Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-06 00:00:00

У квітні 2024 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , треті особи без самостійних вимог: [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, вселення, визначення порядку користування житловим приміщенням. Позивач посилається на те, що 18.07.1982 зареєстрував шлюб з відповідачем, який розірвано за рішенням суду 20.05.2019. В шлюбі народились діти, [PERSON] , [PERSON] , які є повнолітніми. Під час шлюбу набуто майно, трикімнатну квартиру [ADDRESS] , щодо якої згоди проживання та користування між колишнім подружжям не досягнуто. Зважаючи на те, що позивач чинить перешкоди у користуванні та проживанні, відповідач просить зобов`язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у користуванні квартирою [ADDRESS] ; вселити [PERSON] у квартиру за вказаною адресою та визнати за [PERSON] право користування житловою кімнатою 12,4 кв.м. у квартирі [ADDRESS] ; вирішити питання про стягнення судових витрат. Відповідач у відзиві проти задоволення позову заперечує, вказує на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Як стало відомо відповідачу, позивач з 2017 року тривалий час жив з іншою жінкою, [PERSON] , [INFO] з якою має спільну дитину, [PERSON] , [INFO] . Відповідач поставила позивача перед вибором сімейного життя, останній забрав свої речі і переїхав до [PERSON] . У позивача завжди були ключі від квартири [ADDRESS] , перешкод у користуванні майном відповідач не чинила. Оскільки позовні вимоги про вселення є похідними вимогами від позовних вимог про усунення перешкод, відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні заявлених вимог. При цьому вимоги щодо виділення позивачу у користування кімнату № 12,4 кв.м. у квартирі [ADDRESS] не відповідають ідеальним часткам співвласників майна, тому такий порядок не відповідатиме інтересам кожного зі співвласників. Відсутні підстави для стягнення витрат на правничу допомогу, які на думку відповідача є необґрунтовані. Ухвалою суду від 01.05.2024 відкрито провадження по справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадженні в підготовче судове засідання на 06.06.2024. Ухвалою підготовчого судового засідання 06.06.2024, розгляд справи призначено по суті. В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали заявлений позов, з підстав викладених в заявах по суті справи. Відповідач та представник відповідача проти задоволення позову заперечували, пославшись на обставини викладені в заявах по суті справи. Треті особи в судове засідання не прибули. Представник третьої особи [PERSON] надав письмові пояснення у яких просив відмовити у задоволенні позову. В судовому засіданні судом допитані свідки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що у шлюбі з [PERSON] прожила тридцять п`ять років. Коли позивач пішов працювати в МЖК в нього з`явилась інша жінка. Довгий час свідок не звертала уваги на позашлюбні стосунки чоловіка, завжди вірила чоловіку, допомагала та доглядала його матір, яка була без ноги. Відомо, що у позашлюбних стосунках в чоловіка народилась дитина та він зробив вибір, залишивши дружину та пішовши проживати до іншої жінки, [PERSON]. У спірній квартирі проживають: [PERSON] , її громадянський чоловік [PERSON] у спальні 12,4 кв.м., син у кімнаті 11,3 кв.м. Іноді приїздить донька, яка займає кімнату 17,0 кв.м. Позивач речі з квартири забрав. В 2018 році позивач до квартири викликав поліцію щодо того що [PERSON] його не пускає до спірної квартири. Разом з тим, зазначене питання з [PERSON] позивач не погоджував. В 2015 - 2016 роках позивач в квартирі не з`являвся. У 2018 році позивач зламав замки та викрав з квартири сейф. З того часу поліція зняла замки на дослідження, до квартири у позивача завжди був доступ. [PERSON] пропонувала позивачу вирішити питання мирно, на що останній відмовився. Витрати по утриманню майна несе [PERSON] . Пояснює, що її чоловік звернувся до суду з метою помсти. В 2019 році колишнє подружжя розірвало шлюб, не спілкуються, [PERSON] у чорному списку на телефоні колишнього чоловіка. [PERSON] на запитання суду пояснила, що не заперечує щодо користування позивачем кімнатою, яка по праву йому належить. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив наступне. З 2018 року познайомився з [PERSON] , з якою проживає чотири роки. Відомо, що позивач погрожує відповідачу, колишнє подружжя не спілкується. В спірній квартирі, крім свідка та відповідача проживає син [PERSON] . Відомо, що з 2019 року позивач квартирою не користується, має іншу сім`ю з якою проживає, відповідач не чинить перешкоди позивачу у користуванні майном. В березні 2023 року позивач змінив замки у дверях в загальному коридорі, оскільки намагався потрапити до квартири. Відповідач самостійно несе витрати по утриманню майна, ніколи замки у тамбурі не змінювала, їх встановлювала сусідка [PERSON] . Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що є сусідкою колишнього подружжя, їх квартири поруч, тамбур спільний. Коли почалась війна свідок та її донька переїхали до матері, що проживає по [ADDRESS] . 10.03.2022 та 11.03.2022 приїхавши до квартири [ADDRESS] свідок побачила, що вхідні двері тамбуру розковирені, відкріплена планка, лежить папірець. Свідок повідомила про це відповідачу, вважала, що це мародери. В подальшому стало відомо, що позивач змінив замки у тамбурі, дав примірник ключів свідку. З 2016 року позивач у спірній квартирі не проживав, оскільки мав іншу сім`ю. Свідок в 2022 році бачила позивача, який безперешкодно виходив та заходив до квартири, ключі у якій не мінялись. Свідок [PERSON] в суді пояснив наступне. Спірну квартиру збудував власноруч. В м. Гоголів будував будинок, в якому жив, оскільки з дружиною були постійні сварки, причиною яких є мало грошей. В 2017 року позивач прийшов з онуком до квартири та не зміг потрапити, оскільки замки змінені. Зателефонував [PERSON] , яка надала доступ до квартири. В 2018 році [PERSON] самостійно змінив замки у квартирі і відтак ключі відповідачу та сину. Майном безперешкодно користувався місяць. В кінці 2018 році прийшовши додому дружина влаштувала істерику кричавши рятуйте, вбивають. 10.03.2022 [PERSON] висвердлив замок, потрапив до квартири і жив там до приїзду відповідача. Поїхавши на роботу назад до квартири не зміг потрапити, оскільки замок на вхідних дверях змінено. Звернувшись до поліції [PERSON] отримав лист, що дані відносини є цивільно-правовими та рекомендовано звернутись до суду. Від дверей квартири ключі у [PERSON] є, не має від тамбуру та кімнат. На запитання суду пояснив, що у спірній квартирі жили [PERSON] з дружиною у спальні 12,4 кв.м., син у кімнаті 11,3 кв.м. Кімната 17,00 кв.м. вільна для користування всієї родини. Два місяці тому [PERSON] намагався потрапити до квартири, але двері ніхто не відчинив. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив наступне. З родиною позивача та відповідача знайомий, товаришує з відповідачем з 1977 року. Позивач є кумом свідка. В серпні 2024 року свідок [PERSON] та позивач намагались потрапити до квартири, тамбур було закрито. Про конфлікти між подружжям відомо, позивач у 2017 -2018 роках проживав у свідка, оскільки не міг потрапити до квартири. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно частин 1 та 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 18 липня 1982 року, про що зроблено актовий запис № 27 Виконавчим комітетом Гоголівської сільської ради Броварського району Київської області. Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 20.05.2019 шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 18 липня 1982 року Виконавчим комітетом Гоголівської сільської ради Броварського району Київської обласі, актовий запис № 27 - розірвано. У подружжя в шлюбі народились діти, [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . З свідоцтва про право власності на житло від 28.02.2005 № 39707, виданого Відділом приватизації житла Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації вбачається, що квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у рівних долях. За технічним паспортом квартира [ADDRESS] складається з трьох кімнат, житлова площа, 40,7 кв.м., в тому числі 1-а кімната 17,0 кв.м., 2-а кімната 12,4 кв.м., 3-а кімната 11,3 кв.м. Квартира обладнана лоджією, 1,9 кв.м., балконом 0,9 кв.м. За наданими доказами вбачається, що [PERSON] значиться зареєстрованим за адресою: квартира [ADDRESS] . Звертаючись до суду з заявленим позовом позивач посилається на те, що третя особа, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , разом із своєю сім`єю у складі 4-х осіб (вона, чоловік, син, син), в квартирі, яка належить її свекрусі матері чоловіка). [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , в двокімнатній квартирі, яка була придбана позивачем та відповідачем під час шлюбу через Фонд фінансування будівництва, створений АКБ «Аркада», згідно з договором від 19.04.2007 № 53531. Пізніше ця квартира була подарована [PERSON] відповідно до договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зоріною Світланою Миколаївною 04.05.2017, зареєстрованого в реєстрі № 123, що підтверджується інформаційною довідкою від 10.10.2019 № 184351426 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Позивач зазначає, що з червня 2017 року не проживає за адресою реєстрації, оскільки відповідачем постійно штучно створюються перешкоди у користуванні майном, систематично змінює замки у вхідних дверях, на надає ключі. Відповідач не відчиняє двері, на дзвінки позивача не відповідає. Всі намагання вирішити спір мирним шляхом та вселитися до трикімнатної квартири і визначити порядок користування цією квартирою протягом тривалого часу були марні, відповідач ухиляється від зустрічі з позивачем та спілкування. Протягом 2019 - 2023 років позивачем, неодноразово викликалася поліція до трикімнатної квартири, оскільки він не міг потрапити до неї, а відповідач не дає вільного доступу до квартири, що підтверджується витягами з реєстру досудового розслідування, довідками та листами з правоохоронних органів. Відповідач твердження позивача заперечує, зазначає, що нею не чиняться перешкоди позивачу у користуванні майном, позивач обрав іншу жінку з якою проживає та виховує дитину. Оскільки позовні вимоги про вселення є похідними вимогами від позовних вимог про усунення перешкод, відповідач просить відмовити позивачу у задоволенні заявлених вимог в повному обсязі. Частиною 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Положеннями ч. 1 ст. 369 ЦК України закріплено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною першою ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Згідно з ст. 319 ЦК України Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Згідно з ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України визначено, що до складу сім`ї входять особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. За змістом ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника житлового приміщення, які проживають разом з ним у приміщенні, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником такого приміщення, якщо при їх вселенні не було іншої згоди про порядок користування цим приміщенням. Таким чином, якщо частина квартири і будинку) належить співмешканцю на праві власності він може без згоди інших співмешканців вселити до даної квартири (будинку) батьків, своїх дітей та дружину. Згідно зі ст. 161 ЖК України наймач вправі вселити в займане ним жиле приміщення у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб за письмовою згодою власника будинку (квартири) і всіх членів сім`ї, які проживають з наймачем. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення відповідно до цієї статті як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування приміщенням, якщо при їх вселенні між цими особами, наймодавцем, наймачем та членами його сім`ї, які проживають разом з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електроними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Ст. 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. А згідно до ч. 6 цієї статті «Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях». Надаючи оцінку доказам, судом встановлено, що позивач є співвласником квартири [ADDRESS] . Звернення позивача до правоохоронних органів з приводу спору щодо житла, набутого у шлюбі, систематична зміна замків у належному на праві власності майні свідчать про протиправність дій, спрямованих на перешкоди позивачу у користуванні житлом та є цивільно-правовими відносинами, які підлягають вирішенню за правилами цивільного судочинства. З показів свідків вбачається, що між колишнім подружжям склалися конфліктні стосунки щодо користуванні квартирою [ADDRESS] . Свідок [PERSON] пояснила, що позивач змінював замки у тамбурі, дав примірник ключів свідку. Свідок [PERSON] пояснив, що з 2019 року позивач квартирою не користується. В березні 2023 року позивач змінив замки у дверях в загальному коридорі, оскільки намагався потрапити до квартири. Позивач, допитаний в якості свідка в суді пояснив, що декілька разів змінював замки в тамбурі до квартири, в яку не міг потрапити. Свідок [PERSON] пояснив, що з позивачем намагались потрапити до квартири, тамбур було закрито. За викладених обставин, зважаючи на те, що позивач та його родина набули у власність квартиру [ADDRESS] , враховуючи що колишнє подружжя згоди щодо проживання у спірному помешканні не дійшли, суд приходить до висновку про порушення прав позивача на житло та його захисту шляхом зобов`язання [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у користуванні квартирою [ADDRESS] . Щодо визнання за позивачем права користування кімнатою 12,4 кв.м. у квартирі [ADDRESS] слід вказати наступне. Частиною 1 ст. 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За приписами ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 60 СК України визначено, що майно, яке набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку. Окрім того, Конституцією України у ст. 41 та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Отже, беручи до уваги принцип непорушності права власності, а також зважаючи на те, що позивач не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його реалізації, суд вважає за доцільне, з метою уникнення непорозумінь між колишнім подружжям, виділити позивачу у користування кімнату 17 кв.м. у квартирі [ADDRESS] , інші приміщення трикімнатної квартири залишити в загальному користуванні з огляду на наступне. Як встановлено з пояснень позивача та відповідача сторони проживали в кімнаті. 12,4 кв.м.На даний час в цій кімнаті проживає відповідач з [PERSON] Син проживає у кімнаті 11,3 кв.м. у якій замок та яка зачинена. Іноді приїздить донька, яка займає кімнату 17,0 кв.м. Суд погоджується з доводами відповідача, що частка позивача у квартирі не відповідає житловій площі у кімнатах, оскільки становить 10,175 м2. Разом з тим, враховуючи сталий порядок користування майном та той факт, що кімната 11,3 кв.м. зайнята сином [PERSON] , який постійно в ній проживає, а в кімнаті 12,4 кв.м. проживає відповідач з громадянським чоловіком, а позбавлення співвласника житлового приміщення право користуватись житлом є порушенням його прав, як співвласника майна, суд виділяє в користування позивачу кімнату 17,0 кв.м., яка є вільною, при цьому враховує дружні стосунки з донькою. За викладених обставин, заявлений позов підлягає частковому задоволенню. Також представник позивача просить стягнути витрати на правничу допомогу у розмірі 10000 грн. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial