АТ «Укрпошта», «за закінченням терміну зберігання», «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до вимог п.4 ч.8\~ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Тому, відповідач, в силу п. 4 ч.8 ст.128, ч.9 ст.130 ЦПК України, вважається належним чином повідомлений про розгляд справи.\~ За умовами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. За висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 10 травня 2023 року у справі № 755/17944/18, довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку «відсутній за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони, зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки. У визначений судом в ухвалі про відкриття провадження у справі п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву, відповідачем відзиву до суду не подано, про наявність поважних причин не подання відзиву у встановлений строк суду не повідомлено, заява про поновлення строку для подання відзиву до суду станом на день винесення рішення також не поступала. За таких обставин, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку із тим, що відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, на підставі частини другої статті 247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.\~24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст.\~56\~СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105\~СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст.\~110\~СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст.\~112\~СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи (свідоцтво про шлюб серія [NUMBER] , видане повторно 19 липня 2024 року Вінницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), 15 жовтня 2016 року [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 15 жовтня 2016 року у Залізничному районному у місті Львові відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, про що складено відповідний актовий запис № 369. Прізвище чоловіка після державної реєстрації шлюбу: Панькевіч, прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу: [PERSON] . Від шлюбу сторони не мають дітей. Також встановлено, що сторони не проживають разом, не ведуть спільного господарства та припинили сімейні стосунки. Позивачка наполягає, що примирення між сторонами, збереження їхньої сім`ї надалі неможливе, оскільки раніше вжиті ними компроміси та заходи для примирення виявились безрезультатними, шлюб існує формально, спільне життя та подальше збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила розірвати шлюб. Враховуючи фактичні взаємини подружжя, встановлені причини позову, а також категоричне ствердження позивача щодо неможливості подальшого збереження шлюбу, суд приходить до переконання, що наведене свідчить про стійкий характер розладу у відносинах подружжя, який продовжується протягом тривалого часу, що призвело до втрати почуттів між ними та перспектив налагодження стосунків немає. Наведене дає підстави для висновку суду про те, що подальше спільне проживання та збереження сім`ї сторін неможливе, тому їх шлюб слід розірвати. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням судом заявлених позовних вимог, з відповідача також підлягає стягненню на користь позивача 968,96 грн судового збору. Крім того,\~згідно ч.\~2\~ст.\~141\~ЦПК України\~інші судові\~витрати,\~пов`язані з\~розглядом справи,\~покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України\~визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Згідно з ч. 8\~ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату цих послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Поруч з цим, як вказав Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі\~№\~\~922/449/21 витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено. В матеріалах справи наявний договір про надання правової допомоги від 15 травня 2024 року, укладений між [PERSON] та адвокатом Герасимчуком О.О., відповідно до умов якого, при підписанні договору сторонами погоджено, що клієнт сплачує адвокату за надання правової допомоги гонорар у розмірі 5\~000,00 грн за розгляд справи в суді першої інстанції. Відтак, з відповідача підлягає стягненню також 5\~000,00 грн судових витрат, понесених позивачем на надання правової допомоги.

Outcome: approved