Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-25 00:00:00

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Свої вимоги мотивує тим, що 21 липня 2017 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] була підписана Заява б/н з метою отримання банківських послуг. Відповідач [PERSON] підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до виявленого бажання, відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому було збільшено до 75 000 грн. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме: надав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок [PERSON] . Відповідач, в свою чергу, порушив зобов`язання за вказаним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість станом на 11 липня 2023 року в розмірі 94\~744 грн. 67 коп., яка складається з: заборгованості за простроченим тілом кредиту 73\~852 грн. 79 коп. та заборгованість за простроченими відсотками - 20\~891 грн. 88 коп. Добровільно сплатити заборгованість відповідач не бажає. Вважаючи свої права порушеними, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість по кредитному договору №б/н від 21 липня 2017 року у розмірі 94\~744 грн. 79 коп. та судові витрати у розмірі 2684 гривні. Відповідно до ухвали Ямпільського районного суду Вінницької області від 15 серпня 2023 року було відкрито спрощене позовне провадження та призначено перше судове засідання з повідомленням сторін. 20 вересня 2023 року відповідно до ухвали Ямпільського районного суду Вінницької області провадження у справі зупинено до припинення перебування відповідача на військовій службі за призовом під час мобілізації у в/ч [NUMBER] Національної гвардії України. 12 серпня 2024 року ухвалою Ямпільського районного суду Вінницької області було поновлено провадження у справі та призначено судове засідання на 26 вересня 2024 року. Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені в порядку ст.ст. 128, 130 ЦПК України. Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» Карабан О.А. в судове засідання не з`явився, надав суду клопотання про розгляд справи без участі представника позивача. Позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання розгляду справи по суті в порядку спрощеного провадження не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги визнає частково, а саме не заперечує щодо сплати заборгованості за тілом кредиту у розмірі 73\~852 грн. 79 коп. Однак заперечує щодо сплати заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 20\~891 грн. 88 коп., оскільки він проходив строкову військову службу в період з 20 жовтня 2021 року по 16 травня 2024 рік. У відповідності до ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до положень ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку №б/н від 21 липня 2017 року [PERSON] надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, відповідач ознайомився з основними умовами кредитування, інформацією щодо реальної річної процентної ставки, орієнтовною загальною вартістю кредиту та порядком повернення кредиту (а.с.15-20). Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] виданої АТ КБ «Приватбанк», встановлено, що відповідачеві [PERSON] неодноразово змінювався кредитний ліміт, востаннє, зокрема 05 серпня 2022 року до суми 75\~000 грн (а.с.13). Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» відповідачеві [PERSON] видано кредитну картку № [NUMBER] дата відкриття 27 травня 2017 року, термін дії 05/21, № [NUMBER] дата відкриття 13 липня 2022 року, термін дії 06/26 (а.с.14). Отримання відповідачем [PERSON] від позивача грошових коштів, підтверджується випискою за договором б/н за період з 27 травня 2017 року по 13 липня 2023 рік (а.с.79-93). Однак, як слідує із розрахунку заборгованості по кредитному договору, відповідач [PERSON] не виконав своїх зобов`язань та допустив заборгованість станом на 11 липня 2023 в розмірі 94\~744 грн. 67 коп., яка складається з: заборгованості за простроченим тілом кредиту - 73\~852 грн. 79 коп.; заборгованості за простроченими відсотками 20\~891 грн. 88 коп. (а.с.11-12). Дослідивши усі докази в їх сукупності та беручи до уваги документально підтверджені доводи позивача, враховуючи часткове визнання позову відповідачем, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні договірні цивільні правовідносини, за якими позивач зобов`язався надати та надав грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договором, а відповідач зобов`язався повернути кредит та проценти за користування кредитом, однак, у повному обсязі та вчасно свої зобов`язання не виконав. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1\~ст.634 ЦК України\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до\~ст.527 ЦК України\~боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов`язанні має право вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Відповідно до положень ч.