Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-29 00:00:00

12.10.2023 року до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області звернувся позивач із позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №000200712967 від 18.07.2020 року у розмірі 28247,80 грн. Позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» обґрунтовані наступним. 18.07.2020 року між відповідачем та ТОВ «Фінансова компанія «Форза» було укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №000200712967, шляхом перерахування грошових коштів у сумі 6929,00 грн. на поточний/картковий рахунок [NUMBER] , вказаний відповідачем при оформленні договору позики. Відповідно до умов договору, кредитодавець надало відповідачу грошові кошти у гривні на умовах, передбачених договором №000200712967 у розмірі 6929,00 грн., а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором, з кінцевим терміном погашення не пізніше 16.08.2020 року, процентна ставка в день за користування коштами кредиту становить 1,85%, відсотки за користування коштами в разі неповернення коштів після закінчення строку 2,5% в день. 30.06.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Форза» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» укладено Договір факторингу №20210630-Ф/2, відповідно до умов якого, ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Фінансова компанія «Форза», включно і [PERSON] . У зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за договором позики, станом на 26.09.2023 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 28247,80 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту 6929,00 грн., заборгованості по відсотках 3845,70 грн., заборгованості по прострочених відсотках за користування 15590,25 грн., інфляційного збільшення (за період 06.04.2020-23.02.2022 р.р.) 1882,85 грн., яку позивач просить стягнути із відповідача на свою користь. Ухвалою суду від 20.12.2023 року було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду. Ухвалою суду від 01.07.2024 року було витребувано Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» інформацію про рух коштів, а саме поступлення на картковий рахунок № [NUMBER] , що був/є відкрий на ім`я позичальника [PERSON] , РНОКПП(ІПН) [NUMBER] , в день оформлення договору позики №000200712967 - 18.07.2020р року (виписка з рахунку або інший документ тощо). У сьогоднішнє судове засідання представник позивача не з`явився, просили розглядати справу без їх участі на підставі наявних у справі доказів, позовні вимоги підтримали, проти заочного розгляду не заперечують. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, про день, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, про що в матеріалах справи є підтвердження, про причини неявки суду не повідомила. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши наявні у справі докази, надавши їм оцінку, вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Так судом встановлено, що 18.07.2020 року між [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «Форза» було укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №000200712967, шляхом перерахування грошових коштів у сумі 6929,00 грн. на поточний/картковий рахунок [NUMBER] , вказаний відповідачем при оформленні договору позики. Відповідно до умов договору, кредитодавець надало відповідачу грошові кошти у гривні на умовах, передбачених договором №000200712967 у розмірі 6929,00 грн., а відповідач зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором, з кінцевим терміном погашення не пізніше 16.08.2020 року, процентна ставка в день за користування коштами кредиту становить 1,85%, відсотки за користування коштами в разі неповернення коштів після закінчення строку 2,5% в день (а.с.9-12). 30.06.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Форза» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» укладено Договір факторингу №20210630-Ф/2, відповідно до умов якого, ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» набуло статусу кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками ТОВ «Фінансова компанія «Форза», включно і [PERSON] (а.с.13-19). Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №1 до Договору факторингу №20210630-Ф/2 від 30.06.2021, ТОВ «ФК «Артеміда-Ф» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором в сумі 10774,70 грн., з яких: - 6929,00 грн. сума заборгованості по тілу; - 3845,70 грн. - заборгованість по відсоткам (а.с.20). На підтвердження суми заборгованості позивачем надано виписку з особового рахунку [PERSON] , відповідно до якої станом на 26.09.2023 року за Договором про надання позики на умовах фінансового кредиту №000200712967 від 18.07.2020 року у гр. [PERSON] рахується заборгованість в сумі 28247,80 грн., а саме заборгованість за тілом кредиту 6929,00 грн., заборгованість по відсотках 3845,70 грн., заборгованість по прострочених відсотках за користування 15590,25 грн., інфляційне збільшення (за період 06.04.2020-23.02.2022 р.р.) 1882,85 грн. (а.с.21). 17 грудня 2020 року Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи\~№ 278/2177/15-ц, провадження № 61-22158св19 (ЄДРСРУ № 93630925) підтвердив раніше висловлену правову позицію стосовно належних доказів, які підтверджують факт видачі кредитних коштів. Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України з урахуванням положень статей 526,527,530 ЦК України, кредитор має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором (що узгоджується з позицією викладеною в Постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року по справі\~№161/16891/15-ц). Суд звертає увагу, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір\~є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. У той же час виписка з особового рахунку, складена позтвачем, є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів банку кореспондує висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі\~№342/180/17\~та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 р.\~№ 6-16цс15. Підпункт 14 пункту 3 Розділу 1 \~Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України №75 від 04 липня 2018 року (далі Положення), що діяло на час виникнення кредитних відносин між сторонами по даній справі, вказує, що\~первинний документ документ, який містить відомості про операцію. Пункт 50 Розділу 3 Положення встановлює, що первинні документи складаються на бланках форм, затверджених відповідно до законодавства України. Документування операцій може здійснюватися з використанням бланків, виготовлених банком самостійно, які повинні містити обов`язкові реквізити чи реквізити форм, затверджених відповідно до законодавства України. Первинні та зведені облікові документи в паперовій/електронній формі повинні мати такі обов`язкові реквізити: 1) назву документа (форми); 2) дату складання; 3) найменування банку, від імені якого складений документ; 4) зміст та обсяг операції (підстави для її здійснення) та одиницю її виміру; 5) посади осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення; 6) особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні операції.\~ Банк має право самостійно визначати інші додаткові реквізити первинних документів у паперовій/електронній формі (п. 51 Розділу 3 Положення). Також пункт 52 Положення вказує, що первинні документи, які не містять обов`язкових реквізитів, є недійсними і не можуть бути підставою для бухгалтерського обліку, а унесення виправлень до первинних документів не допускається (п. 53). Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Таким чином, виписки по рахункам або касовий документ - заява про видачу готівки можуть бути належними доказами щодо заборгованості\~ по тілу кредиту за кредитним договором,\~в разі якщо останні відповідають вимогам первинних документів. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.04.2021 у справі №752/9423/15-ц, від 16.09.2020 у справі №200/5647/18. Суд приходить до висновку, що виписка по картковому рахунку є належним доказом щодо наявності заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися в сукупності з іншими доказами. На виконання вимог ухвали суду від 01.07.2024 року про витребування письмових доказів із Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» надійшла виписка за договором №б/н за період 18.07.2020-18.07.2020 по рахунку [PERSON] , відповідно до якого на картку відповідача 18.07.2020 року були надходження коштів у сумі 5700,50 грн. та 6600,00 грн., але відсутнє підтвердження про зарахування 6929,00 грн. суми, щодо якої було укладено договір про надання позики на умовах фінансового кредиту №000200712967 від 18.07.2020 року. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків. Такий подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 13 травня 2020 року у справі №219/1704/17. Частиною 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Будь-яких доказів на підтвердження видачі первісним кредитором відповідачу кредитних коштів, зняття таких коштів відповідачем з рахунків, відкриття рахунків на ім`я відповідача (виписки з особового рахунку, копії квитанції, меморіального ордеру тощо) та інших доказів, які б підтверджували факт отримання кредитних коштів відповідачем в розмірі, заявленому позивачем, до позовної заяви не надано. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки позивачем не надано жодного належного доказу на підтвердження заявлених позовних вимог та порушення прав позивача, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed