Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-03 00:00:00

Рух справи 29.12.2023 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, датована 25.12.2023, за підписом представника позивача - адвоката Купар І.Ю. (діє на підставі ордеру), в якій позивач просить суд стягнути з відповідача: - 9 560,13 грн - понесених витрат; - 1 230,00 грн - витрат за послуги аварійного комісара; - 2 684,00 грн судового збору. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.01.2024 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Судом в порядку ч.ч. 6, 8 ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі -ЦПК України) зроблено запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі. Наразі остаточна відповідь на такі запити до суду не надійшла. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 15.01.2024 позов було залишено без руху та надано строк для виправлення недоліків. 23.02.2024 на виконання ухвали суду 15.01.2024 до суду надійшла заява представника позивача про усунення недоліків (з додатками). Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 26.02.2024 вказану позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (письмового провадження). Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 ЦПК України). Доводи позову В обґрунтування позову, зокрема, вказано, що 13.02.2020, близько 21 год 20 хв в м. Києві по вул. Васильківській 128, з вини відповідача [PERSON] [INFO] , який керував автомобілем «Geely Emgrand», д.н.з. [NUMBER] , сталась дорожньо-транспортна пригода. Зазначається, що на дату скоєння цієї пригоди цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] застрахована не була. Зауважується, що вина відповідача [PERSON] підтверджується постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 10.03.2020. Як стверджується у позові, в результаті зазначеної ДТП був пошкоджений автомобіль «Honda Jazz», д.н.з. [NUMBER] , власником якого є [PERSON] , та за кермом якого знаходився водій [PERSON] , цивільно-правова відповідальність якої була застрахована згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності № 103231269, укладеного із СК «АСКА», строк дії якого з 19.05.2019 по 18.05.2020. Позивач вказує, що розмір завданих збитків згідно Звіту № 66/02/20 від 29.02.2020, складеного експертом Гавриловим В.О. був визначений згідно з ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", як вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників, що підлягають заміні КТ3 «Honda Jazz», д.н.з. [NUMBER] в результаті його пошкодження під час ДТП та складає 9 560,13 грн. Як наголошується у позові, 17.02.2020 потерпілий подав до МТСБУ повідомлення та 19.02.2020 з метою отримання відшкодування звернувся до МТСБУ з відповідною заявою. Акцентується, що у зв`язку з залученням аварійного комісара МТСБУ понесла витрати на аварійного комісара, яким було здійснено огляд транспортного засобу та проведення експертизи на загальну суму 1 230,00 грн. У позові звертається увага на те, що зазначена шкода особисто винуватцем ДТП відшкодована потерпілій особі не була та договірних зобов`язань між МТСБУ, потерпілою особою та відповідачем не виникало. Також у позові зазначається, що у зв`язку з настанням події, передбаченої п. п. "а" п. 41.1 ст. 41 Закону, МТСБУ 30.04.2020 здійснило виплату страхового відшкодування потерпілому в розмірі 9 560,30 грн, відповідно до наказу МТСБУ № 4944 від 29.04.2020 про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих. Щодо правової позиції відповідача Відзив на позовну заяву не надійшов. Суд направляв на адресу відповідача копію ухвали про відкриття провадження з копіями позовної заяви та доданих до неї документів. Таким чином, суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд. Відповідач кореспонденцію суду не отримав, а лист повернувся до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 70). Вживаючи всіх залежних від суду заходів задля повідомлення відповідача, суд 17.04.2024 зробив оголошення для відповідача про розгляд даної справи на офіційному сайті судової влади (а.с. 65-66; https://sl.ki.court.gov.ua/sud2609/gromadyanam/111/1590491/). Будь-яких заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити його правову позицію щодо предмета спору. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Фактичні обставини справи, встановлені судом Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне. В матеріалах справи міститься копія постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 10.03.2020 у справі № 752/4200/20 (а.с. 11-12; https://reyestr.court.gov.ua/Review/101611698), в описовій частині якої вказано, зокрема, наступне: «водій [PERSON] ( [PERSON] ) 13.02.2020 р. о 21 год. 20 хв., керуючи транспортним засобом Geely Emgrand н.з. [NUMBER] в м. Києві по вул. Васильківській, 128, не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з транспортним засобом Honda Jazz н.з. [NUMBER] , який рухався попереду в попутньому напрямку, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів та завдало матеріальних збитків, чим порушив п.п. 13.1 Правил дорожнього руху.». Вказаною постановою суду від 10.03.2020 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП). До матеріалів справи долучено поліс № 103231269: страхувальник - [PERSON] ; забезпечений транспортний засіб - «Honda Jazz», реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 10). 17.02.2020 [PERSON] звернулась до МТСБУ з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яка відбулась 13.02.2020 (а.с. 8). З матеріалів справи вбачається, що 19.02.2020 [PERSON] звернувся до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 9). В матеріалах справи міститься копія звіту № 66/02/20 про оцінку вартості відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників пошкодженого колісного транспортного засобу (КТЗ); об`єкт оцінки: колісний транспортний засіб «Honda Jazz», [NUMBER] ; дата оцінки: 29.02.2020; замовник - МТСБУ; за висновками якого: вартість відновлювального ремонту, з урахуванням фізичного зносу складників КТЗ та без врахування ПДВ 20% на замінні складові та матеріали - 9 560,13 грн (а.с. 12-15). Відповідно до наказу про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих (а.с 24), МТСБУ здійснило регламентну виплату в розмірі 9 560,13 грн, що підтверджується платіжною інструкції № 1478279 від 30.04.2020 (а.с. 25). Також в матеріалах справи наявна платіжна інструкція № 1476821 від 25.03.2020 (а.с. 23), з якої вбачається, що МТСБУ здійснило переказ 1 230,00 грн отримувачу ФОП [PERSON] ; призначення платежу: «оплата послуг аваркома (експерта) по справі № 66373, згідно рах. № 04/03/20 від 04.03.2020». Крім того, до позовної заяви долучено копії: свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] та посвідчення воді [PERSON] (а.с. 7); протоколу технічного огляду колісного транспортного засобу (зворотній бік а.с. 15-16); ремонтної калькуляції № 66/02/20 від 29.02.2020 (а.с. 17-18); додатків до звіту (а.с. 21-22). Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України). Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Спеціальним законом, який регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, є Закон України від 01.07.2004 № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону (стаття 2 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Статтею 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. За змістом ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з п. 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Як вбачається з постанови Голосіївського районного суду міста Києва від 10.03.2020 у справі № 752/4200/20 [PERSON] визнано винним у вчиненні ДТП 13.02.2020, внаслідок якого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Згідно з ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Частиною першою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням, зокрема транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (ст. 1188 ЦК України). Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим. Відповідно до ст. 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Пунктом 22.1 статті 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. За змістом ст. 28 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана у тому числі з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. Згідно з ст. 29 наведеного Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Підпунктом «а» пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п. 1.7 ст. 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до п.п. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 зазначеного Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у п. 13.1 ст. 13 цього Закону. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Статтею 25 Закону України «Про страхування» передбачено, що здійснення страхових виплат проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника і страхового акта, який складається страховиком або уповноваженою особою, у формі, що визначається страховиком. За змістом ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц зроблено правовий висновок про те, що згідно з ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 23.08.2016 у справі « Дж. К. та інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри». Такі тези викладено та застосовано, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21.09.2022 у справі № 275/732/17 (провадження № 61-15117св21). За встановлених у справі обставин,

Outcome: approved