ч.1, 2\~ст.530 ЦК України\~якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Статтею 610 ЦК України\~встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1\~ст.1054 ЦК України\~за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Однак у порушення умов договору б/н від 21 липня 2017 року, відповідач [PERSON] не виконав своїх зобов`язань щодо повернення кредиту у розмірах та на умовах, визначених укладеним правочином, тому суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за основною сумою боргу (простроченим тілом кредиту) у розмірі 73\~852 грн. 79 коп. Разом із тим, звертаючись до суду із позовом позивач, окрім заборгованості за тілом кредиту, просить стягнути заборгованість за відсотками у розмірі 20\~891 грн. 88 коп. Проте, згідно довідки від 22 грудня 2023 року №290 виданої т.в.о. начальника служби кадрової роботи встановлено, що [PERSON] перебував на строковій військовій службі у військовій частині [NUMBER] Національної гвардії України з 20 жовтня 2021 року по 16 травня 2024 рік (а.с.107,112). Відповідно до ст.1 Закону України «Про Національну гвардію України» Національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України і призначено для виконання завдань із захисту та охорони життя, прав, свобод і законних інтересів громадян, суспільства і держави від кримінальних та інших протиправних посягань, охорони громадської безпеки і порядку та забезпечення громадської безпеки, а також у взаємодії з правоохоронними органами - із забезпечення державної безпеки і захисту державного кордону, припинення терористичної діяльності, діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), терористичних організацій, організованих груп та злочинних організацій. Національна гвардія України бере участь відповідно до закону у взаємодії зі Збройними Силами України у відсічі збройній агресії проти України та ліквідації збройного конфлікту шляхом ведення воєнних (бойових) дій, а також у виконанні завдань територіальної оборони. Відповідно до п.п.3 п.4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено пунктом 15, згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Пунктом 3 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» дію п.п. 3 п. 4 цього Закону поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби. Згідно з положеннями Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. В Україні особливий період розпочався з моменту оголошення указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року. За змістом ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період продовжується з моменту оголошення рішення про мобілізацію та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій. Мобілізацією, згідно з положеннями наведеної статті, є комплекс заходів, здійснюваних, серед іншого, з метою переведення Збройних Сил України на організацію і штати воєнного часу. У ч.4 ст.3 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» зазначено, що зміст мобілізації становить переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, а також адміністративно-територіальних одиниць України на роботу в умовах особливого періоду. Таким чином, закінчення періоду мобілізації не є самостійною підставою для припинення особливого періоду. Законом не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду. Статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» надано визначення поняттю демобілізації як комплексу заходів, спрямованих, серед іншого, на планомірне переведення Збройних Сил України, інших військових формувань, на організацію і штати мирного часу. Вирішуючи питання щодо меж дії особливого періоду в розумінні Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 813/402/17 дійшла висновку про те, що за змістом наведених вище визначень, навіть за невведення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи. Відповідно до п. 13 ст. 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» особам, які мають право на пільги, гарантії та компенсації, передбачені цим Законом, видаються посвідчення. Аналіз ст.14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» дає підстави зробити висновок, що перелік пільг військовослужбовців та членів їх сімей закріплений у п. 1-12 цього Закону та право на отримання саме цих пільг потребує наявність відповідного посвідчення. Разом з цим п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення. Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15-ц. Крім того, указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/202 в Україні введено воєнний стан, який наразі триває. Таким чином, [PERSON] , як військовослужбовцю не повинні були нараховуватися проценти за кредитним договором за період з 20 жовтня 2021 року по 16 травня 2024 рік у сумі 20 891 грн. 88 коп., оскільки на нього поширювалися пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей». За таких обставин, суду не знаходить підстав для стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом у розмірі 20\~891 грн. 88 коп., а тому позовні вимоги у вказаній частині задоволенню не підлягають. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, судові витрати, понесені позивачем і документально підтверджені платіжним дорученням №PROM7BIZ82 від 17 липня 2023 (а.с.5), за правилами\~ст.141 ЦПК України\~покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому суд має підстави для стягнення із відповідача на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору у сумі 2093 грн. 52 коп.

Outcome: dismissed