Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, вказавши, що 24.02.2021 біля 02 год. на службовому залізничному переході в м. Козятині по вул. Васьковського вона отримала тяжкі тілесні ушкодження, коли долала перехід під вагоном вантажного потягу. Коли вона знаходилася під вагоном, потяг почав рух, в результаті чого парою вагонних коліс їй було пошкоджено ліву руку та ногу. Згідно висновку судово-медичної експертизи у неї мала місце сполучна травма: закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головго мозку, відкритий багатоуламковий перелом лівого стегна в середній третині, відкритий багатоуламковий перелом лівої гомілки в середній третині, неповна травматична ампутація верхньої лівої кінцівки на рівні середньої третири плеча, обширні рвано-розчавлені рани лівого стегна та гомілки. Вказана сполучна травма голови, лівих верхньої та нижньої кінцівок виникла від травматичної дії (розчавлення) тупого твердого предмету (предметів, в т.ч. пари вагонних коліс вантажного складу потягу тощо) можливо 24.02.2021. За фактом настання цієї події 24.02.2021 було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12021020230000072. Власником джерела\~підвищеної небезпеки - маневрового тепловозу\~ЧМ ЄЄ\~№6392,\~яким керував машиніст [PERSON] , є регіональна філія «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська Залізниця». Позивач зазначає, що на вказаному переході, в межах станції Козятин, постійно протягом доби переходять колії не лише залізничники, а й мешканці Козятина. На її думку, якщо б про рух маневрового потягу було оголошено по гучномовцю, це привернуло б її увагу та унеможливило б подальші події. В цьому вона вбачає, що посадовими особами залізниці не вжито достатньо заходів і застережень, що склалися 24.02.2021. При цьому, вона не виключає власної необережності. Таким чином, внаслідок нанесення тяжких тілесних ушкоджень на залізниці їй було заподіяно матеріальну шкоду на суму 88526 грн. Також їй заподіяно моральну шкоду, оскільки вона стала інвалідом першої групи. Кожного дня вона переносить душевні страждання. У своєму віці втрачає нормальні життєві зв`язки, вже ніколи не зможе повернутися до нормального життя молодої людини. У неї вкрай тяжкий стан здоров`я, з нею трапляються нервові зриви. Вона докладає неабияких зусиль для своєї підтримки фізичного та психічного здоров`я. Вона ніколи не зможе реалізувати свої здібності, які були у неї до отримання травм. Просить стягнути з АТ «Українська залізниця» на її користь матеріальну шкоду в сумі 88526,00 грн та 400000,00 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди. Ухвалою суду від 28.10.2022 провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 05.07.2023 закрито підготовче провадження у справі. 22.11.2022 від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі з підстав, наведених у відзиві. Так, представник відповідача, зокрема, зазначає про відсутність в діях мішиніста порушень правил керування електровозом, та допущення самою позивачкою необережності та легковажності при переході колії у невстановленому місці. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Сушко П.П. заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоч належним чином був повідомлений про розгляд справи, про що свідчить розписка про отримання судової повістки. Причини неявки суду невідомі. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та їх заперечення, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що постановою слідчого СВ ВП №2 Хмільницького РВП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції Василишиної Н.В. від 30.04.2021 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12021020230000072 від 24.02.2021, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.276 КК України. Встановлено, що вказана залізнична пригода сталася внаслідок грубих порушень правил безпеки на залізничному транспорті [PERSON] , які призвели до тяжких тілесних ушкоджень; в діях машиніста [PERSON] не вбачається порушень правил безпеки залізничного транспорту, які б перебували в причинному зв`язку з наслідками. Внаслідок вказаних подій [PERSON] встановлено інвалідність першої групи Б та призначено державну соціальну допомогу, що підтверджується посвідченням серії [NUMBER] , виданим Управлінням соціальної політики Козятинської міської ради Вінницької області. Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст.135 СК України №00019981728 від 19.04.2018 [PERSON] народилася [INFO] , її матір`ю записана [PERSON] , її батьком записаний [PERSON] відповідно до ч.1 ст.135 СК України. Згідно виписки №2427 із медичної карти стаціонарного хворого НДСЛ "Охматдит" [PERSON] , [INFO] , анамнез хвороби: дитина отримала травму 24.02.2021, потрапила під потяг. О 02:35 дитина була госпіталізована в Козятинська ЦРЛ з діагнозом: політравма, неповна травматична ампутація лівого плеча на межі в/3, відкриті багатоуламкові переломи с/3 лівого стегна. ЗЧМТ. Струс ГМ. Травматичний шок 2 ст. Дитині було проведено ОМС лівого плеча, лівого стегна та лівої гомілки, ПХО ран лівої гомілки, лівого стегна та лівого плеча. 24.02.2021 в 16:00 дитина переведена на подальше лікування до КНП ВОДКЛ ВОР. На підтвердження витрат на лікування [PERSON] надано копії фіскальних чеків з аптек щодо придбання лікарських засобів на загальну суму 88526,00 грн. Згідно повідомлення начальника Козятинської дистанції колії №НЮ-02/875 від 25.04.2023, пішохідний перехід в межах 5-го поста ст. Козятин-1 знаходиться на балансі дистанції колії та являється службовим пішохідним переходом. З матеріалів кримінального провадження №12021020230000072 по факту отримання тілесних ушкоджень на залізниці [PERSON] судом встановлено та не заперечуються сторонами наступні обставини: -24.02.2021 о 02 год. 00 хв. зі служби 102 від диспетчера надійшло повідомлення, виїздом СОГ та ГРПП на місці події було встановлено, що 24.02.2021 близько 01 год. 55 хв. про те, що [PERSON] , [INFO] , студентка Козятинського ВПТУЗТ, переходила службовий залізничний перехід, який веде від [ADDRESS] . В кінці службового переходу на 15-їй колії Одеського парку ст. Козятин-1 стояв вантажний потяг №3336, під одним з вагонів якого потерпіла намагалася перелізти, але в цей час він почав рухатися. [PERSON] доставлено в реанімаційне відділення ЦРЛ з травмами: політравма, відкритий перелом лівої стегнової кістки колінного суглоба та перелом лівого плечового суглоба; -за даним фактом, 24.02.2021 було відкрито кримінальне провадження № №12021020230000072, та розпочате досудове розслідування, в ході якого було допитано в якості свідка [PERSON] - машиніста маневрового тепловоза ЧМЕЕ [NUMBER] , який показав, що 23.02.2021 о 20 год. він заступив на зміну. 24.02.2021 приблизно о 01 год. 10 хв. - 01 год. 15 хв. він витягнув рухомий склад на 15 колію Одеського парку в напрямку ст. Сестринівка, маршрутом через службовий перехід та обмежив рух для пішоходів. Отримавши команду від складача рухомого складу по радіостанції надвигати вагони на сортувальну гірку Одеського парку, він почав рухатися. О 01 год. 45 х-в. - 01 год. 50 хв. він отримав команду від диспетчера зупинити рух, що й відразу зробив, при цьому йому не повідомили причину зупинки. В подальшому диспетчер подзвонив йому на мобільний телефон о 02 год. 10 хв. - 02 год. 15 хв. і повідомив, що людина потрапила під колеса вагону. За вказаний час він кабіну машиніста не покидав, так як це заборонено посадовою інструкцією; свідок [PERSON] повідомив, що переходячи службовий перехід в напрямку вул. Васьковського на 15 колії він побачив рухомий склад поїзда, який рухався в напрямку ст. Козятин. Підійшовши до нього, людей взагалі не було. Він стояв близько 2 хв. і зліва від нього він почув як хтось розмовляє, але нікого не побачив. Потім помітив світло телефону і людину, яка лежить під одним із вагонів, від чого в нього трапився шок. Він подзвонив до станційного диспетчера та повідомив, щоб зупинили рух поїзда. Через декілька хвилин прибігла якась жінка, яка крикнула слово " [PERSON] ", і він зрозумів, що це саме та дівчина, яка відпочивала з ним в одній компанії з [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Дана жінка виявилася мамою [PERSON] , вона викликала швидку допомогу. Він подзвонив до своїх друзів та через 10-15 хв. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] прийшли до місця події. Коли [PERSON] спілкувався з Діаною, то вона йому повідомила, що поїзд стояв і вона вирішили перелізти під вагоном, бо поспішала додому. Коли знаходилася під вагоном, то поїзд почав рух і вона отримала травму лівої руки та ноги. Аналогічні покази дали свідки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . -відповідно до висновку експерта № 549 від 24.02.2021, при судово-медичній експертизі крові [PERSON] наявність метилового, етилового спиртів, а також пропілового, бутилового, амілового спиртів та їх ізометрів не виявлено. -відповідно до висновку експерта № 23 від 30.03.2021, у [PERSON] мала місце сполучна травма: закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку, відкритий багато-уламковий перелом лівого стегна в середній третині, відкритий багато-уламковий перелом лівої гомілки в середній третині, неповна травматична ампутація верхньої лівої кінцівки на рівні середньої третини плеча, обширні рвано-розчавлені рани лівого стегна та гомілки; вказана сполучна травма голови, лівих верхньої та нижньої кінцівок виникла від травматичної дії тупого твердого предмету (в т.ч. пари вагонних коліс вантажного складу потягу тощо), можливо, 24.02.2021; ушкодження у [PERSON] були небезпечними для життя в момент заподіяння, за цим критерієм відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Отже, судом встановлено, що позивачка [PERSON] отримала тяжкі тілесні ушкодження, які були небезпечними для життя в момент заподіяння, внаслідок травмування колісною парою вантажного складу потягу, володільцем якого як джерела підвищеної небезпеки є АТ «Українська залізниця», з яким машиніст [PERSON] перебуває у трудових відносинах, та між наїздом потяга на позивача та заподіяння їй тяжких тілесних ушкоджень наявний причинно-наслідковий зв`язок. Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до частин першої, другої, п`ятої статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України). Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого необхідно розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом (частина друга статті 1193 ЦК України). Згідно ч. 3 ст. 1193 ЦК України, вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу (витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо), у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. Положення статті 1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК України), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо). Обов`язок доведення вини, власника або володільця джерела підвищеної небезпеки покладено саме на власника або володільця джерела підвищеної небезпеки. Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 210/5258/16-ц (провадження № 14-463цс18) та постановах Верховного Суду від 08.11.2018 у справі № 336/3665/16-ц (провадження № 61-44173св18), від 26.10.2022 у справі № 243/6516/21 (провадження № 61-4095св22). Верховний Суд у постанові від 21.04.2021 у справі № 450/4163/18 зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. У той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності в частині відшкодування моральної шкоди власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого. Верховний Суд у постанові від 29.12.2022 у справі № 642/4882/20 (провадження № 61-8847св22) дійшов правового висновку, що шкода, спричинена не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого, не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права, власник (володілець джерела підвищеної небезпеки) відповідає за шкоду без врахування вини та може бути звільнений від такої відповідальності лише внаслідок спричинення шкоди за наслідками непереборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. На підтвердження розміру майнової (матеріальної) шкоди, заподіяної внаслідок травмування, у вигляді понесених витрат на лікування позивачем надано копії фіскальних чеків з аптек щодо придбання лікарських засобів на загальну суму 88526,00 грн. Враховуючи те, що витрати на придбання ліків віднесені частиною першою статті 1195 ЦК України до додаткових витрат, понесених в зв`язку з ушкодженням здоров`я, та не підлягають зменшенню незалежно від вини потерпілого, такі витрати в розмірі 88526,00 грн підлягають стягненню з відповідача в повному розмірі, як власника джерела підвищеної небезпеки, яким було заподіяну зазначену шкоду. Визначаючи розмір понесеної нею внаслідок травмування моральної шкоди у розмірі 400000 грн, [PERSON] в позові посилається на те, що завдана їй моральна шкода виявилася у душевних стражданнях та переживаннях. Вона стала інвалідом. У своєму віці стала втрачати нормальні життєві зв`язки та вже ніколи не зможе повернутися до нормального життя молодої людини. У неї вкрай тяжкий стан здоров`я, з нею трапляються нервові зриви. Вона докладає неабияких зусиль для своєї підтримки фізичного та психічного здоров`я. Вона ніколи не зможе реалізувати свої здібності, які були у неї до отримання травм. Згідно п. 2.1, 2.2, 2.5, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених наказом Міністра транспорту України від 19 лютого 1998 року № 54, пішоходам дозволяється переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішохідні мости, переходи, тунелі, переїзди тощо); на станціях, де немає мостів і тунелів, громадянам належить переходити залізничні колії у місцях, обладнаних спеціальними настилами, біля яких встановлені покажчики «Перехід через колії». Перед тим, як увійти в небезпечну зону (ступити на колію), потрібно впевнитись у відсутності поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо). Пішоходам забороняється: ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів; на станціях і перегонах пролізати під вагонами і перелізати через автозчепи для переходу через колію. Виходячи із вищевикладеного, суд приходить до висновку, що травмування [PERSON] стало наслідком її необережності, а саме порушення пунктів 2.1, 2.2, 2.5, 2.9 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті, а також пункту 3 Правил поведінки громадян на залізничному транспорті, тоді як дії локомотивної бригади поїзду відповідали вимогам зазначених вище Правил. Обставин непереборної сили або умислу потерпілої судом не встановлено. В постанові Верховного Суду від 01 грудня 2021 року в справі № 127/13341/20 (провадження № 61-12797св21) викладено правовий висновок, згідно якого у справах щодо відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, суди, встановивши факт завдання моральної шкоди, повинні особливо ретельно підійти до того, аби присуджена ними сума відшкодування була домірною цій шкоді. Сума відшкодування моральної шкоди має бути аргументованою судом з урахуванням, зокрема, визначених у частині третій статті 23 ЦК України критеріїв і тоді, коли таке відшкодування присуджується у сумі суттєво меншій, аніж та, яку просив позивач. Судом відхиляються посилання АТ «Укрзалізниця» у відзиві на позовну заяву, на правові висновки в постанові Верховного Суду від 15 грудня 2020 року в справі № 752/17832/14-ц, згідно якої розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. В правовідносинах, які були предметом розгляду у зазначеній справі, моральна шкода була завдана незаконними діями органів досудового слідства, становило підставу її відшкодування за статтею 1167 ЦК України та нормами Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки є нерелевантними та не стосуються заподіяння шкоди здоров`ю позивача. Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди, суд виходить з того, що позивачу заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок яких вона стала інвалідом першої групи. Тривалість лікування, що супроводжувалося ампутацією кукса лівої руки на рівні в/3 плеча, реабілітацією, що завдавало їй глибокі моральні страждання, на тривалий час істотно змінило її спосіб життя, у тому числі і на майбутнє, оскільки за нею постійно потрібно здійснювати догляд. Відновити становище, яке існувало раніше у житті позивачки не можливо. Суд бере до уваги також те, що травмування позивачки сталося на переході, який хоча й не передбачений для осіб інших, окрім співробітників залізниці, проте є вочевидь переходом, який має бути безпечним для людини в силу своєї функціональності. Разом з тим, відповідачем не доведено, що на такому переході є належний контроль за тим, щоб лише співробітники залізниці могли ним користуватись, або ж відповідний пропускний режим. Таким чином, самі залізничники усвідомлювали та допускали, що при відсутності таких обмежень будь-яка людина може скористатитись переходом, а тому мали б вживати додаткових заходів безпеки на цьому переході. Таким чином, порушення позивачкою правил переходу залізничної колії не є у порівнянні з відповідальність відповідача по організації безпеки переходу таким, щоб стверджувати про відсутність відповідальності останнього або ж зменшенню моральної шкоди з огляду на значні фізичні ушкодження. Враховуючи ступінь фізичних страждань позивача, її переживання в зв`язку з отриманими травмами, недосягнення повноліття на час травмування, тяжкість отриманої травми, суд визначає розмір моральної шкоди в сумі 400000 грн, що буде відповідати засадам розумності, виваженості і справедливості. Позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 1984,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved