Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 11 вересня 2010 року між ними було укладено шлюб, від якого мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] ; спільне життя з чоловіком не склалося, подружні відносини між ними припинилися у 2014 році, вони проживають окремо, кожен з них має різні погляди на сімейне життя, між ними відсутнє взаєморозуміння, їх шлюб носить формальний характер, що унеможливлює примирення та подальше збереження шлюбу, а тому просить його розірвати, залишивши їй дошлюбне прізвище [PERSON] . Позивачка була належним чином та своєчасно повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується довідкою про доставку повідомлення у додаток «Viber» згідно заявки, але в судове засідання не з`явилась, про причини неприбуття не повідомила, в клопотанні від 17.09.2024р. просить розглядати справу в її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач з огляду на відсутність відомостей про його зареєстроване місце проживання, перебування чи місце роботи на території України, й враховуючи, що остання відома зареєстрована адреса місця проживання відповідача згідно копії його паспорта знаходиться на тимчасово окупованій території ( [ADDRESS] ) повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному вебсайті Судової влади України від 10.09.2024р. (ч.10 ст.187 ЦПК України, ст.12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України),але в судове засідання не з`явився, про причини неприбуття не повідомив, відзиву на позов не подав. Крім того, згідно відповіді Департаменту цифрової трансформації, інформаційних технологій та кібербезпеки Мінсоцполітики України від 19.09.2024р., наданої на виконання ухвали суду від 10.09.2024р., інформація в ЄІБД ВПО щодо відповідача по справі [PERSON] станом на 18 вересня 2024 року відсутня. Неявка в судове засідання належним чином сповіщених сторін у відповідності до положень ч.1 ст.223 ЦПК України в даному випадку не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Зі згоди позивачки суд ухвалює про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка ; примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.1 ст.55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. За змістом положень ч.3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини; примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) 11 вересня 2010 року уклали між собою шлюб, який був зареєстрований міським відділом реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції Донецької області за актовим записом №654. Від даного шлюбу подружжя має спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який згідно довідки Комарівської сільської ради №373 від 28.08.2024р. проживає без реєстрації з матір`ю в [ADDRESS] . Сторони тривалий час разом не проживають, ведуть окреме господарство, спільних інтересів не мають, не спілкуються в обсязі сім`ї, примиритися не бажають, позивачка категорично наполягає на припиненні подружніх відносин, відповідач відзиву на позов не подав та явку в судове засідання проігнорував, що свідчить про його байдуже ставлення до існування шлюбу, який між подружжям носить формальний характер. Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 11 червня 2019 року у справі №605/434/18, яка кореспондує з п.10\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку виявлення обставин або фактів під час розгляду справи, які свідчать про неможливість збереження шлюбу з позицій моралі та з позицій інтересів подружжя або їх дітей, суд повинен уникати формалізму та не надавати строку на примирення. Тому, суд не застосовує положення\~ст.111 СК України, яка є диспозитивною, оскільки в судовому засіданні здобуто достатньо доказів, які підтверджують, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, а існування шлюбу суперечитиме їх інтересам, моральним засадам, адже позивачка наполягає на припиненні шлюбу, відповідач своїх заперечень проти його розірвання у встановлений законом строк суду не надав, клопотань про надання строку на примирення не заявляв. Таким чином, виходячи з викладеного, з огляду на принцип добровільності шлюбу, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, буде суперечити їхнім інтересам та інтересам дитини, а тому заявлений позов необхідно задовольнити. Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Зважаючи, що право вибору прізвища після припинення шлюбу є дискреційним правом самої позивачки, то після розірвання шлюбу позивачці за її клопотанням слід залишити дошлюбне прізвище [PERSON] . На підставі викладеного,

Outcome: approved