Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя та 21.02.2022 подав до суду заяву про зміну предмету позову. Позовні вимоги з урахуванням заяви про зміну предмета позову обґрунтував тим, що у період з 11.02.1995 до 07.08.2019 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу за спільні кошти подружжя сторони придбали таке майно: - земельну ділянку, площею 0,5982 га, кадастровий номер 6125255200:03:001:0384, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована у с. Кип`ячка Тернопільського району Тернопільської області; - земельну ділянку, площею 0,6 га, кадастровий номер 6125255200:03:001:0019, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована у с. Кип`ячка Тернопільського району Тернопільської області; - земельну ділянку, площею 0,25 га, кадастровий номер 6125255200:03:001:0383, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована на [ADDRESS] ; - житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, загальною площею 27,2 кв. м, житловою площею 21,8 кв. м, що розташований на [ADDRESS] . Позивач зазначив, що указаний вище житловий будинок був придбаний відповідно до договору купівлі-продажу від 20.04.2016, у якому продавцем зазначена [PERSON] , а покупцем [PERSON] . При цьому фактичним предметом продажу був будинок загальною площею 248 кв. м, житловою площею 91,7 кв. м, що був перепланований [PERSON] із старого будинку, однак на момент продажу не був зданий в експлуатацію та на який продавець не оформила право власності. Разом з тим позивач покликається на наявність генплану забудови земельної ділянки індивідуального забудовника [PERSON] , що 15.04.2006 погоджений начальником містобудування та архітектури Тернопільської райдержадміністрації [PERSON] та у якому зазначено, що загальна площа забудови у с. Кип`ячка Тернопільського району Тернопільської області становить 224,21 кв. м, загальна площа складає 248 кв. м, житлова площа складає 91,17 кв. м. Також позивач вказав, що станом на 21.02.2022 ступінь готовності зазначено вище житлового будинку становить 100% та у даному будинку проживає відповідач. З посиланням на правовий висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 03.12.2018 у справі № 525/511/16-ц, від 11.09.2019 у справі № 158/2404/13-ц та від 18.08.2021 у справі № 359/3859/17, позивач вважає, що об`єкт незавершеного будівництва, розташований на [ADDRESS] , є об`єктом права спільної сумісної власності сторін як подружжя та може бути поділений між сторонами із визначенням відповідних часток у праві спільної сумісної власності. За таких підстав, з урахуванням заяви про зміну предмета позову від 21.02.2022, позивач просить: 1) визнати об`єкт незавершеного будівництва житлового будинку на [ADDRESS] об`єктом спільного майна сторін як подружжя; 2) у порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] право приватної власності на 1/2 частку земельної ділянки, площею 0,5982 га, кадастровий номер 6125255200:03:001:0384, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована у с. Кип`ячка Тернопільського району Тернопільської області; 3) у порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] право приватної власності на 1/2 частку земельної ділянки, площею 0,6 га, кадастровий номер 6125255200:03:001:0019, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована у с. Кип`ячка Тернопільського району Тернопільської області; 4) у порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] право приватної власності на 1/2 частку земельної ділянки, площею 0,25 га, кадастровий номер 6125255200:03:001:0383, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована на [ADDRESS] , а також здійснити розподіл судових витрат. 28.07.2023 справа прийнята до провадження судді Марциновської І.В., поновлено провадження у справі та призначене підготовче засідання на 21.08.2023 для вирішення клопотання експерта. 21.08.2023 відмовлено у задоволенні клопотання експерта та зупинено провадження у справі на час проведення судової будівельно-технічної експертизи, призначеної ухвалою суду від 20.07.2022. 23.11.2023 на адресу суду надійшло повідомлення експерта Тернопільського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз про неможливість надання висновку експерта. 01.12.2023 поновлене провадження у справі, призначене підготовче засідання на 15.01.2024. 15.01.2024 за клопотанням сторони позивача призначена судова будівельно-технічна експертиза, проведення якої доручено експерту Тернопільського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, та на час проведення експертизи провадження у справі зупинене. 04.06.2024 поновлене провадження у справі, призначене підготовче засідання на 27.06.2024. 27.06.2024 підготовче засідання відкладене на 08.07.2024 за клопотанням представника відповідача. 08.07.2024 без виходу до нарадчої кімнати усними ухвалами, занесеними до протоколу судового засідання, відмовлено у задоволенні клопотань представника позивача про допит свідків, закрите підготовче провадження у справі та справа призначена до судового розгляду по суті на 29.08.2024 і на 05.09.2024. 05.09.2024 у судовому засіданні оголошена перерва до 27.09.2024. У судовому засіданні 05.09.2024 позивач [PERSON] позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та у заяві про зміну предмета позову, та просив позов задовольнити повністю. Додатково пояснив, що будинок був придбаний ним та колишньою дружиною у більшому розмірі, ніж вказано у договорі купівлі-продажу. Однак продавець не встигла оформити необхідні документи, а тому у договорі площа зазначена менша. Вказав, що не обізнаний про те, що відповідач позичала кошти у сумі 90000 доларів США, а також самостійно ці кошти повертала. Зауважив, що фотознімки будинку, що наявні у матеріалах справи, зроблені станом на 2018 рік. У судовому засіданні 29.08.2024 представник позивача адвокат Бакалець І.Г. позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та у заяві про зміну предмета позову, та просив позов задовольнити повністю. У судовому засіданні 29.08.2024 представник відповідача адвокат Осів П.В. позов визнав частково. Не заперечував проти поділу придбаних сторонами трьох земельних ділянок. Разом з тим зазначив, що з урахуванням того, що неповнолітні діти сторін проживають з відповідачем, а позивач має заборгованість зі сплати аліментів, є підстави для відступлення від принципу рівності часток подружжя. Відтак вважає, що за позивачем слід визнати право власності лише на 1/5 частку кожної із земельних ділянок. Разом з тим заперечував проти поділу незавершеного будівництва, оскільки сторони придбали житловий будинок площею 27.2 кв. м. Відповідач у 2017 році позичила кошти у сумі 90000 доларів США та здійснила будівництво, збільшивши площу будинку. Позику відповідач повертала самостійно, а тому у разі поділу будинку необхідно ділити і боргові зобов`язання. При цьому Верховний Суд відступив від правової позиції щодо можливості поділу незавершеного будівництва та вказав про можливість поділу будівельних матеріалів або компенсації їх вартості. Разом з тим такі вимоги позивач не заявляв та такі обставини під час розгляду справи не встановлювались, зокрема експертиза на підтвердження вартості будівельних матеріалів чи встановлення їх переліку не проводилась. Зауважив, що дозвіл на будівництво сторони не отримували, а тому станом на даний час будинок є самочинним будівництвом, який також поділу між подружжям не підлягає. У судові засідання відповідач [PERSON] , належним чином повідомлена про дату, час та місце цих засідань, не з`явилась, однак приймає участь у судовому процесі через свого представника. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Суд встановив, що відносини, які виникли між сторонами цього спору, є правовідносинами, пов`язаними зі здійсненням права спільної сумісної власності подружжя, та регулюються нормами Цивільного кодексу України та Сімейного кодексу України. Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у ст. 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном. Розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості. Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно з ч. 1, 2 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Суд установив, що у період з 11.02.1995 до 07.08.2019 [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07.08.2019 у справі № 607/7555/19 (т. 1 а.с. 19). У даному шлюбі народились діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (т. 1 а.с. 40, 39). Суд встановив, що 20.04.2016 [PERSON] з одного боку (продавець) та [PERSON] з іншого боку (покупець) уклали договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Салій Г.Я. та зареєстрований в реєстрі за № 631 (т. 1 а.с. 47). Предметом договору є земельна ділянка, площею 0,6 га, кадастровий номер 6125255200:03:001:0019, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована у с. Кип`ячка Тернопільського району Тернопільської області. Вартість земельної ділянки згідно з договором становить 69194,40 грн. На укладення такого договору надана згода чоловіка покупця [PERSON] (п. 1 Договору). Факт реєстрації за [PERSON] права власності на указане вище нерухоме майно підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 58229237 від 27.04.2016 (т. 1 а.с. 48). Також суд встановив, що 20.04.2016 [PERSON] з одного боку (продавець) та [PERSON] з іншого боку (покупець) уклали договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Салій Г.Я. та зареєстрований в реєстрі за № 635 (т. 1 а.с. 49). Предметом договору є земельна ділянка, площею 0,5982 га, кадастровий номер 6125255200:03:001:0384, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташована у с. Кип`ячка Тернопільського району Тернопільської області. Вартість земельної ділянки згідно з договором становить 67984,83 грн. На укладення такого договору надана згода чоловіка покупця [PERSON] (п. 1 Договору). Факт реєстрації за [PERSON] права власності на указане вище нерухоме майно підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 58231454 від 27.04.2016 (т. 1 а.с. 50). Указане дає підстави вважати, що зазначені вище земельні ділянки з кадастровими номерами 6125255200:03:001:0019 та 6125255200:03:001:0384 придбані та зареєстровані за [PERSON] під час перебування останньої у шлюбі з [PERSON] . Такі обставини визнавались та не заперечувались у судовому засіданні учасниками справи. Так, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ч. 1 ст. 63 СК України). Згідно з ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована і один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Тобто лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності. Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17. Під час судового розгляду даної справи суду не надані жодною зі сторін беззаперечні належні та достатні докази того, що спірне нерухоме майно придбане будь-якою зі сторін за власні кошти та, як наслідок, може бути визнане особистою приватною власністю позивача чи відповідача. Також такі вимоги сторонами не заявлялись. Разом з тим при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування (ч. 2, 3 ст. 70 СК України). Згідно з ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Також згідно з роз`ясненнями, викладеними в абз. 4 п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11, при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з ч. 2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Згідно з положеннями ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Так, заявляючи про необхідність відступлення від принципу рівності часток сторін щодо даного нерухомого майна, відповідач покликалась на несплату позивачем аліментів на утримання неповнолітніх дітей, унаслідок чого має місце заборгованість, а також недостатність розміру цих аліментів для забезпечення гармонійного та повноцінного розвитку дітей. Відповідно до судового наказу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04.10.2019 у справі № 607/21821/19 з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі по 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісячно (т. 1 а.с. 57). Станом на 01.09.2020 заборгованість позивача зі сплати аліментів становила 25454 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів (т. 1 а.с. 58 зв.бік). Надаючи оцінку таким доводам відповідача, суд зазначає, що саме відповідач визначила розмір та спосіб стягнення аліментів, які вважала достатніми для забезпечення належного рівня життя та розвитку неповнолітніх дітей, звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів. Докази того, що після постановлення судового наказу від 04.10.2019 [PERSON] зверталась із позовом про збільшення розміру аліментів, суду не надані. Так само суду не підтверджено, що станом на даний час все ще існує заборгованість позивача зі сплати аліментів та не надані докази розміру такої заборгованості. Відтак суд доходить висновку, що відповідач не довела належними та достатніми доказами, що розмір аліментів, які вона одержує від позивача, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку неповнолітніх дітей сторін, та як наслідок, що наявні підстави для відступлення від засад рівності часток подружжя під час поділу між сторонами зазначених вище земельних ділянок. За таких підстав суд вважає, що позов у цій частині є обґрунтованим та підлягає задоволенню шляхом визнання за позивачем у порядку поділу майна подружжя права приватної власності на 1/2 частку земельної ділянки, площею 0,5982 га, кадастровий номер 6125255200:03:001:0384, та на 1/2 частку земельної ділянки, площею 0,6 га, кадастровий номер 6125255200:03:001:0019, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, що розташовані у с. Кип`ячка Тернопільського району Тернопільської області. Щодо поділу незавершеного будівництва суд зазначає таке. Суд встановив, що 20.04.2016 [PERSON] з одного боку (продавець) та [PERSON] з іншого боку (покупець) уклали договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Салій Г.Я. та зареєстрований в реєстрі за № 643 (т. 1 а.с. 45). Предметом договору є житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, загальною площею 27,2 кв. м, житловою площею 21,8 кв. м, розташований на [ADDRESS] . Вартість майна згідно з договором становить 34641 грн. На укладення такого договору надана згода чоловіка покупця [PERSON] (п. 1 Договору). Факт реєстрації за [PERSON] права власності на указане вище нерухоме майно підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 58240988 від 27.04.2016 (т. 1 а.с. 46). З технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду за адресою [ADDRESS] вбачається, що домоволодіння збудоване у період 1937-1990 років та його площа становить - загальна площа 27,2 кв. м, житлова площа 21,8 кв. м (т. 1 а.с. 41-44). Так, в обґрунтування позовних вимог в частині поділу незавершеного будівництва позивач покликався на наявність генплану забудови земельної ділянки індивідуального забудовника, який на думку позивача, доводить законність будівництва житлового будинку за вказаною вище адресою та відсутність підстав для віднесення його до самочинного будівництва. Як вбачається з генплану забудови земельної ділянки індивідуального забудовника, виданого [PERSON] , останній наданий дозвіл зазначеного в генплані будівництва у с. Кип`яка Тернопільського району Тернопільської області на підставі рішення Тернопільської райдержадміністрації № 525 від 11.09.1997. Указаний генплан 15.04.2006 погоджений начальником відділу містобудування та архітектури Тернопільської райдержадміністрації. Згідно з даним планом площа забудови становить 224,21 кв. м, загальна площа 248,40 кв. м, житлова площа 91,17 кв. м (т. 1 а.с. 20-24). Правові та організаційні основи планування, забудови та іншого використання територій станом на видачу указаного генплану визначались Законом України «Про планування і забудову територій» (в редакції, чинній станом на 15.04.2006) (далі за текстом Закон). За змістом ст. 23, 24 Закону забудова територій передбачає здійснення нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту, впорядкування об`єктів містобудування, розширення та технічного переоснащення підприємств (далі - будівництво). Фізичні та юридичні особи, які мають намір здійснити будівництво об`єктів містобудування на земельних ділянках, що належать їм на праві власності чи користування, зобов`язані отримати від виконавчих органів відповідних рад, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій, у разі делегування їм таких повноважень відповідними радами, дозвіл на будівництво об`єкта містобудування (далі - дозвіл на будівництво). Дозвіл на будівництво дає право замовникам на отримання вихідних даних на проектування, здійснення проектно-вишукувальних робіт та отримання дозволу на виконання будівельних робіт у порядку, визначеному цим Законом. Дозвіл на\~будівництво об`єкта\~містобудування не\~дає права\~на початок\~виконання будівельних\~робіт без\~одержання відповідного\~дозволу місцевої\~інспекції державного\~архітектурно-будівельного\~контролю. У разі, якщо фізична або юридична особа не розпочала будівельні роботи протягом двох років від дня отримання дозволу на будівництво об`єкта містобудування, цей дозвіл втрачає чинність. Приймаючи до уваги, що даний генплан складений та погоджений 15.04.2006, а відповідно до договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами від 27.04.2016 площа відчужуваного будинку не відповідала умовам генплану та становила - загальна площа 27,2 кв. м, житлова площа 21,8 кв. м, указане дає підстави дійти висновку, що [PERSON] не розпочала будівельні роботи протягом двох років з дня отримання дозволу на будівництво, а відтак такий дозвіл втратив чинність. При цьому інші докази, які б підтверджували дотримання порядку здійснення реконструкції житлового будинку за адресою [ADDRESS] як попереднім власником, так і сторонами після його придбання з урахуванням положень законодавства, що діяло станом на початок таких будівельних робіт, суду не надані. Більше того у відповіді Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Тернопільській області № 40-1019-4.4-1379-20 від 02.10.2020 зазначено, що відомості щодо реєстрації дозвільних документів про початок будівельних робіт з будівництва житлового будинку за адресою [ADDRESS] відсутні, а відтак новозбудований будинок за цією адресою вважається самочинним будівництвом (т. 1 а.с. 62). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.04.2023 у справі № 511/2302/19 виклала правовий висновок, у якому зазначила таке. Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ст. 190 ЦК України). До речей як складової поняття майна, зокрема нерухомих, відповідно до положень ст. 181 ЦК України належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Права та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (ч. 1 ст. 182 ЦК України). Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Набуття права власності на об`єкти незавершеного будівництва визначено у ст. 331 ЦК України. За змістом частини другої цієї статті\~право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У ч. 1 ст. 376 ЦК України визначено поняття самочинного будівництва. Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК України). Інструкція щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затверджена наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 18.06.2007 № 55, визначає порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна, крім земельних ділянок, та застосовується суб`єктами господарювання, які здійснюють технічну інвентаризацію об`єктів нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна. Згідно з п. 2.3 зазначеної Інструкції не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону. Відповідно до вимог ст. 328, 329 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. За змістом зазначених норм матеріального права до прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на це новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільного обороту не виникає, у такому випадку особа є власником лише матеріалів, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за сторонами спору на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити компенсацію. Визнаючи при цьому право власності на матеріали чи обладнання, суд у своєму рішенні має зазначити (назвати) ці матеріали чи обладнання. У цій постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від попередніх висновків з цього питання, що були викладені у тому числі і в постановах Верховного Суду, на які покликався позивач. При цьому\~наявність висновку\~експерта за\~результатами судової\~будівельно-технічної\~експертизи №\~117/24-22\~від 22.05.2024\~(т.\~2\~а.с.\~37-48),\~згідно з\~яким ступінь\~будівельної готовності\~незавершеного будівництва\~на [ADDRESS] станом на день огляду об`єкта дослідження становить 93,65%, не спростовує висновків суду щодо належності указаного будівництва до самочинного. За таких підстав з урахуванням правового висновку Великої Палати Верховного Суду вимоги позивача про визнання даного незавершеного будівництва об`єктом спільної сумісної власності сторін як подружжя та його поділ між сторонами є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. При цьому\~вимогу про\~визнання за\~сторонами права\~на будівельні\~матеріали чи\~стягнення компенсації\~вартості частки\~таких матеріалів\~позивач суду\~не заявляв.\~Так само\~і суд\~позбавлений можливості\~самостійно вийти\~за межі\~позовних вимог\~та захистити\~право позивача\~таким чином,\~оскільки докази\~повного переліку будівельних матеріалів і конструктивних елементів будинку та їх вартості у матеріалах справи відсутні. Суд також не вважає за доцільне встановлювати наявність чи відсутність обставин щодо укладення відповідачем договору позики, оскільки жодна із сторін не заявляла вимогу про визнання указаного незавершеного будівництва особистою приватною власністю, а відповідач зустрічний позов про поділ боргового зобов`язання також не подавала. Щодо земельної ділянки з кадастровим номером 6125255200:03:001:0383 суд зазначає таке. Суд встановив, що 20.04.2016 [PERSON] з одного боку (продавець) та [PERSON] з іншого боку (покупець) уклали договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Салій Г.Я. та зареєстрований в реєстрі за № 639 (т. 1 а.с. 51). Предметом договору є земельна ділянка, площею 0,25 га, кадастровий номер 6125255200:03:001:0383, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована на [ADDRESS] . Вартість земельної ділянки згідно з договором становить 45591,75 грн. На укладення такого договору надана згода чоловіка покупця [PERSON] (п. 1 Договору). Факт реєстрації за [PERSON] права власності на указане вище нерухоме майно підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 58233153 від 27.04.2016 (т. 1 а.с. 52). За змістом ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр»\~на підставі заяви власника сформованої земельної ділянки в результаті її поділу здійснюється державна реєстрація такої земельної ділянки шляхом відкриття Поземельної книги. Одночасно заявнику безоплатно видається витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Відповідно до ст. 120 ЗК України у разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва право власності на земельну ділянку (крім земель державної, комунальної власності), на якій розміщено такий об`єкт, одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача у розмірі належної відчужувачу (попередньому власнику) частки у праві спільної власності на такий об`єкт, крім випадку, коли попередньому власнику належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі. Якщо відчужувачу (попередньому власнику) у праві спільної власності на такий об`єкт належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі, право власності переходить у такому самому розмірі. При вчиненні правочину, який передбачає перехід права власності на частку у праві спільної власності на такий об`єкт, мають дотримуватися вимоги частини шістнадцятої цієї статті. У випадках та порядку, визначених частинами першою і другою, абзацами першим і другим частини третьої, частиною четвертою, абзацами першим і другим частини п`ятої цієї статті, документи, що підтверджують набуття права власності, права оперативного управління, господарського відання на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду, об`єкт незавершеного будівництва чи частку у праві спільної власності на такий об`єкт), є підставою для державної реєстрації переходу до набувача права власності або права користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт. У разі набуття права власності на об`єкт незавершеного будівництва перехід прав на земельну ділянку, на якій розміщений такий об`єкт, здійснюється за правилами, встановленими цією статтею, за умови державної реєстрації права власності на такий об`єкт незавершеного будівництва у порядку, визначеному законом. Таким чином, враховуючи цільове призначення та вид використання земельної ділянки, в обов`язковому порядку поділу підлягає і житловий будинок (незавершене будівництво), розташований на такій земельній ділянці. При цьому поділ земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок, можливий лише у тому разі, якщо житловий будинок технічно можливо поділити. Відповідно до\~Інструкції від\~18.06.2007\~№ 55 поділ та виділ частки об`єкту нерухомого майна в натурі здійснюється відповідно до чинного законодавства з наданням висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна, в якому зазначається про наявність чи відсутність можливості поділу такого об`єкту. У разі надання позитивного висновку власники будинку, що підлягає поділу, здійснюють виготовлення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, які виникають в результаті поділу, та отримують технічні паспорти на кожний об`єкт окремо. У подальшому власники повинні звернутися до органів місцевого самоврядування про присвоєння таким об`єктам нерухомості окремих поштових адрес. Лише після цього можливе звернення до державного реєстратора про реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна в результаті поділу, а також здійснення процедури поділу земельної ділянки. Разом з\~тим,\~як встановив\~суд вище,\~незавершене будівництво,\~що розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером 6125255200:03:001:0383, є самочинним будівництвом та не підлягає поділу між сторонами. З урахуванням викладеного суд не вважає за можливе вирішити питання про поділ між сторонами указаної земельної ділянки, оскільки такий поділ повинен здійснюватись лише за наявної можливості поділити житловий будинок (незавершене будівництво), що на ній розташовані. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке. Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до\~ч.\~1,\~2 ст. 137 ЦПК України\~витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України\~передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Загальне правило розподілу судових витрат визначене в\~ч. 4 ст. 141 ЦПК України. Зокрема, частиною другою вказаної статті встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до\~ч. 3 ст. 141 ЦПК України\~при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності). Так, позивач вказав, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач очікує понести у зв`язку з розглядом цієї справи, становить 8000 грн витрат на професійну правничу допомогу. 22.06.2020 між адвокатом Бакальцем І.Г. та [PERSON] укладений договір про надання професійної правничої допомоги, відповідно до умов якого сторони обумовили види правничих послуг, що надаються адвокатом, та визначили їхню вартість 8000 грн. Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордера № 29 від 22.06.2020 [PERSON] сплатив за указаним вище договором 8000 грн гонорару за надану правничу допомогу. Суд враховує, що відповідач не подавав клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. З урахуванням викладеного суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу у сумі 8000 грн, які позивач поніс у зв`язку із розглядом даної справи, є доведеними належними та допустимими доказами, а також відповідають критеріям співмірності, реальності та справедливості. Разом з тим, враховуючи, що позов задоволений частково, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати у сумі 4000 грн, а витрати у іншій сумі 4000 грн слід покласти на позивача. Крім цього,\~відповідно до\~ч.\~7,\~8\~ст.\~158\~ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. З урахуванням даних норм закону, враховуючи, що суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову, та приймаючи до уваги відсутність клопотань учасників справи про скасування заходів забезпечення позову, суд не вбачає підстав для скасування заходів забезпечення позову, застосованих ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20.10.2020.

Outcome: partial