Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-01 00:00:00

позивач Акціонерне\~товариство «Криворізька\~теплоцентраль» (далі\~ АТ\~«Криворізька теплоцентраль»)\~звернулося до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, який в подальшому уточнювався, обґрунтовуючи свій позов тим, що надає послуги з централізованого опалення відповідачам за адресою: [ADDRESS] , але відповідачі у повному обсязі оплату за отримані послуги не здійснювали, в результаті чого виникла заборгованість за спожиту послугу з постачання теплової енергії (централізованого опалення) за період з 01.11.2020 по 06.11.2023 у сумі 24\~986,53 грн. Вказану суму заборгованості позивач, а також плату за абонентське обслуговування за період з 01.11.2021 по 06.11.2023 в сумі 188,88 грн., інфляційні втрати в сумі 877,25 грн. та 3% річних у сумі 321,80 грн. просить солідарно стягнути на свою користь з відповідачів. Ухвалою суду від 18 квітня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою суду від 23 травня 2024 року задоволено клопотання представника позивача, витребувано докази. Ухвалою суду від 31 липня 2024 року замінено неналежного відповідача [PERSON] на належного - [PERSON] . Від представника відповідача [PERSON] - адвоката Івасик Т.Р. до суду надійшло клопотання про закриття провадження по справі в частині позовних вимог позивача до [PERSON] , у зв`язку із відсутністю між даними сторонами предмету спору, оскільки [PERSON] після залучення до справи в якості відповідача прийняла для себе рішення виконати вимоги позивача в частині своїх обов`язків як співвласника житлового приміщення, сплативши борг за постачання теплової енергії в сумі 8 328,84 грн. (24\~986,53/3=8\~328,84); борг за обслуговування в сумі 62,96 грн. (188,88/3=62,96); інфляційні втрати в сумі 292,42 грн. (877,25/3=292,42); 3% річних в сумі 107,27 грн. (321,80/3=107,27), судовий збір в сумі 1\~009,30 грн. (3\~028,00/3=1\~009,30). В судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні позовних вимог та просив їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином в порядку, встановленому статтею 128 ЦПК України, не повідомили причини неявки, відзиву не подали. Від представника відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, своє клопотання про закриття провадження підтримує, просить задовольнити. Ураховуючи вимоги частини першої статті 223 ЦПК України та відсутність заяви позивача про розгляд справи в заочному порядку з винесенням по справі заочного рішення, що є обов`язковою підставою для розгляду справи в заочному порядку (п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України), суд вважає можливим розглянути справу у їх відсутність на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті. Суд, дослідивши матеріали справи, доходить такого висновку. Згідно зі статтею 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до положень статті 68 ЖК України, наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Як встановлено судом, відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до 06.11.2023 були співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.45-46 копія договору купівлі-продажу), та відповідно були споживачами послуги з централізованого опалення, яка надається АТ «Криворізька теплоцентраль» за вказаною адресою. При цьому частки в натурі не виділені та особові рахунки не розділені. Доказів на спростовування зазначеного відповідачами не надано. Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачами виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по централізованому опаленню, які врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII (далі Закон № 2189-VIII), Законом України «Про теплопостачання» від 02.06.2005 № 2633-IV (далі Закон № 2633-IV) та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (далі Правила). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону № 2189-VIII, до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 2189-VIII). Пунктом 5 частини другої статті 7 Закону № 2189-VIII встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний: оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг (частина третя статті 9 Закону № 2189-VIII). Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно із частиною шостою статті 19 Закону № 2633-IV, споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Пунктом 18 Правил, передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено іншого строку. Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 525 ЦК України, передбачає, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Акціонерним товариством «Криворізька теплоцентраль» відповідно до тарифів на теплову енергію, постачається централізоване опалення до житла відповідачів, однак відповідачами зобов`язання по оплаті за надану послугу здійснюються неналежним чином. Так, згідно із наданим до суду розрахунком заборгованості, сума боргу по оплаті за централізоване опалення за адресою: [ADDRESS] , складається з: заборгованості за спожиту послугу з постачання теплової енергії (централізованого опалення) за період з 01.11.2020 по 06.11.2023 у сумі 24\~986,53 грн.; заборгованості по оплаті за абонентське обслуговування за період з 01.11.2021 по 06.11.2023 у сумі 188,88 грн. (а.с. 72). Разом з цим, з урахуванням сплати відповідачем [PERSON] в рахунок боргу за централізоване опалення 8\~328,80 грн., що підтверджується копією квитанції (а.с. 77) та в рахунок боргу по оплаті за абонентське обслуговування 63,00 грн., що підтверджується копією квитанції (а.с. 80), сума боргу як підлягає солідарному стягненню з відповідачів становить: 16\~657,73 грн. - по оплаті за централізоване опалення та 125,88 грн. по оплаті за абонентське обслуговування. Крім того, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Беручи до уваги зазначене, правовідносини, які склалися на підставі договору про надання послуг, є грошовим зобов`язанням і, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання (постанова Верховного Суду України від 14.11.2011 у справі № 6-40цс11). Відповідно до правового висновку Великої палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19) відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постановах ВС КЦС від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц та від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16). Правовідносини, які склалися між сторонами по наданню житлово-комунальних послуг, є грошовими зобов`язаннями, у яких, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1ст. 509 ЦК), - вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, з огляду на юридичну природу правовідносин, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія ч. 2\~ст.\~625\~ЦК як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язань. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідачів на його користь інфляційних втрат у сумі \~877,25 грн. та 3% річних від простроченої суми в сумі 321,80 грн., нарахованих на суму несплаченої заборгованості (а.с. 73). Тобто, між сторонами склалися правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди, на які відповідно до частини другої статті 625 ЦК України нараховується індекс інфляції за час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Оскільки неправомірними діями відповідачів позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями частини другої статті 625 ЦК України, та з урахуванням часткової сплати відповідачем [PERSON] в рахунок відшкодування інфляційних втрат - 292,40 грн. і 3% річних 107,30 грн. (а.с. 78, 79 копії квитанції), з відповідачів на користь позивача підлягають солідарному стягненню: 584,85 грн. - інфляційних втрат та 214,50 грн. - 3% річних. Щодо солідарного стягнення заборгованості з відповідачів. Так, частиною 1 статті 541 ЦК України передбачено, що солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Згідно із пунктами 12, 40 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених постановою КМУ від 21.07.2005 № 630, розмір щомісячної плати за послугу з централізованого опалення визначається, зокрема, пропорційно до опалювальної площі квартири. Таким чином, нарахування за комунальну послугу з централізованого опалення здійснюється на квартиру (опалювальну площу), а не на окремих осіб/споживачів/власників/співвласників. З огляду на вказане оплата за послугу з централізованого опалення є неподільним предметом грошового зобов`язання. Саме тому, обов`язок щодо сплати заборгованості за спірну послугу є солідарним, у розумінні ст. 541 ЦК України. Крім того, відповідно до вимог ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Пунктом 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Пунктами 10, 13 «Правил користування приміщеннями жилих будинків і гуртожитків», затверджених Постановою КМУ від 08 жовтня 1992 року № 572, передбачений порядок поділу плати за житлово-комунальні послуги між співвласниками квартир у разі, якщо між ними відсутня згода щодо сплати. Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», визначено, що якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Відповідно до договору купівлі-продажу від 07.11.2023, квартира за адресою: [ADDRESS] , належала відповідачам на праві приватної спільної сумісної власності, частки в натурі не виділені та особові рахунки не розділені. Згідно із п. 3.11 договору продавці (відповідачі) зобов`язалися сплатити усі комунальні платежі та борги, які існували на момент підписання договору купівлі-продажу (а.с.45-46). З огляду\~на викладене,\~суд доходить\~висновку про\~відмову в\~задоволенні клопотання\~представника відповідача\~ [PERSON] \~адвоката Івасик\~Т.Р.\~про закриття\~провадження по\~справі в частині позовних вимог позивача до [PERSON] , у зв`язку із відсутністю між даними сторонами предмету спору. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Положеннями частини першої статі 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтею 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Оскільки належним чином повідомлені про дату слухання справи відповідачі [PERSON] та [PERSON] відзиву до суду та доказів на його підтвердження, суду не надали, враховуючи, що цивільне судочинство згідно частин першої-третьої статті 12 ЦПК України здійснюється на засадах змагальності сторін та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, так як відповідно до частини 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, беручи до уваги, що обставини, на які посилається позивач, як на підстави для задоволення позову, знайшли своє часткове підтвердження у матеріалах справи, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з урахуванням часткової сплати суми заборгованості відповідачем [PERSON] . Позивачем заявлено вимогу про відшкодування судових витрат: судового збору в сумі 3\~028,00 грн., сплачений ним при подачі позову та при подачі заяви про видачу судового наказу, тому оскільки позов підлягає задоволенню, суд з врахуванням положень статті 141 ЦПК України вважає можливим відшкодувати позивачу понесені витрати, стягнувши їх з відповідачів [PERSON] та [PERSON] в рівних частках на користь позивача з врахуванням роз`яснень, викладених в пункті 35 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» у сумі 2\~018,70 грн., оскільки відповідачем [PERSON] частку судового збору в сумі 1\~009,30 грн. вже сплачено (а.с. 76). На підставі викладеного та

Outcome: partial