Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-03 00:00:00

26.07.2024 року [PERSON] через свого представника звернулася до суду з вищевказаною заявою на обґрунтування якої зазначила, що вона народилася у м. Луцьку 13.08.1964 року та проживала на території колишньої УРСР, а у подальшому на території України, в тому числі в період з 20.03.1991 року по 07.04.1993 року. Паспорт громадянки України нею не отримувався, хоча є громадянином даної держави. 20.06.2024 року вона звернулася до органу ДМС України із заявою про встановлення належності до громадянства України із долученням до неї необхідних документів, однак у її задоволенні було відмовлено. Вказує, що її зареєстроване місце проживання в період з 20.03.1991 року по 07.04.1993 року було у м. Луцьку, із 03.09.1991 року по 07.12.1992 року вона працювала у КП «ВОПЛ м. Луцька». Крім того, 20.06.1991 року у м. Луцьку їй було присвоєно кваліфікація «психіатр». В період з 20.07.1992 року по 27.10.1992 року вона навчалася на водія транспортних засобів та 29.10.1992 року нею отримано відповідне посвідчення водія, що також свідчить про її проживання у м. Луцьку. Просить суд встановити юридичний факт її проживання на території України станом на 13.11.1991 року. 20.09.2024 року представником заінтересованої особи особа Управління Державної міграційної служби України у Волинській області суду було подано письмові пояснення на заяву, в яких зазначає, що згідно відомостей УДМС у Волинській області місце проживання [PERSON] зареєстрованим/знятим з реєстрації не значиться, інформація щодо її документування паспортом громадянина України та паспортом громадянина України для виїзду за кордон відсутня. Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт проживання заявниці на території України станом на 13.11.1991 року, а надані заявником докази не є безспірними. Також, при перевірці за допомогою системи «Аркан» були встановлені факти перетину державного кордону України в пунктах пропуску Устилуг і Доманове. Для перетину кордону використовувався закордонний паспорт рф, а в графі громадянство зазначено «рф». Вказані данні свідчать про те, що рф визнає належність [PERSON] до свого громадянства. Враховуючи наведене, просить суд у задоволенні заявлених вимог відмовити (а.с. 40-42). Заявниця та її представник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали з підстав, які викладені у заяві, просили заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи в судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним у поданих письмових поясненнях, у задоволенні заявлених вимог просив відмовити. Заслухавши пояснення учасників судового провадження, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 20.06.2024 року [PERSON] звернулася до Луцького відділу № 1 УДМС України у Волинській обл. із клопотання про встановлення належності до громадянства України. Листом № 0710-844/0710.2-24 від 05.07.2024 року Луцьким відділом № 1 УДМС України у Волинській обл. було роз`яснено заявниці, що для встановлення належності до громадянства України відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 або відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про громадянство України» необхідно подати документи передбачені п. 8 або п. 9 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затверджених Указом Президента України від 27.03.2001 року № 215. У даному листі-відповіді також зазначено, що паспорт громадянина колишнього СРСР (зразка 1974 року) серії [NUMBER] від 04.02.1981 року, виданий відділом внутрішніх справ Луцького міськвиконкому на ім`я [PERSON] , [INFO] , містить видимі ознаки анулювання, оскільки на доданих копіях наявні два отвори наскрізь на кожному аркуші та обкладинці документа. На заяві про видачу паспорта громадянина колишнього СРСР (зразка 1974 року) реквізити якого зазначені вище міститься відмітка, що свідчить про його обмін в рф. Разом з тим, зазначена на сторінці 17 копії паспорта відмітка про реєстрацію місця проживання з 20.03.1991 року в [ADDRESS] , та на сторінці 18 копії паспорта відмітка про зняття з реєстрації 07.04.1993 року не підтверджуються відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС у Волинській області, оскільки за обліками відділу місце проживання [PERSON] , [INFO] зареєстрованим/знятим з реєстрації не значиться (а.с. 7-8). Тобто, заявниці фактично було відмовлено у задоволенні її заяви про встановлення належності до громадянства України, що стало підставою для звернення до суду з даною заявою. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Законодавець визначив на рівні процесуального закону особливості, пов`язані із розглядом справ окремого провадження. Такі особливості проявляються в тому, що під час розгляду справ не застосовуються положення щодо змагальності (ст. 12 ЦПК України) та меж судового розгляду (ст. 13 ЦПК України). Законодавець в справах окремого провадження наділив суд можливістю за власною ініціативою витребувати необхідні докази. Тільки в окремих випадках законодавець встановив необхідність подання разом із заявою доказів, що підтверджують викладені в заяві обставини (наприклад, у частині другій статті 318 ЦПК України) (див. постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.11.2023 року в справі № 569/4466/23 (провадження № 61?6986св23). Для встановлення факту, що має юридичне значення, метою якого є встановлення належності до громадянства України або набуття громадянства України, слід застосовувати ЗУ «Про громадянство України» та Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень. У ст. 1 ЗУ «Про громадянство України» від 18.01.2001 року (тут і далі в редакції, чинній на час звернення із заявою до суду, Закон) передбачено визначення, зокрема, таких термінів: Громадянство України правовий зв`язок між фізичною особою і Україною, що знаходить свій вияв у їх взаємних правах та обов`язках. Громадянин України особа, яка набула громадянство України в порядку, передбаченому законами України та міжнародними договорами України. Іноземець особа, яка не перебуває в громадянстві України і є громадянином (підданим) іншої держави або держав. Проживання на території України на законних підставах проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або мають військовий квиток, виданий іноземцю чи особі без громадянства, які в установленому порядку уклали контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України, або мають посвідчення біженця чи документ, що підтверджує надання притулку в Україні. Чинне законодавство, яке регулює підстави і порядок набуття громадянства та його припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб розрізняє, зокрема, порядок та процедуру встановлення належності до громадянства України та набуття громадянства України. У ст. 3 ЗУ «Про громадянство України» встановлено належність до громадянства України. Відповідно до цієї статті громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24.08.1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13.11.1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13.11.1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України. У частині другій цієї статті вказано, що особи, зазначені у п. 1 ч. 1 цієї статті, є громадянами України з 24.08.1991 року, зазначені у п. 2, з 13.11.1991 року, а у п. 3, з моменту внесення відмітки про громадянство України. Встановлення належності особи до громадянства України це визнання особи громадянином України відповідно до ст. 3 ЗУ «Про громадянство України», але яка з тих чи інших причин досі не має паспорта громадянина України та не є громадянином іншої держави. З метою організації виконання ЗУ «Про громадянство України» Указом Президента України від 27.03.2001 року № 215, зокрема, затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі Порядок). Так, цим Порядком відповідно до ЗУ «Про громадянство України» визначено перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України. Згідно з п. 7 Порядку встановлення належності до громадянства України стосується: а) громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року або проживання в Україні за станом на 13.11.1991 року; б) осіб, які за станом на 24.08.1991 року або на 13.11.1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у пп. «а» цього пункту; в) осіб, які за станом на 24.08.1991 року або на 13.11.1991 року не досягли повноліття та виховувалися в державних дитячих закладах України. Для встановлення належності до громадянства України відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону особа, яка проживала на території України за станом на 13.11.1991 року і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її проживання в Україні на зазначену дату, подає до територіального органу Державної міграційної служби України за місцем проживання (п. 9 Порядку): а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 13.11.1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту проживання особи на території України за станом на 13.11.1991 року. Отже, встановлення факту постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року або проживання на території України за станом на 13.11.1991 року особи, яка не була громадянином іншої держави, є підставою для встановлення належності до громадянства України відповідно до п. 1 або 2 ст. 3 ЗУ «Про громадянство України», і такий факт може бути встановлено на підставі судового рішення. З огляду на те, що інший спосіб, ніж звернення до суду із заявою про встановлення юридичного факту належності до громадянства України для набуття громадянства України, не передбачено, заявник правильно звернулась до суду для встановлення такого факту. Як вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого (повторно) 09.09.2017 року Луцьким МВ ДРАЦС ГТУЮ у Волинській обл., [PERSON] народилася [INFO] у м. Луцьку Волинської області Україна (а.с. 9). 04.02.1981 року [PERSON] було отримано паспорт громадянки СРСР серії [NUMBER] . Даний паспортний документ виданий Відділом внутрішніх справ Луцького міськвиконкому та з його змісту слідує, що заявниця була зареєстрованою в період з 20.03.1991 року по 07.04.1993 року за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10-17). Допитана в ході розгляду справи свідок [PERSON] суду пояснила, що заявницю вона знає з 1983 року, коли поселилася по сусідству з нею у м. Луцьку (а.с. 61). До матеріалів справи долучено копію паспорту громадянки України [PERSON] серії [NUMBER] , виданий 04.10.2001 року Луцьким МВ УМВС України, з якої вбачається, що остання, зокрема, з 16.12.1983 року по 23.09.2015 року була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 62). Допитана в ході розгляду справи свідок [PERSON] суду пояснила, що вона разом із [PERSON] навчалися разом із 4-го класу в середній школі № 8 у м. Луцьку, а також одночасно закінчували даний навчальний заклад. Після цього вони підтримували дружні стосунки. Як їй відомо, заявниця закінчила ВНЗ на території рф, після чого повернулася до м. Луцька, де працевлаштувалася у КП «ВОПЛ м. Луцька» та певний час проживала зі своїми батьками. По проспекту Волі в м. Луцьку У вказаному медичному закладі [PERSON] працювала близько трьох років. Після цього остання вийшла заміж та поїхала проживати у рф (а.с. 60). До матеріалів справи долучено копію паспорта громадянки України [PERSON] серії [NUMBER] , виданий 26.07.2002 року Луцьким МВ УМВС України, з якої слідує, що вона з 23.07.1981 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 63), а також фотосвітлину із випуску учнів 10-В класу середньої шкоди № 8 м. Луцька, з якої вбачається, що [PERSON] та [PERSON] навчалися та випускалися разом (а.с. 70-71). 03.08.1981 року заявниці [PERSON] було видано трудову книжку серії [NUMBER] зі змісту якої слідує, що остання в Обласній психіатричній лікарні КП «ВОПЛ м. Луцька»: 27.08.1990 року зарахована для проходження інтернатури по психіатрії; 20.08.1991 року звільнена в зв`язку із закінченням інтернатури; 04.09.1991 року зарахована на посаду ургентного лікаря-психіатра; 10.11.1991 року переведена на посаду дільничного лікаря-психіатра; 07.12.1992 року звільнена за власним бажанням (а.с. 18-20). Аналогічні відомості викладені у довідці КП «ВОПЛ м. Луцька» № 100/2-60.22 від 15.07.2022 року (а.с. 21). Факт працевлаштування [PERSON] достовірно підтверджується поясненнями допитаного в ході розгляду справи свідка [PERSON] , який в ході розгляду зазначив, що він працює лікарем-психіатром у КП «ВОПЛ м. Луцька» із 1990 року та у зазначений заявницею період вони працювали у даному медичному закладі разом (а.с. 59). Той факт, що заявниця [PERSON] в період з 20.03.1991 року по 07.04.1993 року проживала у м. Луцьку об`єктивно підтверджується: рішенням випускної екзаменаційної комісії від 20.06.1991 року (протокол № 9) про присвоєння заявниці кваліфікації «психіатр» (а.с. 22); свідоцтвом ДОСААФ СССР серії СФ № [NUMBER] про її навчання в період з 20.07.1992 року по 27.10.1992 року по програмі підготовки водія транспортних засобів категоріє «В» (а.с. 23); довідкою для подання в Державтоінспекцію від 13.10.1992 року, виданою медичною комісією Луцької міської поліклініки (а.с. 24); свідоцтвом водія [PERSON] серії [NUMBER] , виданим 29.10.1992 року ДАІ МВС у Волинській обл. (а.с. 25). Вищенаведені докази у своєму взаємозв`язку достовірно підтверджують факт проживання [PERSON] , на території України станом на 13.11.1991 року Метою звернення [PERSON] до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, є намір встановлення її належності до громадянства України. З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] , заінтересована особа УДМС України у Волинській області, про встановлення факту, що має юридичне значення є в повній мірі обґрунтованою та підлягає до задоволення в повному обсязі.

Outcome: approved