Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-23 00:00:00

29 березня 2024 року представник позивача [PERSON] через систему «Електронний суд» звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом, згідно якого просив : розірвати шлюб ,укладений 19.05.2001 року між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований виконкомом Петрівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області (актовий запис №1); після розірвання шлюбу відновити позивачці дошлюбне прізвище « [PERSON] »; стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 968,96 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 19 травня 2001 року. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося у зв`язку з різними поглядами на життя, відсутністю між ними взаєморозуміння, втратою любові та поваги один до одного. Спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини припинені. Наміру зберегти сім`ю у них немає. Тому позивач переконана, що збереження шлюбу не можливе. Ухвалою суду від 12 квітня 2024 року у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 22 липня 2024 року зупинено провадження у справі та надано сторонам час на примирення терміном 2 місяці. 23 вересня 2024 року провадження у справі поновлено. В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Натомість представник позивача подав заяву, якою просив розгляд справи проводити у його та позивача відсутність, на позові наполягає та просить задовольнити. Відповідач подав до суду заяву, якою просив розгляд справи провести у його відсутність, позовні вимоги визнає. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, оскільки визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. Відповідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі за №761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд,\~дослідивши заяви\~позивача та відповідача, а також докази, наявні в матеріалах справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»\~відповідно якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. Так, враховуються висновки, зазначені у рішенні в справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року (серія А, №303А, п.2958), згідно якого Суд повторює, що згідно усталеної практики, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Згідно ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що 19 травня 2001 року [PERSON] та [PERSON] у виконавчому комітеті Петрівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис №1. Наведене підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого 19 травня 2001 року виконкомом Петрівської сільської ради Козелецького району Чернігівської області. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Відповідно ст.\~110\~СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. При розгляді справ про розірвання шлюбу суд має встановлювати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, можливість збереження шлюбу в подальшому. Згідно ст.\~111\~СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Статтею 112\~СК України визначено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Зі змісту позовної заяви, вбачається, що спільне життя у сторін не склалося, подружніх та сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. З цих підстав подальше існування сім`ї неможливе. Враховуючи викладене, суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, що має істотне значення, у зв`язку з чим укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати на підставі ст.112 Сімейного кодексу України. Відповідно ч. 1\~ст. 141 ЦПК України\~у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача. При зверненні до суду з даним позовом [PERSON] сплатила судовий збір в розмірі 986 грн. 40 коп., що підтверджується квитанцією № 8U5Y-ZKA7-2RF7 від 27 березня 2024 року. Позовні вимоги задоволено в повному обсязі, крім того відповідач [PERSON] визнав позовні вимоги. У частині 1 ст. 142 ЦПК України зазначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач визнав позовні вимоги, суд вважає за можливе повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору (493 грн. 20 коп.), сплаченого при поданні позову, а іншу частину судового збору (493 грн. 20 коп.) стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved