Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-25 00:00:00

[PERSON] 12.03.2024 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , третя особа: орган опіки та піклування в особі Вигодянської сільської ради Одеського району Одеської області, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позову відзначено, що з 23.07.2013 сторони перебували у шлюбі та [INFO] у них народився син - [PERSON] . Після народження дитини сторони перестали проживати разом та рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 12.05.2017 шлюб між сторонами було розірвано. Відповідач не піклується про дитину, не цікавиться його життям, станом здоров`я, розвитком та необхідністю матеріального забезпечення, зокрема, не сплачує аліменти стягнуті рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 15.01.2015 у справі №496/5146/14-ц. Батько взагалі не спілкується з дитиною. Відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківського обов`язку по вихованню дитини. [PERSON] є дитиною інвалідом та потребує постійного лікування та обстеження. Для надання психіатричної допомоги дитині необхідна згода батька, який заблокував номер телефону позивача, через що позивачка вимушена звертатися до органу опіки та піклування з метою надання дитині необхідної медичної допомоги. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13.03.2024 [PERSON] звільнено від сплати судового збору, провадження у справі було відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 15.05.2024. У підготовчому засіданні 15.05.2024 проведеному за участі представника позивача [PERSON] було вирішено відкласти розгляд справи з метою сповіщення відповідача, до 19.06.2024. У зв`язку з відключенням подачі електроенергії до приміщення суду, розгляд справи у підготовчому засіданні 19.06.2024 було відкладено до 17.07.2024. В результаті проведеного підготовчого засідання 17.07.2024 за участі представника позивача [PERSON] було закрите підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті на 20.08.2024. У судовому засіданні 20.08.2024 проведеному за участі позивача [PERSON] та її представника [PERSON] було вирішено продовжити розгляд справи в заочному провадженні, з метою повторного сповіщення відповідача, розгляд справи відкладено на 26.09.2024. У судове засідання 26.09.2024 учасники справи не з`явилися, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. Представник позивача [PERSON] звернулася до суду 26.09.2024 з заявою про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримала. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, з огляду на наступне. Судом встановлено, що [INFO] у батьків [PERSON] та [PERSON] народився син - [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с.10). Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 15.01.2015 по справі №496/5146/14-ц було стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1 500 грн щомісячно (а.с.12). Приморським відділом ДВС Одеського міського управління юстиції 23.02.2016 відкрито виконавче провадження №50279372 з приводу виконання виконавчого листа №496/5146/14-ц, станом на 01.08.2017 заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів становить 21 610 грн (а.с.14, 15). Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 12.05.2017 було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Згідно посвідчення серії [NUMBER] [PERSON] є дитиною-інвалідом (а.с.6). [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] (а.с.8, 9). Згідно характеристики зі школи - Вигодянський ліцей Вигодянської сільської ради від 13.09.2023, виховання Олега займається мама, тато не цікавиться навчанням хлопчика (а.с.16). Вигодянська сільська рада Одеського району Одеської області надавала висновок органу опіки та піклування про надання дозволу [PERSON] на обстеження (лікування) малолітнього [PERSON] у психіатричному закладі (а.с.22). Згідно епікризу №2931/1/1570 КНП ООМЦПЗ ООР, [PERSON] має діагноз: шизофренія, дитячий тип. Зниження когнітивних функцій до рівня легкої розумової відсталості. Системний недорозвиток мовлення помірного ступеню, ехолалія (а.с.17). Вигодянська сільська рада Одеського району Одеської області надала висновок органу опіки та піклування, яким вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] (а.с.41-42). Постановою КЦС ВС від 26.04.2022 року у справі №520/8264/19 зроблено висновок, що поведінка особи, яка свідомо змінює країну проживання, не бере участі у вихованні дитини, свідчить про її ухилення від виконання батьківських обов`язків у розумінні ст.164 СК України і може бути підставою для позбавлення батьківських прав щодо дитини. Згідно із ст. 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Сімейний кодекс України детально регулює питання застосування такого засобу захисту дитини, її прав та інтересів від посягань з боку її власних батьків, як позбавлення батьківських прав. Згідно із ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. З огляду на зміст п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, позбавлення батьківських прав може застосовуватися лише тоді, коли батьки не просто не виконують свої обов`язки по вихованню дитини, а й ухиляються від їх виконання, тобто за умови доведення винної поведінки того з батьків, який свідомо нехтує здійсненням своїх обов`язків, передбачених ст.150 СК України. Відповідно до п.п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення дітей до батьків. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав щодо дитини, яка не досягла 18 років і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення від виконання обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток, як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних, інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм маралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Суд при ухваленні рішення враховує практику Верховного Суду та Європейського суду з прав людини (постанова Верховного Суду України у справі № 343/1500/15-ц від 30 травня 2018 року). Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно прецедентної практики Європейського Суду з прав людини, об`єктом статті 8 вказаної Конвенції є, в основному, захист людини від будь-якого втручання з боку державних органів. Однак це положення не просто змушує державу утримуватись від такого втручання. Крім цього, насамперед поряд з існуванням негативних зобов`язань, існують позитивні зобов`язання, пов`язані з ефективною повагою до приватного або сімейного життя. Ці зобов`язання можуть включати в себе вжиття заходів, спрямованих на забезпечення поваги до приватного життя навіть у сфері відносин між окремими особами (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13). Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому, Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на вищевикладене, враховуючи надані докази, які свідчать, що відповідач не піклується про фізичний та духовний розвиток свого сина [PERSON] , не забезпечує його матеріально, участі у вихованні не бере, не забезпечує його необхідним навчанням, що в сукупності суд розцінює як ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків. Зазначене вказує на свідоме небажання відповідача належним чином виконувати батьківські обов`язки, піклуватись про дитину та займатись її вихованням. Задовольняючи позовні вимоги, суд виходить з повноти та беззаперечності доказів, достатніх для ухвалення рішення у відповідності до вимог ст. 263 ЦПК України. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Оскільки, позивача було звільнено від сплати судового збору, то слід покласти на відповідача оплату судового збору у розмірі 1211,20 грн.

Outcome: approved