Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за кредитним договором №773640 від 13.12.2021 в розмірі 125\~704 грн. 02 коп. та судові витрати (Документ сформований в системі «Електронний суд» 11.08.2024). Свої вимоги мотивує тим, що 13.12.2021 між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту №773640, відповідно до умов якого ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» надало відповідачу кредит у гривні, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Мета отрмиання кредиту споживчі (особисті) потреби. ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» взяті на себе зобов`язання виконало, перерахувало кредитні кошти на картковий рахунок відповідача у розмірі 50\~500, 00 грн. ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» 28.08.2023 уклали договір факторингу № 2808-23 відповідно умов якого право вимоги за кредитним договором №773640 від 13.12.2021 перейшло до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС». Відповідач не виконала умови кредитного договору не повернула кредит позивачу. Згідно договору факторингу сума боргу перед новим кредитором ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» становить 125704,02 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 49\~952,28 грн.; заборгованість за відсотками становить 75\~751,74 грн. Оскільки зазначена сума заборгованості відповідачем на даний час не погашена, позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Ухвалою суду від 14.08.2024 відкрито провадження у справі, постановлено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою суду від 04.10.2024 у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі відмовлено. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін, відповідач відзив на позовну заяву не подала. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає\~ задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 13.12.2021 між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] , укладено договір № 773640 про надання споживчого кредиту, відповідно до умов якого товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки передбачені Договором. Пунктами 1.3., 1.4. договору встановлено, що сума кредиту становить 63 125,00 грн., строк кредиту - 1096 днів, з кінцевим терміном повернення 13.12.2024 року (включно). Згідно п. 1.5. договору тип процентної ставки - фіксована. Процентна ставка за користування коштами кредиту залежить від періоду її встановлення та становить: за перший день користування кредитом (включно) - 25% в день (9125% річних); за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня (включно) й до кінця строку надання кредиту 85% річних. Пунктом 2.1. передбачено, що кошти кредиту надаються Товариством шляхом їх виплати/видачі/утримання: у розмірі 50 500,00 грн. на користь Споживача за реквізитами: UA243005280000029090455007281 (транзитний рахунок) в ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» з подальшою видачею в готівковому поряду через каси відділень кредитного посередника після звернення Споживача за отриманням готівки до такої каси Кредитного посередника; 12 625,00 грн. на користь Товариства з метою виконання зобов`язань з оплати Процентів за перший день користування кредитом, відповідно до п. 3.5. Відповідно до п. 3.1. договору кредиту нарахування процентів за договором здійснюється в межах строку надання кредиту, визначеного у п. 1.4. договору, на залишок заборгованості за кредитом, що вказаний в графіку платежів, виходячи з припущення, що споживач виконає свої зобов`язання на умовах та в строки, передбачені договором. Пунктом 3.2. договору кредиту встановлено, що нарахування процентів здійснюється за фактичну кількість календарних днів, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та у році. Позивач свої зобов`язання виконав, надав відповідачу кредитні кошти в межах обумовленої суми, що підтверджується платіжною інструкцією №1187 від 13.12.2021. Відповідачем умови договору не виконуються, тому виникла заборгованість за договором, яка станом на 28.08.2023 становить 125704,02 грн. 28.08.2023 між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» укладено Договір факторингу № 2808-23, відповідно до умов якого ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» відступило ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» за плату належні йому права вимоги. Відповідно до витягу з Додатку Договору факторингу № 2808-23 від 28.08.2023, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло права грошової вимоги до відповідача [PERSON] за кредитним договором №773640 від 13.12.2021 у сумі 125704,02 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту становить 49\~952,28 грн.; заборгованість за відсотками становить 75\~751,74 грн. Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 530 ЦК України передбачає, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Згідно ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлюється договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, встановлені договором. На підставі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтею 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Судом встановлено, що первісний кредитор свої зобов`язання перед відповідачем виконав в повному обсязі, а остання отримала грошові кошти у порядку та на умовах, що визначені укладеним між ними кредитним договором, згідно яких сторонами було погоджено всі його істотні умови, характерні для такого виду договорів, зазначено суму кредиту, дату його видачі, строк надання коштів, умови кредитування. Оскільки заборгованість відповідачем погашена не була ні попередньому кредитору, ні позивачу, то вимоги позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 49\~952,28грн підлягають задоволенню. Разом з тим, згідно вимог пункту 15 статті 14 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII), військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Визначення «особливого періоду» наведено у Законі України від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон № 3543-XII), відповідно до статті 1 якого: мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій; демобілізація - комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати мирного часу. Відповідно до статті 1 Закону України від 6 грудня 1991 року № 1932-ХІІ «Про оборону України» (далі - Закон № 1932-ХІІ) особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Вирішуючи питання щодо темпоральних меж дії особливого періоду в розумінні Закону № 3543-XII, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 серпня 2020 року по справі № 813/402/17 (провадження№ 11-609апп19) дійшла висновків, що за змістом наведених вище визначень, навіть за невведення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи. Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу. Представником відповідача надано копію військового квитка [PERSON] , відповідно до якого, [PERSON] 23.10.2022 призвана у Збройні Сили України по мобілізації. Таким чином, вимоги позивача про стягнення з [PERSON] процентів за кредитом, нарахованих внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань, з 23.10.2022 р задоволенню не підлягають, оскільки відповідач як військовослужбовець згідно п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» звільняється від сплати процентів за кредитним договором. Враховуючи наведене вимоги позивача про стягнення заборгованості по відсоткам піддягають задоволенню частково, в розмірі 33\~950,10 грн., тобто нараховані до 23.10.2022. Шо стосується судових витрат, то суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору у розмірі підлягають стягненню з відповідача на користь позивача ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» пропорційно до задоволених вимог у розмірі 1623,01. Що стосується стягнення з відповідача понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн., суд зазначає наступне. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження №11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги до суду представником позивача надано: - копію договору про надання правової допомоги №42649746 від 11.12.2023 року.; - копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії КС №11306/10; - копію додаткової угоди 003265416268 від 27.06.2024 р. до Договору №42649746 про надання правової допомоги від 11.12.2023 р.; - копію детального опису робіт (наданих послуг) виконаних АБ "Анастасії Міньковської", необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» щодо стягнення кредитної заборгованості. -копію акту про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги від 27.06.2024 р. відповідно до договору про надання правової допомоги №42649746 від 11.12.2023 р. на суму 6000 грн., що включає правовий аналіз обставин спірних правовідносин та надання правових рекомендацій (1,5 год., загальна вартість 2250 грн.), складання позовної заяви про стягнення кредитної заборгованості (3 год., загальна вартість 3000 грн.), формування додатків до позовної заяви (1 год., загальна вартість 750 грн.). Разом з тим, провівши детальний аналіз вищевикладеного та матеріалів справи, суд встановив, що в матеріалах справи відсутній належний та допустимий доказ оплати ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» послуг по договору про надання юридичної допомоги від 11.12.2023 р. по договору №42649746 та додатковій угоді до даного договору зазначених в акті про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги від 27.06.2024 відповідно до договору про надання правової допомоги №42649746 від 11.12.2023 р. на суму 6000 грн., оскільки суду не надано жодного належного та допустимого доказу того, що позивач оплатив надані, на його твердження, послуги з правової допомоги. Суду не надано ні квитанції до прибуткового касового ордера, ні платіжного доручення з відміткою банку або іншого банківського документу, ні касового чеку. Тобто зазначені позивачем витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Суд звертає увагу що надані суду як детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних АБ "Анастасії Міньковської", необхідних для надання правничої (правової) допомоги за позовом ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» щодо стягнення кредитної заборгованості так і акт про підтвердження факту надання правничої (правової) допомоги від 27.06.2024 р. відповідно до договору про надання правової допомоги №42649746 від 11.12.2023 р. не містять жодного підтвердження, що дані послуги надавалися саме щодо стягнення заборгованості з відповідача\~ [PERSON] . Суд звертає увагу на те, що зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Наявність переліку витрат, їх надання і факту їх прийняття замовником не свідчить про їх оплату, оскільки оплата послуг підтверджується, як уже зазначалося вище, відповідним документом, який оформлений у встановленому законом порядку і з якого можливо встановити суму правової допомоги по супроводу примусового стягнення заборгованості з ідентифікованої особи із зазначенням кредитного договору. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу може бути підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підставі вищевикладеного, враховуючи відсутність належних та допустимих доказів того, що позивач поніс витрати на надання професійної правничої допомоги щодо стягнення заборгованості з відповідача, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача витрат на надання професійної правничої допомоги. На підставі викладеного та

Outcome: partial