Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-02 00:00:00

\~ \~ \~ \~28.05.2024 року позивач Квартирно-експлуатаційний відділ м. Володимира (далі КЕВ м. Володимир) звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування зазначивши, що гуртожиток, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , перебуває у державній власності Міністерства оборони України та знаходиться на балансі КЕВ м. Володимир (далі гуртожиток). Кімната № 36 у гуртожитку була передана у користування військовослужбовцю [PERSON] , який 18.04.2020 року. За життя основного квартиронаймача останній заселив у житло свою онуку та членів її сім`ї, які є відповідачами у справі. На даний час, сім`я відповідачів веде не здоровий спосіб життя, не оплачує комунальні платежі, спричиняє конфлікти з мешканцями гуртожитку та відчуває повну безкарність за свої вчинки. Відповідач [PERSON] та її малолітня дитина зареєстровані та проживають у квартирі [ADDRESS] , відповідач [PERSON] не зареєстрований у даному житлі, однак там фактично проживає, а відповідач [PERSON] хоча зареєстрований за тією ж адресою, проте в квартирі не проживає. Враховуючи наведене, просить суд: визнати [PERSON] таким, що втратив право користування кімнатою № [NUMBER] , у буд. [ADDRESS] ; виселити із даного житла [PERSON] , [PERSON] та їх малолітнього сина [PERSON] ; стягнути з відповідачів на користь позивача понесені судові витрат по сплаті судового збору. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, до його початку подала заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 70-71). Відповідачі в судове засідання повторно не з`явилися, причини неявки суду не повідомив, про день, час, місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи, відзив на позовну заяву від нього на адресу суду не надходили. Від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору до початку судового засідання надійшло клопотання з проханням розгляд справи здійснювати у її відсутності, при вирішенні спору покладається на думку суду (а.с. 87). Статтею 280 ЦПК України закріплена можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання. Враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. \~ \~ \~ \~Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, у відповідності до ст. 10 ЗУ «Про Збройні Сили України» та ст. 10 ЗУ «Про оборону України» Міністерство оборони України здійснює військово-політичне та адміністративне управління Збройними Силами України, а також управління переданим Міністерству оборони України військовим майном і майном підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління. Відповідно до Положення про Квартирно-експлуатаційний відділ м. Володимир, затвердженого наказом Командувача Сил логістики Збройних Сил України від 17.01.2023 року № 16, КЕВ м. Володимир є державною установою Міністерства оборони України, яка створена з метою організації виконання завдань з питань інженерно-інфраструктурного (квартирно-експлуатаційного) забезпечення військових частин, закладів, установ та організації (далі військових частин) Збройних Сил України у Волинській області. Одним із завдань КЕВ м. Володимир є: організація забезпечення військовослужбовців та осіб звільнених з військової служби в запас або відставку та членів їх сімей житловими приміщеннями та виплати компенсації за належне для отримання житлові приміщення, а саме організовує розподіл житлового фонду Міністерства оборони України у зоні відповідальності; забезпечує контроль за використанням житлового фонду у гарнізонах Збройних Сил України у зоні відповідальності. КЕВ м. Володимир-Волинський володіє, користується, розпоряджається закріпленим за ним майном відповідно до мети своєї діяльності та чинного законодавства (а.с. 21-36). Гуртожиток, що розташований у [ADDRESS] , перебуває у державній власності Міністерства оборони України та знаходиться на балансі КЕВ м. Володимир (а.с. 19, 23-31). Майно КЕВ м. Володимир є державною власністю і закріплюється за ним на праві оперативного управління. Установа користується та розпоряджається зазначеним майном на свій розсуд, вчиняючи щодо нього будь-які дії, що не суперечать чинному законодавству та Положенню про КЕВ м. Володимир. Згідно інформації з Реєстру Луцької міської територіальної громади та карток прописки громадян, за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване місце проживання відповідачів [PERSON] , [PERSON] та її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 10, 17, 18). Судом також встановлено, що [PERSON] , разом із малолітнім сином, та [PERSON] були вселеними у гуртожиток як члени сім`ї основного квартиронаймача військовослужбовця [PERSON] , який [INFO] помер (а.с. 16). Як вбачається із листа завідувача гуртожитку від 01.02.2024 року, останній повідомив начальника КЕВ м. Володимир, що за адресою: [ADDRESS] , фактично проживають [PERSON] , малолітній [PERSON] , [INFO] та [PERSON] . Відповідач [PERSON] зареєстрований за вказаною адресою, однак фактично у квартирі не проживає. Документи на проживання у гуртожитку у відповідачів відсутні, останні жодного відношення до Збройних Сил України не мають. В останніх існує заборгованість по житлово-комунальним платежам, загальний розмір якої перевищує 120000 грн., який відповідачі не погашають, оскільки ніде не працюють. [PERSON] , та [PERSON] постійно порушують правопорядок у гуртожитку, на зауваження не реагують та постійно конфліктують (а.с. 9). Наявність у відповідачів боргу по житлово-комунальним платежам повністю підтверджуються листами ДКП «Луцьктепло» № 776/14 від 09.02.2023 року (борг: 80781,80 грн.), КП «Луцькводоканал» № 241/1-03 від 07.02.2023 року (борг: 17062,85 грн.), Місцевого обчислювального центру № 04/01-23 від 25.01.2023 року (борг: електроенергія 7715,40 грн.; утримання будинку 8670,18 грн.) (а.с. 11-14). Факт порушують правопорядок у гуртожитку підтверджується листом Луцького РУП ГУНП у Волинській обл. № 3/553/50/04-23 від 20.02.2023 року (а.с. 15). Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна з чужого незаконного володіння (ст. 387 ЦК України) й усунення перешкод у здійсненні права користування та розпоряджання майном (ст. 391 ЦК України). Вказані способи захисту можуть бути реалізовані шляхом подання віндикаційного та негаторного позовів відповідно. Відповідно до ст. 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя та до свого житла. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Стаття 8 Конвенції стосується прав особливої важливості для особистості людини, її самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві (рішення від 27.05.2004 року у справі «Коннорс проти Сполученого Королівства» («Connors v. the United Kingdom»), заява № 66746/01, § 82). ЄСПЛ неодноразово висловлювався щодо можливості виселення особи з житлового приміщення. Так, у рішенні від 02.12.2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява № 19009/04, § 41) ЄСПЛ вказав, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла. Згідно з практикою ЄСПЛ втручання держави у право на житло є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не здійснюється «згідно із законом», не переслідує легітимну мету одну чи декілька з тих, що перелічені у пункті 2 вказаної статті, - чи не розглядається як «необхідне в демократичному суспільстві». Формулювання «згідно із законом» не лише вимагає, щоб оскаржуваний захід мав підставу в національному законодавстві, але також звертається до якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своїх термінах та передбачати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.07.2018 року у справі № 653/1096/16-ц звертає увагу на те, що ЄСПЛ, розглянувши справу за заявою військовослужбовця, який разом з іншими членами сім`ї був виселений із кімнати в гуртожитку після припинення служби у Міністерстві оборони України, дійшов висновку про відсутність порушення ст. 8 Конвенції. ЄСПЛ вказав, що втручання, на яке скаржився заявник, переслідувало легітимну мету - захист інтересів економічного добробуту країни та прав інших осіб, а саме курсантів і працівників Національної академії оборони України й інших військовослужбовців, які потребували житло у зв`язку зі службою (рішення від 16.02.2017 року у справі «Каракуця проти України» («Karakutsya v. Ukraine»), заява № 18986/06, § 71). Аналогічно, у даному випадку позивач переслідує легітимну мету, а саме права військовослужбовців та членів їх сім`ї військових частин Луцького гарнізону Волинської області щодо забезпечення їх місцем для тимчасового проживання (кімнату гуртожитку). Втручання у право на повагу до житла має бути також «необхідним у демократичному суспільстві». Тобто, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності» та бути домірним переслідуваній легітимній меті (mutatis mutandis, рішення у справі «Зехентнер проти Австрії» («Zehentner v. Austria»), заява № 20082/02, § 56). Вирішуючи питання про «необхідність у демократичному суспільстві» визнання осіб такими, що втратили права на користування службовим житлом, зазначаю про нагальну суспільну необхідність для застосування такого заходу, оскільки існує черга військовослужбовців, які можуть претендувати на заселення у службове житло. Згідно п. 1 ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Поняття «суд, встановлений законом», стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (рішення ЄСПЛ у справі «Сокуренко і Стригун проти України» («Sokurenko and Strygun v. Ukraine») від 20.07.2006 року, заяви № 29458/04 та № 29465/04, § 24). Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ст. 317 ЦК України). Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього (ч. 1 ст. 118 ЖК України). Згідно ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення будь-яких порушень свого права від будь-яких осіб будь-яких шляхом, який власник вважає прийнятним. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог КЕВ м. Володимир до [PERSON] та [PERSON] , які діють в своїх інтересах та інтересах малолітнього [PERSON] ; [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей Луцької міської ради, про усунення перешкод у користуванні майном, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача. Як встановлено судом, при зверненні до суду з даним позовом через систему «Електронний суд» КЕВ м. Володимир було сплачено судовий збір в розмірі 2684 грн., попри те, що у відповідності ч. 3 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» до подання даного процесуального застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. Тобто, подаючи позов через систему «Електронний суд» позивач повинен був сплатити судовий збір в сумі 2422,40 грн. Із наведеного слідує, що понесені позивачем та документально підтвердженні витрати по сплаті судового збору за звернення до суду з даним позовом в розмірі 2422,40 грн., у зв`язку із задоволенням позову, підлягають компенсації за рахунок відповідачів. Одночасно з цим, суд роз`яснює КЕВ м. Володимир право на повернення 261,60 грн. (2684 грн. 2422,40 грн.) судового збору, внесенного в більшому розмірі, ніж встановлено законом. \~ \~ \~ \~На підставі ст. 107 ЖК України, ст.ст. 15, 317, 319, 321, 391 ЦК України,

Outcome: partial