Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-23 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] , у якому зазначив, що 18.09.2010 року між ними був зареєстрований шлюб Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 1255. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Просить розірвати шлюб, оскільки шлюбні стосунки припинені з 2023 року, у зв`язку тривалими непорозуміннями та різними поглядами на сімейне життя. На даний час шлюб носить формальний характер, спільне господарство не ведуть. Ухвалою судді Полтавського районного суду Полтавської області від 22.08.2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 24.09.2024 року позовні вимоги про визначення місця проживання дітей залишені без розгляду. У підготовче судове засідання сторони не з`явилися. Позивач [PERSON] надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги про розірвання шлюбу пітримує. Відповідач [PERSON] також надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги про розірвання шлюбу визнає. Відповідно до ч. 2 ст.\~247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 18.09.2010 року Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис № 1255 (а.с. 4). Причиною припинення шлюбних стосунків є діаметрально протилежні погляди на шлюб. Підстав для збереження шлюбу між сторонами судом не встановлено. Спору щодо нажитого в шлюбі майна сторони не заявляли. Згідно п. 10 роз`яснень ППВС України № 378 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ч. 1 ст.\~24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст.\~55\~СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч. ч. 3, 4 ст.\~56\~СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 3 ст.\~105\~СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст.\~110\~СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст.\~112\~СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як вказує ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з положенням ч. 4 ст.\~206\~ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи визнання стороною відповідача позовних вимог, і це визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, аналізуючи зібрані по справі докази, судом з`ясовані фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, і встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам подружжя. Суд вважає, що сім`я розпалася остаточно і зберегти її неможливо, тому згідно зі ст.ст. 110, 112\~СК України позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved