Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-24 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 жовтня 2005 року. Від шлюбу у них народилося троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Сторони перестали проживати разом задовго до офіційного розлучення. Відповідач залишив сім`ю, коли позивачка була вагітна третьою дитиною та зник в невідомому напрямку. Після того як молодшій дитині виповнився рік, подала позов про розлучення шлюб розірвано з 01.11.2019, діти залишилися проживати з матір`ю. З 2017 року відповідач не бере жодної участі у вихованні своїх дітей і на протязі останніх семи років навіть не намагався цього робити, не спілкується з дітьми, не цікавить їх життям, самоусунувся від їх виховання та утримання. Діти проживають та знаходяться на утриманні позивачки. Судовим наказом від 09.10.2018 з відповідача ухвалено стягувати аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Однак відповідач аліменти на утримання дітей сплачував частково, лише в 2019 році, а з 01.01.2020 по 01.03.2024 жодного платежу здійснено не було, станом на 01.03.2024 загальна сума заборгованості зі сплати аліментів становить 174 583,00 грн. В 2021 році позивачка вдруге вийшла заміж за [PERSON] , змінила прізвище на « [PERSON] » та народила [INFO] дочку [PERSON] . Найстарша дочка [PERSON] , [INFO] є повнолітньою та змінила прізвище та по-батькові на « [PERSON] », оскільки відповідач останні сім років не підтримує з нею жодних відносин, а батьком вона вважає іншу людину. Позивачка утримує дітей сама, на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, відповідно позбавлена можливості повноцінно працювати. Відповідач є працездатного віку, тому відсутні будь-які перешкоди в утриманні дітей, відповідно має не лише можливість, а і обов`язок брати участь в утриманні дітей. На теперішній час неповнолітнім дітям позивачки 14 та 7 років, які свого батька не знають та не пам`ятають, оскільки він не бере участі у їх вихованні та спілкуванні. Позивачка ніколи не чинила жодних перешкод у спілкуванні відповідача з дітьми, навпаки розшукувала його, намагалася зберегти сім`ю, однак відповідач самостійно вибрав життя без своєї сім`ї, не бажає з ними спілкуватися. Тому звертається до суду за захистом своїх прав і просить позбавити відповідача батьківських прав та змінити розмір присуджених аліментів. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі 13.03.2024 ухвалою суду відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 10.06.2024 ухвалою суду закрито підготовче провадження і справу призначено до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивачки адвокат Вишковська В.І. позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві та пояснила, що сторони давно не проживають разом, шлюб між ними розірвано. Відповідач залишив сім`ю, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не приймає жодної участі у їх житті, діти не знають батька, ухиляється від сплати присуджених аліментів. На протязі останніх семи років з дітьми не спілкується у жодній з можливих форм. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що перестала проживати з відповідачем задовго до офіційного розлучення. Відповідач залишив її, коли вона була ще вагітна третьою дитиною, сказав, що їде на заробітки та зник у невідомому напрямку. Народжувала сама та залишилася з трьома дітьми на руках. З 2016 року фактично відповідач не бере жодної участі у житті дітей, а з 2017 року взагалі зник з їхнього життя. Востаннє бачила його на хрестинах третьої доньки в грудні 2016 року, він тоді приїжджав до батьків і він навіть не підійшов до дитини, подивився на неї здаля та й все. Найменшу дочку [PERSON] взагалі не знає його, з днем [PERSON] дітей не вітає, ніхто не знає, де він. [PERSON] не знає, що він її батько, вона знає, що в неї тато - [PERSON] , тобто теперішній її чоловік. Будучи допитаною в якості свідка [PERSON] , мама позивачки, надала суду пояснення наступного змісту: від народження [PERSON] , тобто третьої дитини сторін по справі, чоловік її покинув і до сьогодні жодної участі в житті дітей не приймає, не цікавиться їх життям, здоров`ям , не допомагає ніяким чином. Який же він батько, його взагалі немає. Востаннє бачила його ще до народження [PERSON] . Свідок [PERSON] - батько позивачки , в судовому засіданні підтвердив слова своєї дружини та матері позивачки [PERSON] . Бачив востаннє [PERSON] ще коли доньк була вагітна третьою дитиною. Відповідач самоусунувся від виховання дітей, аліменти не платить, з дітьми не спілкується. Свідок [PERSON] , старша донька відповідача, в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] в її житті не з`являється з 2016 року, ще коли мама втретє була вагітною. Біологічний батько в її житті не бере жодної участі, аліменти не платить, не вітав ні її , ні сестру, жодного разу на дні народження, лише в перші роки після зникнення раз чи два привітав брата. Менша сестра [PERSON] взагалі не знає хто такий [PERSON] . Востаннє бачила його, здається, на хрестинах у [PERSON] . Вона подорослішала та прийняла рішення змінити прізвище та по батькові, оскільки батька їй замінила інші людина, - [PERSON] . Свідок [PERSON] , сусідка та кума позивачки, зазначила, що він ( [PERSON] ) залишив [PERSON] ще вагітною, ніяк з нею не спілкується, участі в житті дітей не приймає, залишив її саму з трьома дітьми. Представник Органу опіки та піклування Дубенської міської ради - Кобилянський Р.Ф. в судовому засіданні повністю підтримав позовні вимоги, зазначив, що до суду надано письмовий висновок органу опіки та піклування, який підтримують у повному обсязі та просять прийняти рішення в інтересах дітей, позбавивши відповідача батьківських прав. Менша дитина [PERSON] вважає батьком [PERSON] , а старші діти підтвердили, що батько зник та не приймає участі у їхньому житті. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, на адресу суду повернувся конверт з відміткою пошти «Адресат відсутній за вказаною адресою». Згідно ст.128 ЦПК України відповідач є таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, оскільки поштова кореспонденція направлялася відповідачу за місцем його реєстрації. Заяв та клопотань не надав, відзиву не надіслав, про причини неявки не повідомив, тому суд визнає його неявку з неповажних причин та вважає за можливе розглянути справу у його відсутність. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч.4 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом. [PERSON] перебувала в шлюбі з [PERSON] з 15.10.2005 року. Від шлюбу у сторін народилося троє дітей : [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.12), та [PERSON] , [INFO] , згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.13). Рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області №559/2792/18 від 01.11.2019 шлюб між сторонами розірвано, дітей залишено проживати з матір`ю, рішення набрало законної сили 03.12.2019 (а.с.15-16) За судовим наказом Дубенського міськрайонного суду Рівненської області №559/1994/18 від 09.10.2018 з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, з наступною індексацією відповідно до закону, починаючи з 19.09.2018 року і до досягнення дітьми повноліття. (а.с.17). За довідкою-розрахунком зі сплати заборгованості по аліментах № 7062 від 05.03.2024 за період з 19.09.2018 по 01.02.2024 боржник [PERSON] сплатив аліменти у сумі 40 085, 00грн. Станом на 01.03.2024 заборгованість по аліментах становить 174583, 00 грн. (а.с.19-20). Позивачка змінила паспорт громадянина України на прізвище « [PERSON] », оскільки уклала шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.26). Від даного шлюбу народилася дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.27). Перебуває на утриманні чоловіка [PERSON] , оскільки єдиним її доходом є допомога при народженні дитини, за якою доглядає. Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, [PERSON] разом з неповнолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [PERSON] , [INFO] та повнолітньою [PERSON] , [INFO] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . За даною адресою не зареєстрований, але проживає і чоловік позивачки - [PERSON] , [INFO] (а.с.14). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї від 06.03.2024 року у будинку за адресою [ADDRESS] ., де проживає позивачка з дітьми, матір`ю та чоловіком, санітарний стан житла визначено, як задовільний. Під час обстеження та в ході бесіди з усіма членами родини отримали інформацію, що гр. [PERSON] з 2017 року не бере ніякої участі у вихованні та утриманні дітей. З 2017 року була лише одна короткочасна зустріч його з сином. Діти вважають своїм батьком [PERSON] , який з їх слів, більше трьох років займається їхнім вихованням та утриманням (а.с.21). Згідно довідки №09-01-20/175 від 06.03.2024 Служби у справах дітей Дубенської міської ради вбачається, що біологічний батько [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] не звертався з будь-якими заявами до служби щодо участі у вихованні та спілкуванні з дітьми, оскільки проживає окремо від них(а.с.22). Згідно характеристик від 01.03.2024 наданих з навчальних закладів вбачається, що [PERSON] навчається у 8-В класі Дубенського ліцею №8, а [PERSON] у 1-А класі Дубенської початкової школи, діти регулярно відвідують заняття у школах, відповідальні, дисципліновані, мають добрий загальний розвиток, завжди охайні та доглянуті, забезпечені шкільним приладдям. Всі організаційні питання щодо навчання дітей вирішувалися з мамою, вона приділяє належну увагу навчанню та вихованню дітей, регулярно відвідує батьківські збори. Батько з дітьми з не спілкується, батьківські збори не відвідував жодного разу та не проявляв інтерес до шкільного життя дітей, не виходив на зв`язок з класними керівниками. (а.с.23-24). Згідно повідомлення КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» №62 від 08.03.2024, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] перебувають на обліку в амбулаторії № [NUMBER] та задекларовані у сімейного лікаря [PERSON] . При зверненні до лікаря за медичною допомогою, проходженні профілактичних оглядів, проведенні профілактичних щеплень, дітей супроводжувала мама, з приводу захворювань дітей завжди консультується мама, батько з приводу захворювань дітей до лікаря не звертався (а.с.25). Згідно письмового висновку органу опіки і піклування Дубенської міської ради № 1557/05-02-29/24 від19.04.2024 визнано неналежним виконання батьківських обов`язків [PERSON] та вважають за доцільне позбавити його батьківських прав відносно його дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.45-49). IV. Норми права, які застосував суд. За змістом ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Вирішуючи даний позов, суд, згідно ст. 3 Конвенції про права дитини, ухваленої Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 р., ратифікованої Постановою ВРУ від 27.02.1991, приділяє першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дітей. Статтею 3 Конвенції про права дитини встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці Конвенції зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків…, які відповідають за неї за законом. Держави-учасниці Конвенції забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї… (ст.9 Конвенції про права дитини). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як роз`яснено у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і у сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. У принципі № 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: «Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». Крім цього, суд враховує, що дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та інтересами батьків, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України»). Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Встановлені судом сімейні правовідносини щодо способу виконання батьками обов`язку утримувати дитину, зокрема, щодо зміни способу стягнення аліментів, визначеного за рішенням суду, регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 Конвенції» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття… Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України). За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч.1 ст.181 СК України). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України). Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (абз.2 ч.3 ст.181 СК України). Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, що у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду. V. Мотивована оцінка і висновки суду. Стороною позивача було надано до суду достатньо доказів того, що відповідач свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно своїх дітей, ніколи не приймав участь у вихованні третьої дитини та з 2017 року не приймає участі у вихованні всіх дітей, не цікавиться їх життям та здоров`ям. Діти вважають батьком іншу людину. Подання позову, насамперед, є способом захисту прав та інтересів дітей. Суд першочергову увагу приділяє якнайкращому забезпеченню інтересів дітей , тож ухилення від виконання батьківських обов`язків є підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , відповідно п.2 ч.1 ст.164 СК України. Одночасно таке позбавлення батьківських прав не позбавляє [PERSON] обов`язку утримувати дітей. Вирішуючи питання про зміну розміру аліментів, суд керується загальними принципами, за якими стягнення аліментів не повинно погіршувати становище іншого порівняно із становищем одержувача аліментів. З урахуванням встановленого, виходячи з принципу справедливості та розумності, та з урахуванням потреб неповнолітніх дитини, можливостей відповідача, який відзиву із запереченнями проти позову не подав, та враховуючи, що у позивачки змінився майновий стан і життєві обставини, адже вона народила ще одну дитину, яку доглядає і отримує лише соціальну виплату, а відповідач згідно судового наказу аліменти сплатив лише частково, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача та стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі 3000 грн. на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Стягнення аліментів у такому розмірі не суперечитиме чинному законодавству, інтересам позивачки, неповнолітніх дітей та відповідача, адже цей розмір є мінімально гарантованим на одну дитину. Таким чином, суд робить висновок, що позовні вимоги необхідно задовольнити повністю. Відповідно п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. Позивачка звільнена від сплати судового збору за двома позовними вимогами відповідно ст.5 Закону України "Про судовий збір", а тому судовий збір за дві позовні вимоги необхідно стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved