Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-07 00:00:00

І. Позиція сторін у справі. Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив стягнути з відповідача суму заборгованості за період з січня 2022 року по липень 2024 року у розмірі 19 060, 00 грн, суму інфляційних нарахувань у розмірі 2 389, 14 грн, суму трьох відсотків річних у розмірі 600, 92 грн; судовий збір у розмірі 3 028, 00 грн, витрати на професійну правничу допомогу - 5 000, 00 грн. В обґрунтування вказано, що відповідач належним чином не виконує свої зобов`язання щодо оплати послуг по утриманню підземної автостоянки [ADDRESS] , у зв`язку з чим станом на 01 серпня 2024 року має заборгованість перед позивачем у розмірі 19 060, 00 грн, стягнення якої є предметом даного позову разом з штрафними санкціями. Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов. ІІ. Процесуальні дії і рішення суду. 23 серпня 2024 року вказана позовна заява надійшла до Печерського районного суду м. Києва, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано 26 серпня 2018 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями. 29 серпня 2024 року судом отримано відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру з інформацією про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача фізичної особи. 30 серпня 2024 року ухвалою судді у справі відкрито провадження, для розгляду у спрощеному позовному провадженні без виклику сторін у судове засідання. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. ІІІ. Фактичні обставини справи. [PERSON] є власником автостоянки [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 09 листопада 2005 року, виданим Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації за № 2066-С/НП від 31 жовтня 2005 року /а. с. 31/. 01 березня 2017 року ТОВ «Позняки-Автосервіс» і [PERSON] уклали договір № 01-03-94А/СТ13 про надання послуг, згідно з умовами якого власник передає, а виконавець приймає на обслуговування машиномісце № 94 секції «А» підземної автостоянки за адресою: [ADDRESS] /а. с. 33-35/. Згідно з п. 1.2. договору власник зобов`язався оплачувати послуги в порядку і на умовах, визначених договором. Відповідно до п. 2.1. договору виконавець зобов`язався забезпечити умови для безперешкодного доступу до машиномісця власника, виконувати комплекс робіт по утриманню стоянки та прилягаючої території в належному технічному і санітарному стані, забезпечувати пропускний режим, вчасно укладати договори з постачальниками енергії, води, комунальними та сервісними службами тощо. Згідно з п. 2.2.4 договором власник зобов`язався своєчасно сплачувати виконавцю платежі, передбачені цим договором. Відповідно до п. 4.1. договору розрахунковим періодом є календарний місяць. Сторони домовились про застосування авансової системи оплати послуг. Платежі по авансовій системі вносяться за один місяць (п. 4.2. договору). Послуги оплачуються власником готівкою через реєстратори розрахункових операцій або в безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок виконавця (п. 4.5. договору). Відповідно до п. 4.8. договору розмір щомісячної плати за надання послуг (частка власника у витратах) на дату складання цього договору становить 380, 00 грн. Розмір плати за послуги може бути щорічно проіндексований з 01 січня кожного наступного року шляхом множення розміру плати за послуги на середньорічний індекс інфляції (середньорічний індекс споживчих цін) за попередній рік. Дане корегування є автоматичним та не потребує внесення змін до договору (п. 4.7. договору). Витрати по утриманню та експлуатації стоянки розраховуються, виходячи із фактичних витрат на утримання за попередній період з урахуванням планового прибутку та податків, шляхом ділення на загальну кількість машино (парко) місць, що становить 264 машиномісць. З 01 лютого 2019 року діяв тариф за обслуговування одного машиномісця у розмірі 410, 00 грн щомісячно, з 01 вересня 2021 року діяв тариф за обслуговування одного машиномісця у розмірі 580, 00 грн щомісячно та з 01 грудня 2022 року діяв тариф за обслуговування одного машиномісця у розмірі 750, 00 грн щомісячно (діючий тариф). На адресу відповідача засобами поштового зв`язку надсилались для підписання два примірники додаткової угоди від 01 вересня 2021 року, в якій позивач пропонував погодити розмір щомісячної плати за надання послуг (частка Власника у витратах) в розмірі 580, 00 грн за обслуговування одного машиномісця. Відповідно до п. 7.6. договору зміні ініційовані виконавцем, для погодження власником надсилаються йому поштою. Якщо власником не направлено на адресу виконавця обґрунтованих заперечень протягом десяти днів з дати отримання власником листа, зміни набирають чинності з моменту отримання листа власником і він вважається належним чином оповіщеним та згоден зі змінами. У зв`язку з тим, що з січня 2022 року відповідач перестала сплачувати послуги по утриманню машиномісця [ADDRESS] , тому утворилась заборгованість, яка станом на 01 серпня 2024 року становить 19 060, 00 грн, згідно з розрахунком, наданим представником позивача /а. с. 42/. ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду. Відповідно до положень ст. 61 Основного Закону України, юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Статтею 55 проголошено право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до ст. 322 Цивільного кодексу України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з частиною другою статті 642 Цивільного кодексу України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Відповідно до положень ст.ст. 6, 627, 629 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства згідно ст. 628 цього Кодексу. Зміст договору, відповідно до частини першої ст. 628 Цивільного кодексу України, становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 Цивільного кодексу України). Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 Цивільного кодексу України). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 Цивільного кодексу України). Підписаний відповідачем примірник додаткової угоди на адресу позивача не повертався, водночас відповідач не направив на адресу позивача обґрунтованих заперечень чи зауважень щодо нових тарифів, проте вчинив дії, які свідчать про прийняття змін, а саме: відповідач оплачував послуги за діючим тарифом в розмірі 580, 00 грн щомісячно по лютий 2022 року. Отже відсутність підписаних додаткових угод не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати за фактично надані йому послуги з утримання машиномісць, оскільки такі послуги не можуть бути відокремлені, та щодо отримання яких відповідач не може бути позбавлений у зв`язку з специфікою їх надання (прибирання, охорона, утримання систем пожежної безпеки, освітлення, тощо, які здійснюється для власників усіх машиномісць одночасно). Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-295цс15). Згідно правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 756/11308/15 відсутність договору на утримання паркомісця не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати наданих послуг. Аналогічний правовий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 02 грудня 2020 року у справі № 761/48615/18, який вказав, що відсутність договору не може бути підставою для звільнення відповідача від оплати за фактично надані йому послуги з утримання машиномісця, оскільки такі послуги не можуть бути відокремлені, та щодо отримання яких відповідач не може бути позбавлений у зв`язку із специфікацією їх надання (прибирання, охорона, утримання систем пожежної безпеки, освітлення тощо, які здійснюються для власників усіх машиномісць одночасно). Відповідно до частини четвертої ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до частини першої ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини другої ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з частиною другою ст. 625 Цивільного кодексу України у разі порушення стороною договору своїх грошових зобов`язань чинне законодавство не виключає можливості одночасного стягнення з боржника пені, індексу інфляції та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідності до наданого позивачем розрахунку, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість з січня 2022 року по липень 2024 року у розмірі 19 060, 00 грн, суму інфляційних нарахувань у розмірі 2 389, 14 грн, суму трьох відсотків річних у розмірі 600, 92 грн /а. с. 43/. Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. V. Розподіл судових витрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При поданні позовної заяви позивач сплатив судовий збір у розмірі 3 028, 00 грн і поніс витрати на правову допомогу - 5 000, 00 грн, тому враховуючи задоволення позову судом, ці витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі,

Outcome: approved