Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-30 00:00:00

Новопразька селищна рада Олександрійського району Кіровоградської областів інтересах неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , звернулася до суду з позовом про позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав стосовно дочки [PERSON] та стягнення аліментів на утримання дочки у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову та до досягнення дитиною повноліття. Позивач позов обґрунтував тим, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 05 червня 2006. Відповідно до рішення Олександрійського міськрайонного суду від 03.06.2011 шлюб між відповідачами розірвано, їх дочка [PERSON] залишилась проживати разом з матір`ю. 23.01.2023 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини було розглянуто питання про неналежне виконання [PERSON] батьківських обов`язків стосовно дочки [PERSON] , між якими склались напружені відносини. Родині [PERSON] було запропоновано звернутись до психолога та надати соціальний супровід сім`ї центром надання соціальних послуг Новопразької селищної ради. З відповідачкою було проведено бесіду та попереджено про наслідки систематичного невиконання батьківських обов`язків. Наступного дня до служби у справах дітей Новопразької селищної ради звернулася неповнолітня [PERSON] з проханням влаштувати її до сім`ї патронатного вихователя через складні життєві обставини, пояснивши, що після засідання комісії жодних позитивних змін у поведінці її матері не відбулося, матір ігнорувала її та налаштовувала молодшу дочку [PERSON] проти [PERSON]. За заявою [PERSON] її було влаштовано у сім`ю патронатного вихователя [PERSON] . [PERSON] разом з фахівцем із соціальної роботи було розроблено плани соціальних послуг, однак відповідачка уникала та неохоче спілкувалася з фахівцем з соціальної роботи. На початку квітня 2023 [PERSON] повідомила, що разом з молодшою дочкою виїхала у Польщу та не має наміру повертатись в Україну. Через деякий час [PERSON] заблокувала фахівця з соціальної роботи у месенджері та зв`язок з нею був втрачений. У лютому 2024 до Центру надання соціальних послуг Новопразької селищної ради звернувся [PERSON] , який у січні 2024 звільнився умовно-достроково з місць позбавлення волі. [PERSON] надавались соціальні послуги консультування, але у зв`язку з погіршенням стану здоров`я [PERSON] у травні 2024 повідомив про відмову від отримання соціальної послуги, мотивуючи тим, що він не в змозі створити повноцінні умови для повернення дитини у сім`ю. За весь час отримання батьками неповнолітньої [PERSON] соціальних послуг відносини у сім`ї не змінились. Під час перебування неповнолітньої у сім`ї патронатного вихователя мати не відвідувала дочку, а батько знаходився у місцях позбавлення волі. У травні 2023 [PERSON] була виведена з сім`ї патронатного вихователя та влаштована до дитячого будинку змішаного типу для дітей дошкільного та шкільного віку « Перлинка », де перебуває до теперішнього часу. За час перебування дитини у дитячому будинку батьки жодного разу не відвідали її, не надсилали подарунки. Відповідачі не створили умов для повернення дочки в родину та не звертались до служби у справах дітей із заявою про повернення дочки в родину. З метою захисту прав та інтересів неповнолітньої [PERSON] позивач просить позбавити відповідачів батьківських прав стосовно дочки та стягнути з них аліменти на її утримання, оскільки вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків. Ухвалою від 13.08.2024 відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою суду від 13.09.2024 закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до розгляду по суті. У судовому засіданні представник Новопразької селищної ради підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити, пояснила, що у неповнолітньої склались напружені відносини з матір`ю та налагодити їх не вдалося. [PERSON] сама ініціювала вилучення її з сім`ї. Відповідачка не йшла на контакт, виїхала у Польщу та перестала відповідати на повідомлення. Відповідач також не налагодив стосунки з дочкою. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час, місце та дату судового засідання повідомлялася належним чином. Про причини неявки відповідачка суд не повідомила, відзивуна позовну заявучи клопотання про відкладення розгляду справи не подала. Представник третьої особи дитячого будинку змішаного типу для дітей дошкільного та шкільного віку « Перлинка » у судовому засіданні пояснила, що за час перебування неповнолітньої [PERSON] у дитячому будинку неповнолітню ніхто не відвідував, мати дитини почала писати вихователям негативні повідомлення про дочку, коли дізналась про звернення до суду з даним позовом. Суд, вислухавши представника позивача та представника третьої особи, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] від 05.04.2007, виданого Новопразькою селищної радою Олександрійського району Кіровоградської області, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] з 05 червня 2006 перебували у шлюбі, який рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 03.06.2011 у справі № 2-1252/11 розірваний. Рішення суду набрало законної сили 14.06.2011. Відповідно до рішення виконавчого комітету Новопразької селищної ради від 02.02.2023 № 10 та договору № 1/2023 про патронат над дитиною від 03.02.2023 неповнолітню [PERSON] з 02 лютого 2023 було влаштовано в сім`ю патронатного вихователя [PERSON] 03 травня 2023 неповнолітню [PERSON] виведено з сім`ї патронатного вихователя у зв`язку із закінченням строку перебування у родині та тимчасово влаштовано до дитячого будинку змішаного типу для дітей дошкільного та шкільного віку «Перлинка» відповідно до рішення виконавчого комітету Новопразької селищної ради від 01.05.2023 № 52. З листа Комунального закладу «Центр надання соціальних послуг Новопразької селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області» від 27.06.2024 № 42/01-11 встановлено, що [PERSON] разом з фахівцем з соціальної роботи було розроблено плани соціальних послуг консультування та соціального супроводу сім`ї, в яких поетапно було розглянуто шляхи налагодження контакту з дитиною, планування бюджету сім`ї та витрат. У березні 2023 [PERSON] уникала та неохоче спілкувалася з фахівцем з соціальної роботи, часто не виходила на зв`язок, а на початку квітня 2023 повідомила, що разом з молодшою дочкою виїхала за кордон та не має наміру повертатись в Україну. Протягом квітня 2023 фахівець з соціальної роботи спілкувався з [PERSON] через месенджер, але через деякий час відповідачка заблокувала фахівця з соціальної роботи та зв`язок з нею був втрачений. У лютому 2024 до Центру надання соціальних послуг звернувся [PERSON] , який у січні 2024 звільнився умовно-достроково з місць позбавлення волі, з проханням проконсультувати його стосовно сплати аліментів на утримання його дочки [PERSON] . Фахівцем з соціальної роботи разом з [PERSON] було розроблено індивідуальний план про налагодження матеріально-побутових умов особи, пошуку можливостей заробітку, налагодження контакту з дитиною та інше. Протягом березня-квітня 2024 [PERSON] намагався виконувати індивідуальний план, але через погіршення стану здоров`я жодних покращень матеріально-побутового стану не відбулось, контакт з дитиною не був налагоджений. У травні 2024 [PERSON] повідомив, що відмовляється від соціальної послуги консультування та не в змозі створити повноцінні умови для повернення дитини в сім`ю. 20 червня 2024 неповнолітня [PERSON] направила до служби у справах дітей Новопразької селищної ради звернення про необхідність подачі до суду заяви щодо позбавлення її батьків батьківських прав стосовно неї, оскільки вони не виконують своїх батьківських обов`язків. Неповнолітня у зверненні зазначила, що за час перебування у дитячому будинку батьки жодного разу не відвідали її, не цікавляться її життям та її потребами, не надавали жодної матеріальної допомоги. Декілька разів батько телефонував їй, але останні півроку не відповідає на її телефонні дзвінки та повідомлення в соціальних мережах. Мати декілька разів телефонувала їй та звинуватила у своїх проблемах, завдаючи їй душевних страждань. Усі її потреби в одязі, харчуванні, лікуванні задовольняє дитячий будинок. Згідно листа дитячого будинку змішаного типу для дітей дошкільного та шкільного віку «Перлинка» від 21.06.2024 № 104 дитячий будинок повідомив, що за час перебування [PERSON] у дитячому будинку батьки жодного разу її не відвідували, не надсилали подарунків. Засобами телефонного зв`язку та за допомогою соціальних мереж батьки іноді спілкувалися з дочкою, після чого дитина часто була засмучена та пригнічена. Відповідно до характеристики на [PERSON] , надану 20.06.2024 дитячим будинком змішаного типу для дітей дошкільного та шкільного віку « Перлинка », неповнолітня за час перебування у дитячому будинку зарекомендувала себе з позитивної сторони, сумлінно ставиться до виконання своїх обов`язків. Рішенням виконавчого комітету Новопразької селищної ради від 13.06.2024 № 65 затверджено висновок про доцільність позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав стосовно їх неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Згідно висновку органу опіки та піклування від 13.06.2024 визнано за доцільне позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав стосовно їх дочки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Виходячи з аналізу пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Матеріалами справи підтверджена та обставина, що відповідачі участі у вихованні дитини не беруть, дитиною не цікавляться, не піклуються про її фізичний і духовний розвиток, не виявляють до неї батьківської турботи. З огляду на вищевикладені обставини, які підтверджуються належними та допустимими доказами, суд дійшов до переконливого висновку, що своєю поведінкою відповідачі порушують вимоги ст. 150 СК України та не виконують обов`язки, які покладаються на батьків по вихованню та утриманню дитини, а тому суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення. Вирішуючи питання про стягнення аліментів, суд виходить з того, що за умовами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За умови ч. 2 ст. 166 СК України,особа, яка позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. В силу ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1 ст. 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Виходячи з наведеного, враховуючи, що відповідачі зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, та з відповідачів слід стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову та до досягнення дитиною повноліття. Саме такий розмір аліментів надасть можливість забезпечити інтереси дитини, не ставитиме відповідачів у скрутне матеріальне становище, відповідатиме загальним засадам сімейних відносин справедливості, розумності та моральності. Положенням ст.191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення суду у справі про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Частиною ч. 3 ст. 193 СК України визначено, що за рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п.3 ч.1ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України він стягується з відповідачів у дохід держави. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач [PERSON] визнав позовні вимоги до початку розгляду справи по суті, тому з нього на користь держави належить стягнути 50% судових витрат, що становить 757,00 грн. (3 028 / 2 х 50 %).

Outcome: approved