Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-06 00:00:00

У липні 2024 з позовом до суду звернулося ТОВ «Юніт Капітал», яке просило стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за кредитним договором №356446539 від 25.01.2020 у розмірі 21322,92 грн. Мотивувало позовні вимоги тим, що 25.01.2020 між [PERSON] та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено кредитний договір №356446539 згідно якого відповідач отримала кошти у сумі 8000 грн. Позичальник, отримавши кредитні кошти порушила договірні зобов`язання щодо строків повернення кредиту, внаслідок чого у неї утворилась заборгованість, яка в добровільному порядку не погашається. Заборгованість складається з заборгованості по кредиту 7999,40 грн; та заборгованості по відсотках 13323,52 грн. Відповідно до укладеного договору факторингу ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» передало право вимоги за кредитним договором позивачу. Ухвалою суду від 15.07.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справ. Сторона позивача у судове засідання не з`явилася, представник позивача у позовній заяві позовні вимоги підтримав, просив розгляд справи здійснити у його відсутність. Відповідачка у встановлений судом строк подала відзив, у якому проти позову заперечила. Спростовувала заявлені вимоги тим, що стороною позивача не надано доказів перерахування на банківський рахунок грошових коштів у сумі 8000 грн, а доказ, що зветься «платіжне доручення» не відповідає вимогам, що ставляться до платіжних доручень. Відповідач спростовує Довідку № 06. 1/2024 від 18.06.2024 ПАТ КБ «Приватбанк», яка не є належним та допустимим доказом, оскільки відсутня інформація щодо осіб - отримувачів коштів, список неповних номерів карток яких зазначений в довідці, та підтвердження належності зазначеного неповного номеру картки одержувача відповідачу. Звертає увагу на те, що згідно позиції Верховного суду розрахунок кредитної заборгованості, не підтверджує умови кредитування та суму заборгованості за кредитом, оскільки зазначений доказ не є підтвердженням виконаних позивачем банківських операцій та повністю залежить від волевиявлення банку. Відповідач вважає, що позовні вимоги у вигляді стягнення відсотків в сумі 10631,52 грн., нараховані після закінчення строку кредитування тому не підлягають до задоволення. Також [PERSON] не погоджується із витратами на правову допомогу позивача, та суму 5000 грн завищеною та необґрунтованою. Представник позивача надав відповідь на відзив у якому проти обставин викладених у відзиві заперечив та пояснив, що позивачем надано копію платіжного доручення, яке містить усі необхідні відомості та реквізити, та відповідає вимогам, що ставляться до платіжних доручень. Відсотки нараховані згідно умов договору. Відповідач не спростував отримання коштів. Представник позивача не погоджується із розміром витрат на правову допомогу, вважає її завищеною та непропорційною проробленій роботі. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечила. Окрім позиції викладеної у відзиві також пояснила, що на її думку позивачем не надано достатніх доказів отримання ним права вимоги, адже договір факторингу був укладений ще у 2018 році, тобто до укладення кредитного договору. Звернула увагу суду на те, що первісний кредитор нарахував заборгованість у сумі 13351,02 грн, нарахування решти заборгованості відбулося поза межами та строками кредитного договору. Додатково пояснила, що відповідачка визнає позов, проте перед ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», та лише в сумі тіла кредиту та відсотків за один місяць. Також звернула увагу суду на те, що її довірителька частково сплатила заборгованість. Суд дослідивши надані докази встановив, 25.01.2020 між [PERSON] та ТОВ\~«Манівео швидка\~фінансова допомога»\~укладено кредитний\~договір №356446539\~згідно якого\~відповідач отримав\~кошти у\~сумі 8\~000\~грн.\~Строк кредиту\~склав 30 днів. Згідно договору сторони погодили, нарахування процентів за користування кредитом, які здійснюються в розмірі 1,70% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Позичальник зобов`язався повернути товариству кредит, нараховані проценти не пізніше встановленого терміну. Вказаний договір підписаний за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (договір а.с. 18-21). Згідно платіжного доручення ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало [PERSON] на її картковий рахунок 8000 грн (платіжне доручення а.с. 49, 51). Суд не бере до уваги виписку з особового рахунку, оскільки в він не відповідає вимогам до бухгалтерських документів, не відображає руху коштів, тощо. Зазначені обставини позбавляють суд можливості дослідити період, за який нараховано заборгованість, а також дані щодо руху коштів на рахунку, сум, що фактично були отримані відповідачем та погашені. Згідно договору факторингу №28/1118-01 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (клієнт) та ТОВ «Таліон плюс» (фактор) уклали договір факторингу у 2018, який у грудні 2021 вирішено продовжити. Згідно умов договору клієнт зобов`язався відступити фактору права вимоги, а фактор зобов`язався їх прийняти та передати грошові кошти. Згідно реєстру прав вимоги одним із таких боржників є [PERSON] . Згідно договору факторингу ТОВ «Таліон плюс» продало ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» право вимоги до боржників, одним з яких є [PERSON] . Згідно договору факторингу 14/02/2022-01 ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» продало ТОВ «Юніт Капітал» право вимоги до боржників, одним з яких євідповідачка. Суд не погоджується із наданим розрахунком заборгованості та надає власний розрахунок згідно якого: розмір процентів складає 8000 (сума кредиту)*0,01% (проценти)*30 (кількість днів)= 2400. Отже сума заборгованості за процентами складає 2400 грн, тіло кредиту складає 8000 грн, з них сплачено відповідачем 1388 грн, загальна сума, що підлягає до стягнення складає 9012 грн. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Відповідно до ч. 1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний правочин - дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснена з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем; електронний підпис одноразовим ідентифікатором це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; суб`єкт електронної комерції - суб`єкт господарювання будь-якої організаційно-правової форми, що реалізує товари, виконує роботи, надає послуги з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, або особа, яка придбаває, замовляє, використовує зазначені товари, роботи, послуги шляхом вчинення електронного правочину. Відповідно до ч. 7, 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Статтею 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги» визначено, що електронний підпис чи печатка не можуть бути визнані недійсними та позбавлені можливості розглядатися як доказ у судових справах виключно на тій підставі, що вони мають електронний вигляд або не відповідають вимогам до кваліфікованого електронного підпису чи печатки. Відповідно до положень частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом вказаних норм, позичальник за кредитним договором зобов`язаний повернути кредитодавцю ту суму кредиту, яка була ним отримана на підставі такого договору. Розмір зобов`язання щодо повернення суми кредиту визначається не встановленим кредитним лімітом, а сумою фактично отриманого кредиту в рамках договору. При цьому, абзацом другим частини другої статті 639 ЦК України передбачено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Суд дослідивши надані докази встановив, що відповідач уклала кредитний договір та отримала кошти у сумі 8000 грн. Згідно наданого судом розрахунку сума процентів за період кредитування ( 30 днів) склала 2400 грн. Відповідач частково сплатила заборгованість у сумі 1388 грн. Тому враховуючи принцип диспозитивності, також те, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку та в повному обсязі ТОВ «Юніт Капітал» не повернуті, позовні вимоги про стягнення заборгованості у сумі 9011,4 грн, підлягають задоволенню, на користь позивача, адже згідно договору факторингу він отримав право грошової вимоги. Відповідно до ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача слід частково стягнути сплачений ним судовий збір у сумі 1023,74 грн, що є пропорційно задоволеним вимогам. Стосовно витрат на правову допомогу то судом взято до уваги протокол погодження вартості послуг до договору про надання правової допомоги. З наданого переліку послуг представником позивача було надано: усну консультацію, складання позовної заяви, відповідь на відзив на позовну заяву. Загальна сума вартості склала 3200 грн, зважаючи на часткове задоволення позовних вимог суд стягує з відповідачки на користь позивача 1352,37 грн, що є також пропорційно задоволеним вимогам. На підставі ст. ст.1048, 1049, 1050, 1052 ЦК України,

Outcome: approved