Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-24 00:00:00

свої вимоги позивач за первісним позовом обгрунтовує тим, що він з 07.06.1987 року перебував у шлюбі з [PERSON] , в якому у них народились двоє дітей: [PERSON] та [PERSON] , які повнолітні. За період спільного проживання вони з [PERSON] збудували житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , власником якого є позивач. Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 20.04.2023 року шлюб між ними розірвано та впровадженні суду перебуває справа щодо розподілу між ними спільного сумісного майна. Проте, окрім вказаного спору, між ними тривають непорозуміння щодо використання комунальних послуг, зокрема, електроенергії та природного газу. Вказує, що будинок зареєстровано за ним, договори з постачальниками вказаних послуг укладались також з ним, однак, використовувати відповідні послуги він не мав можливості, оскільки відповідачі створювали жахливі умови проживання, про що свідчать неодноразові його звернення до правоохоронних органів. Зокрема, відповідачі без його згоди та у його відсутності (оскільки він працює позмінно та не завжди має можливість контролювати, що відбувається в будинку, та користуватися цими послугами) зняли в будинку газовий котел та секції опалення в кімнатах, що потягло неможливість його обігрівання природнім газом. При цьому, вони продовжували використовувати природній газ в літній кухні, до якої позивач не мав доступу; на будь-які прохання щодо необхідності використання газової плити для приготування їжі вони не реагували. Останні також проводили обігрів будинку за допомогою електропобутових приладів, а на зауваження щодо високої вартості таких послуг та необхідності погашення заборгованості за електроенергію повідомляли, що це він, як власник майна, зобов`язаний оплачувати їхню вартість. Зважаючи на вищезазначене, а також те, що він не має можливості користуватися електроенергією та природнім газом, позивач вирішив звернутися до постачальників відповідних послуг та зупинити їх надання. Для опломбування лічильника газу, вартість якого становила 647,90 грн., виникла необхідність, крім загальної суми заборгованості, оплатити ще заборгованість за транспортування газу в розмірі 2 612,14 грн. (банківська комісія за платежі - 61,10 грн. ). Після проведених оплат здійснено припинення газопостачання природного газу побутовому споживачу, на момент обмеження газопостачання показник вимірювальних приладів обліку газу становив 15 526 м3, остання оплата проводилась станом на 15 496 м3. Таким чином, на момент звернення до суду, не оплаченими залишаються 30 м3, що становить 238,71 грн. (30 м3*7,95 грн. ). Отже, загальна сума заборгованості за користування природнім газом та понесених витрат на його відключення становить 3 559,85 грн. Щодо використання електроенергії звертає увагу, що листом від 28.02.2024 року АТ " Прикарпаттяобленерго " повідомило про наявність заборгованості, а 13.03.2024 року електропостачання припинено. При цьому, відповідно до квитанції ТОВ " Прикарпатенерготрейд" від 01.03.2024 року розмір такої заборгованості становить 8 388,88 грн., яку необхідно сплати з метою уникнення стягнення в судовому порядку та через виконавчу службу. Погасити відповідну суму позивач не має можливості, оскільки отримує мінімальну заробітну плату. Крім того, він самостійно не використовував відповідні послуги, адже після робочих змін зазвичай не повертався до дому задля уникнення постійних конфліктів, а залишався в родичів. Тому вважає, що сплачувати відповідні кошти разом із ним мають пропорційно відповідачі, які зареєстровані та постійно проживали у вказаному будинку, є працевлаштованими та які використовували відповідні комунальні послуги. Позивач самостійно сплатив за постачання природного газу в розмірі 3 321,14 грн., тому він має право на компенсацію вказаних витрат в розмірі по 1/3 частині з кожного відповідача ( по 1 107,05 грн.). Крім того, непогашеною залишається заборгованість по оплаті комунальних послуг в розмірі 8 627,59 грн. ( по 2 875,86 грн. з кожного ). Тому позивач просить стягнути пропорційно з відповідачів на його користь по 1 107,05 грн. з кожного оплачених комунальних послуг за постачання природного газу; розділити пропорційно між сторонами (позивачем та обома відповідачами) розмір заборгованості по оплаті комунальних послуг, визначити їх розмір по 2 875,86 грн. (виходячи із заборгованості в сумі 8 627,59 грн.) для кожного та зобов`язати сплатити вказану суму на рахунок постачальників відповідних комунальних послуг, а також стягнути з відповідачів судові витрати, які складаються із 1 221,20 грн. сплаченого судового збору. 14.06.2024 року відповідачем [PERSON] подано до суду зустрічний позов, в обґрунтування якого вказано, що сторони по справі зареєстровані та проживають в [ADDRESS] . [PERSON] часто виїжджає на заробітки за кордон, у зв`язку з чим буває відсутньою за місцем проживання, яка також демонтувала з будинку належні їй газовий котел та батареї. Всю оплату житлово-комунальних послуг [PERSON] здійснювала самостійно, а через несплату [PERSON] своєї частини виникла заборгованість. На її прохання спільно сплачувати комунальні послуги [PERSON] категорично відмовлявся, тому після надходження повідомлення про заборгованість та попередження про можливість відключення електроенергії, вона у січні 2024 року звернулась до Івано-Франківського Центру обслуговування клієнтів ТОВ "Прикарпатенерготрейд " з проханням не застосовувати такі заходи через наявну заборгованість та звертала увагу, що це саме вона сплачує кошти по особовому рахунку № [NUMBER] . Так, нею сплачено в загальному розмірі 4 936,13 грн., зокрема, за період з 30.06.2023 року по 11.02.2024 року - 1 304,93 грн. за спожитий газ: за період з 01.12.2023 року по 17.01.2024 року - 1 631,20 грн. за розподіл та доставку газу, а також з 01.12.2023 року по 27.12.2023 року - 2 000 грн. за електроенергію На неодноразові вимоги про компенсацію сплачених нею коштів [PERSON] відмовлявся. При цьому, з первісного позову вбачається, що йому відомо про розмір заборгованості з використання електроенергії, який він зазначає в сумі 8 388,88 грн., однак, ним не надано жодної квитанції про оплату наданих послуг. Тому [PERSON] , як позивач за зустрічним позовом, просить стягнути з [PERSON] на її користь 2 468,06 грн. (4 936,13:2) в якості відшкодування понесених витрат по оплаті житлово-комунальних послуг, а також судові витрати, які складаються із 1 221,20 грн. сплаченого судового збору та 3 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, а в задоволенні позовних вимог [PERSON] - відмовити. 16.06.2024 року відповідачем за первісним позовом [PERSON] подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить в задоволенні позову [PERSON] відмовити. Зазначає, що будинок за вищевказаною адресою є спільною сумісною власністю колишнього подружжя, при цьому утримання та збереження спільного майна не охоплює собою житлово-комунальні послуги. Предметом даного позову є стягнення витрат на оплату комунальних послуг. Позивач посилається на те, що ним оплачено такі послуги в розмірі 3 321,14 грн. та надає квитанцію від 18.03.2024 року на суму 647,90 грн., як він зазначає за пломбування лічильника. Однак, даний доказ є неналежним та не стосується предмету доказування, як і квитанція щодо сплати банківської комісії в сумі 61,10 грн. Також, в позовній заяві позивач самостійно проводить декілька розрахунків заборгованості, куди включає суми неоплаченого природного газу та електроенергії. Такий розрахунок в розмірі 8 627,59 грн. є незрозумілим та недоведеним, не зазначено станом на коли існує така заборгованість, не зрозуміло хто є надавачом таких послуг. Сама по собі вказівка позивача на наявність заборгованості в повідомленні про припинення електроживлення від 28.02.2024 року не тягне для нього негативних наслідків, а у випадку непогашення заборгованості чинним законодавством передбачено право звернення до відповідача в порядку регресу. Вимога про розділення розміру заборгованості по оплаті комунальних послуг в розмірі по 2 875,86 грн. є безпідставною та недоведеною, зокрема, що діями відповідача порушені таким чином права позивача. Крім цього просить врахувати, що хоча є зареєстрованою в даному будинку, однак, часто виїжджає на заробітки за межі України, що стверджується даними копії відповідного закордонного паспорта. Ухвалою суду від 18.06.2024 року вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування понесених витрат на оплату житлово-комунальних послуг об`єднано в одне провадження з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення витрат на оплату комунальних послуг ( а.с. 53 ). Позивач за первісним позовом в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав вказаних у його позовній заяві. Зустрічний позов вважає необґрунтованим. Відповідач за первісним позовом [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. Причин своїх неявок відповідач суду не повідомила, в зустрічному позові вказала про розгляд справи у її відсутності (а.с. 26-27). Відповідач за первісним позовом [PERSON] в поданому відзиві зазначила про розгляд справи у її відсутності ( а.с. 56-57 ). Суд, заслухавши позивача, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, дійшов наступних висновків. Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого 06.12.2001 року виконавчим комітетом Коршівської сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області на підставі рішення № 90 від 23.11.2001 року, [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок, що в [ADDRESS] ( а.с. 9 ). У відповідності до даних витягів №76 та №188 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданих відділом " Центр надання адміністративних послуг " Коршівської сільської ради відповідно 15.03.2024 року та 26.07.2024 року, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] ( а.с. 71 ). Згідно з копіями квитанцій від №109.19029.1/1060889193, №108 та №108/КЗ від 18.03.2024 року, вказаного дня [PERSON] сплатив на рахунок АТ " Оператор газорозподільної системи " Івано-Франківськгаз " 2 612,20 грн. за надання послуги з розподілу природного газу та на рахунок Ів-Фр ТОВ " Газорозподільчі мережі України" - 647,90 грн., призначення платежу: " відновлення газопостачання "; комісія за вказані перекази склала 26,10 грн. та 35 грн. ( а.с. 10-12 ). Позивачем [PERSON] також до первісного позову долучено копію квитанції на суму 264 грн. - ксерокопія , найменування - гуртівня канцтоварів «САН» (а.с. 13). Згідно з даними копії акту №28 про припинення (обмеження) газопостачання (розподілу природного газу) побутовому споживачу за адресою: [ADDRESS] , на підставі заяви [PERSON] припинено газопостачання шляхом опломбування ввідного крану R34292463, показники вимірювальних приладів обліку газу на момент відключення 15 526 м3 ( а.с. 14 ). Відповідно до копії повідомлення про відключення філії " Коломийська " від 13.03.2024 року споживача за адресою: [ADDRESS] , повідомлено про припинення електропостачання через борг за спожиту електроенергію, показник на момент відключення 15 396 ( а.с. 15 ). Згідно з копією заяви [PERSON] 22.06.2024 року звертався до Коршівської сільської ради щодо створення комісії з приводу перевірки його умов проживання (а.с. 74 ). Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов №124/02-26 від 26.07.2024 року за адресою: [ADDRESS] , проживають: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Встановлено, що [PERSON] проживає в одній кімнаті, має доступ до користування ванною кімнатою, кладовкою та коридором; інші кімнати будинку закриті; з його слів світло та газ опломбовані, вода перекрита; умови проживання не відповідають нормам для повноцінного життя та життєдіяльності останнього; родинні відносини після розлучення стали конфліктними ( а.с. 69-70 ). Згідно з даними рахунку за електричну енергію за липень 2024 року ТОВ " Прикарпатенерготрейд ", за адресою: [ADDRESS] , номер договору 27010092, [PERSON] , всього за період з 01.07.2024 року по 01.08.2024 року нараховано 0 квт/год.; всього до сплати 8 908,96 грн., остання зарахована оплата 28.12.2023 року на суму 1 000 грн. ( а.с. 73 ). Відповідно до письмової заяви від 12.08.2024 року, адресованої начальнику Коломийського РЕМ, [PERSON] просив направити бригаду за адресою: [ADDRESS] , оскільки за даним будинком числиться значна заборгованість та лічильник опломбований, проте, його колишня дружина самовільно підключила літню кухню та продовжує користуватись електроенергією ( а.с. 75-76 ). Позивачем [PERSON] також долучено копію заяви до Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області від 12.07.2023 року, в якій він просив притягнути [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП, оскільки, повернувшись до дому 11.07.2023 року близько 22 год., він побачив, що в будинку знятий котел, секції опалення у всіх кімнатах, а також дружина неодноразово вчиняла дії, щоб погіршити його умови проживання - перекривала воду в будинку, знімала штори, жалюзі, карнизи ( а.с. 77). Згідно з даними копії паспорта громадянина України для виїзду за кордон [PERSON] здійснювала перетин державного кордону України в напрямку виїзд-в`їзд в період з 2022 року по серпень 2023 року (а.с. 59-60). На підтвердження понесених витрат на оплату житлово-комунальних послуг позивачем за зустрічним позовом [PERSON] долучено копії квитанцій, згідно з якими вказано, що остання сплатила: 17.07.2022 року - 231,84 грн., 30.08.2022 року - 247,68 грн., 27.10.2022 року -502,56 грн., 01.11.2022 року - 339,84 грн., 02.12.2022 року - 360 грн., 21.04.2023 року - 324,96 грн., 27.12.2023 року - 1 000 грн., 01.12.2023 року - 1 000 грн. на рахунок ТОВ " Прикарпатенерготрейд " в якості плати за електроенергію; 29.03.2023 року - 435, 35 грн., 01.12.2023 року - 870,71 грн., 27.12.2023 року - 175,21 грн., 17.01.2024 року - 510,32 грн., 11.02.2024 року - 74,96 грн. відповідно за розподіл та доставку газу Івано-Франківській філії ТОВ «Газорозподільні мережі України»; 17.07.2022 року - 783,02 грн., 30.08.2022 року - 830,96 грн., в жовтні 2022 року - 1 759,7 грн., 02.12.2022 року - 819,56 грн., 30.12.2022 року - 1 296,97 грн., 11.02.2023 року - 469,46 грн., 30.06.2023 року - 198,93 грн., 15.07.2023 року - 71,61 грн., 14.09.2023 року - 63,65 грн., 12.10.2023 року - 87,53 грн., 01.12.2023 року - 95,48 грн., 27.12.2023 року - 95,48 грн., 17.01.2024 року - 254,62 грн., та 11.02.2024 року - 437,63 грн., 02.12.2022 року - 819,56 грн. на рахунок ТОВ " Нафтогаз України " в якості плати за спожитий природній газ; 30.08.2022 року - 525,77 грн., 27.10.2022 року - 1 051,54 грн., 02.12.2022 року - 1051,55 грн., 11.02.2023 року - 870,72 грн., 510,32 грн., відповідно за розподіл (доставку) газу АТ "Оператор газорозподільної системи «Івано-Франківськгаз» ( а.с. 31-35, 42-46 ). Позивачем за зустрічним позовом [PERSON] також долучено копію вироку Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 02.09.2022 року за ч. 1 ст.122 КК України, який є знеособленим, що унеможливлює дослідження його змісту (а.с. 36-38). Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За змістом статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Статтею 319 ЦК України визначено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобов`язує. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Стаття 322 ЦК України передбачає обов`язок власника утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної власності (спільне майно). За вимогами частин першої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначено Законом України "Про житлово-комунальні послуги". Статтею 1 вказаного Закону визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Відповідно до статті 5 даного Закону до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 7 вказаного Закону України споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Статтею 12 Закону передбачено, що надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах. Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 9 Закону споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Структура плати виконавцю комунальної послуги визначається згідно з договором про надання відповідної комунальної послуги, укладеним за вимогами цього Закону. Споживач щомісяця (або з іншою періодичністю, визначеною договором) вносить однією сумою плату виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу та електричної енергії), у тому числі якщо вона складається з окремих складових, передбачених відповідним договором, укладеним відповідно до цього Закону. При цьому виконавці комунальних послуг забезпечують деталізацію інформації щодо складових плати у рахунках споживачів. У відповідності із ст. 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. У відповідності до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України). Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети. Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц (провадження № 61-26462св18). Відповідно до ч.1 ст.15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні. Реалізуючи право на судовий захист, особа, звертаючись до суду, повинна вказати суб`єктивне бачення порушеного права чи охоронюваного інтересу та спосіб його захисту. Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Таким чином, суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного правам чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-186гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18) та від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18). Іншими словами, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства, без додаткових (повторних) звернень до суду. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. Відповідно до положень ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з частинами 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року (справа № 129/1033/13-ц), постанови Верховного Суду від 02.10.2018 року (справа № 910/18036/17), від 23.10.2019 року (справа № 917/1307/18), від 18.11.2019 року (справа № 902/761/18), від 04.12.2019 року (справа № 917/2101/17). Таким чином, на підставі наведеного, враховуючи, що позивачем за первісним позовом не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування позовних вимог, а також доказів на підтвердження понесених ним витрат на оплату комунальних послуг в зазначеному ним розмірі, що свідчило б про порушення його законних прав та інтересів та недоведеністю позивачем порушення його прав, суд дійшов висновку, що позовні вимоги за первісним позовом задоволенню не підлягають. Матеріали справи не містять доказів щодо сплати ним заборгованості за комунальними послугами, а відповідний розрахунок (від 01.08.2024 року) щодо їхнього нарахування не підтверджує вказаних обставин. Крім того, добровільна сплата ним вартості опломбування лічильника (разом з банківською комісією) за його ж заявою не належить до комунальних послуг, а квитанція гуртівні канцтоварів «САН» на суму 264 грн. не входить до предмету доказування. При цьому, зі змісту квитанції від 18.03.2024 року (щодо надання послуги з розподілу газу) в сумі 2 612,20 грн. не зрозуміло, за який період проведена оплата, та відсутні докази щодо деталізації інформації щодо складових плати у рахунках споживача. Вимога позивача щодо пропорційного розподілу між ним та обома відповідачами заборгованості по оплаті комунальних послуг в рівних частинах для кожного шляхом їх зобов`язання сплатити суми на рахунок постачальників відповідних комунальних послуг не може бути задоволена, оскільки суд позбавлений можливості зобов`язувати в тому числі як позивача так і відповідачів сплачувати вказану заборгованість на рахунки постачальників відповідних послуг без пред`явлення останніми відповідного позову до них, враховуючи принци диспозитивності цивільного судочинства, а також те, що позивач не наділений правом на звернення з таким позовом в інтересах цих постачальників. Отже, в задоволенні первісного позову слід відмовити із вказаних підстав, в зв`язку з чим не підлягають присудженню на користь позивача за цим позовом понесені ним судові витрати. В свою чергу, позивач за зустрічним позовом вказує, що самостійно сплачувала кошти за житлово-комунальні послуги, а відтак, на її переконання, половину сплаченої нею суми ( 4 936,13 грн.) має компенсувати їй відповідач [PERSON] , як співвласник житла. Разом із тим, позивачем [PERSON] в якості доказу проведених оплат за комунальні послуги надано копії квитанцій, з яких вбачаються транзакції по сплаті коштів за житлово-комунальні послуги, зокрема, розподіл газу, спожитий газ та електроенергію. Однак, [PERSON] не надано жодних доказів на підтвердження нарахування суб`єктами господарювання - надавачами комунальних послуг таких сум до сплати, не деталізовано інформації щодо складових плати у відповідних рахунках, у зв`язку з чим неможливо встановити, за який період сплачені такі кошти, яким чином здійснювалось нарахування коштів за житлово-комунальні послуги у вказаному будинку та чи проводилась цим позивачем, а також іншими особами, які проживають/зареєстровані за вказаною адресою, повна чи часткова сплата таких послуг. Крім того, частина долучених нею квитанцій датується 2022 роком та не стосується заявлених нею позовних вимог, а також не свідчать про те, що позивачем за первісним позовом заявлено вимоги про стягнення витрат на оплату комунальних послуг за вказаний період. Матеріали зустрічного позову також не містять даних щодо тривалості та періодів проживання чи споживання комунальних послуг відповідачем за первісним позовом [PERSON] . Тому, беручи до уваги, що позивачем за зустрічним позовом [PERSON] не надано належних, достатніх та допустимих доказів в обґрунтування позовних вимог, а також не доведення нею всупереч вимогам ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України розміру пред`явленої до стягнення суми з відповідача [PERSON] , що свідчило б про порушення її законних прав та інтересів, в задоволенні зустрічного позову слід відмовити, у зв`язку з чим не підлягають присудженню на користь позивача за цим позовом понесені нею судові витрати. На підставі ст.ст. 15, 16, 319, 322 ЦК України,

Outcome: dismissed