Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-03 00:00:00

22.04.2024 до Київського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява Керівника Київської окружної прокуратури м. Харкова в інтересах держави в особі: Головного управління Держгеокадастру у Харківській області до [PERSON] , в якій позивач просить: -припинити громадянці Російської Федерації [PERSON] право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6310136600:04:006:0140, площею 0, 0281 га, право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 03.03.2020 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2045109263101, номер відомостей про речове право: 35764350), шляхом її конфіскації на користь Держави Україна в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (код ЄДРПОУ 39792822); - припинити громадянці Російської Федерації [PERSON] право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 6310136600:04:006:0141, площею 0, 0306 га, право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 03.03.2020 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2045165463101, номер відомостей про речове право: 35765362), шляхом її конфіскації на користь Держави Україна в особі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області (код ЄДРПОУ 39792822); -стягнути витрати по сплаті судового збору. Свої позовні вимоги прокурор обґрунтовував тим, що прокуратурою при вивченні стану додержання вимог земельного законодавства в частині своєчасного відчуження іноземцями земельних ділянок, які були набуті ними у приватну власність було виявлено, що відповідач в порядку спадкування після смерті [PERSON] набула право власності в порядку спадкування на спірні земельні ділянки, які належать до земель сільськогосподарського призначення. Відповідач не є громадянкою України, та має статус іноземця- громадянка РФ. Вказані земельні ділянки відповідачкою протягом року відчужені не були, а тому підлягають конфіскації за рішенням суду на користь держави, що стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористалась. Прокурор в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі, та просила . Від представника ГУ Держгеокадастру у Харківській області на адресу суду надійшли пояснення, в яких він просив проводити розгляд справи за відсутності представника, та позовні вимоги підтримав в повному обсязі, оскільки землі сільськогосподарському призначення можуть належати тільки громадянам України. Відповідач в судове засідання не з`явилась, повідомлялась у встановленому законом порядку на сайті «Судова влада України», причину не явки суду не повідомила, клопотань про відкладення судового засідання до суду не надходило. Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р., суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у рішенні від 03.04.2008р. у справі «Пономарьов проти України» (заява №3236/03) вказує, що сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. Згідно з ч. 2 ст. 43 ЦПК України відповідач зобов`язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності, як складової частини конституційного принципу верховенства права, зобов`язує відповідача самостійно цікавитися перебігом розгляду судом пред`явленого до нього позову. Тривала відсутність такого інтересу з боку відповідача свідчить про його небажання захищати свої процесуальні права. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача в заочному провадженні за згодою прокурора, та за наявними в справі доказами. 22.04.2024 вказана позовна заява надійшла до Київського районного суду м. Харкова, та розподілена судді Зубу Г.А. 23.04.2024 здійснено електронний запит з Реєстру територіальної громади м. Харкова для встановлення місцеперебування відповідача, відповідь на який надано 23.04.2024. Ухвалою судді від 29.04.2024 прийнято до розгляду вказану позовну заяву, відкрито провадження в ній в порядку загального позовного провадження, та постановлено здійснювати виклик відповідача через офіційний сайт судової влади України. Ухвалою суду від 19.06.2024 закрито підготовче провадження по вказаній справі, справу призначено до судового розгляду по суті, та постановлено здійснювати виклик відповідача через офіційний сайт судової влади України. Протокольною ухвалою суду від 04.10.2024 постановлено здійснювати заочний розгляд по вказаній справі. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є громадянкою російської федерації, згідно інформації ГУДМС України в Харківській області від 28.11.2023 гр. [PERSON] паспортом громадянина України та паспортом громадяна України для виїзду за кордон не документувалась, інформація щодо документування посвідкою на тимчасове або постійне проживання іноземців та осіб без громадянства на території Харківської області відсутня, інформація про реєстрацію місця проживання у Харківській області не встановлена. 03.03.2020 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом за реєстр. №254, яке видано приватним нотаріусом ХМНО Бєсєдою Т.Д., гр. рф [PERSON] отримала у спадщину після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , земельну ділянку, площею 0,0281 га, кадастровий № 6310136600:04:006:0140, цільове призначення: 01.06 Для колективного садівництва, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . 03.03.2020 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом за реєстр. №255, яке видано приватним нотаріусом ХМНО Бєсєдою Т.Д., гр. рф [PERSON] отримала у спадщину після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , земельну ділянку, площею 0,0306 га, кадастровий № 6310136600:04:006:0141, цільове призначення: 01.06 Для колективного садівництва, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 19.04.2024, земельні ділянки з кадастровим № 6310136600:04:006:0140 та кадастровим № 6310136600:04:006:0141 відносяться до категорії земель: землі сільськогосподарського призначення. Відповідачка і на цей час є власником вказаних земельних ділянок, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 19.04.2024, що також не спростовано відповідачкою в повному обсязі. За змістом ст.ст.41,64 Конституції України кожен має право володіти, користуватися, розпоряджатися своєю власністю. Право власності на землю належить до основних конституційних прав та свобод, що не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно з ч. 5ст. 22 ЗК України набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог Земельного Кодексу України. Відповідно до ч. 2ст. 81 ЗК України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини (ч. 3 ст. 81 ЗК України). Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню (ч. 4 ст. 81 ЗК України). Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно з п. «е» ст. 140 ЗК України підставою припинення права власності на земельну ділянку є невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Відповідно до п. «д» ст. 143 ЗК України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі конфіскації земельної ділянки. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 145 ЗК України якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може набуватися нею у власність, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У разі, якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Судом встановлено, що відповідачка, як іноземна громадянка, не виконала обов`язок щодо відчуження належних їй земельних ділянок сільськогосподарського призначення протягом року з моменту набуття права власності на них. Відповідно до ч.2 ст. 145 ЗК України в редакції, чинній на час набуття права власності відповідачкою на земельну ділянку для ведення садівництва, у випадках, коли земельна ділянка цією особою протягом встановленого строку не відчужена, така ділянка підлягає примусовому відчуженню за рішенням суду. Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 12 липня 2019 року № 5-р(I)/2019 за змістом частини першої статті 58 Основного Закону України новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування (абзац четвертий пункту 5 мотивувальної частини). Отже, у разі безпосередньо (прямої) дії закону в часі новий нормативний акт поширюється на правовідносини, що виникли після набрання ним чинності, або до набрання ним чинності і тривали на момент набрання актом чинності. Законом України №552-IXвід 31.03.2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо умов обігу земель сільськогосподарського призначення», що вступив у дію з 31.07.2021 року, статтю 145 ЗК України викладено у чинній редакції. Отже, підлягає застосуванню норма ст. 145 ЗК України, згідно з частиною 2 якої у разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Водночас згідно з ч.4 ст. 145 ЗК України конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах. Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику. За таких обставин, буде дотримано гарантії прав відповідчки на отримання вартості конфіскованих земельних ділянок. Обраний прокурором спосіб захисту порушеного права власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення, які відповідач незаконно використовує, на думку суду, є ефективним та належним способом захисту порушених прав держави в особі ГУ Держгеокадастру у Харківській області, як уповноваженого органу на здійснення функцій держави щодо конфіскації у власність держави земельних ділянок сільськогосподарського призначення. Згідно положення ст. 1 Першого протоколу доКонвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18 вересня 2013 року (справа № 6-92 цс 13) зазначено, що основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції», від 11 березня 2003 року «Новоселецький проти України», від 1 червня 2006 року «Федоренко проти України»), Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст. 1. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності. Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника. З огляду на характер спірних правовідносин не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності [PERSON] критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, так і порушення принципу пропорційності, котрі сформовані у сталій практиці ЄСПЛ. Враховуючи вищенаведене, позов прокурора підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати суд стягує з відповідача на користь позивача. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved