Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-29 00:00:00

АТ «ОТП Банк» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості, в якому просить суд стягнути з [PERSON] на користь АТ «ОТП Банк» за кредитним договором №3000010239 від 31.05.2023 станом на 22.04.2024 у розмірі 34\~666,85 грн., яка складається з заборгованість по тілу кредиту 33\~029,79 грн.; 1\~637,06 грн. заборгованість за відсотками, та судові витрати. Позов мотивований тим, що 31.05.2023 між АТ «ОТП Банк»» та відповідачем укладено кредитний договір №3000010239. Відповідно до умов договору відповідачу позивачем надається кредит в розмірі 46 595 грн. Відповідач, у свою чергу, зобов`язується повернути вказані кошти та сплатити відсотки. Відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань по договору та не погашає заборгованість, яка станом на 22.04.2024 становить 34\~666,85 грн., що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22.07.2024 відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Надано строк відповідачу для подання відзиву на позовну заяву, позивачу - відповіді на відзив та відповідачу на подання заперечення. (а.с.59) 30.09.2024 представник відповідача [PERSON] адвокат Марусич М.С. подав відзив на позовну заяву, в якому просив залишити позовну заяву без розгляду, оскільки [PERSON] допустив прострочення платежів у зв`язку зі станом здоров`я, досудову вимогу відповідач не отримував, проте ним здійснювалось часткове погашення заборгованості, а тому її розмір зменшився. (а.с.79-77) Представник позивача АТ «ОРП Банк» - Лісова В.Ю. у судове засідання не з`явилася, проте надала заяву, в якій просить просив позов задовольнити в повному обсязі, розгляд справи проводити у її відсутність. (а.с.78) Представник відповідача [PERSON] адвокат Марусич М.С. в судовому засіданні підтримав свою позицію, викладену у відзиві, просив позов залишити без розгляду. Зазначив, що оскільки відповідач після 22.04.2024 здійснював погашення кредиту, позивач повинен був подати заяву про зменшення позовних вимог. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи,\~оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 31.05.2023 АТ «ОТП Банк» та [PERSON] підписали кредитний договір №3000010239. Відповідно до умов договору, відповідачу було надано кредит у сумі 46\~595 грн., цільове використання (мета отримання споживчого кредиту) на рефінансування (погашення заборгованості позичальника перед кредитором першої черги (АТ «ОТП Банк») за кредитним першої черги (кредитний договір №2037925484) від 02.11.2021. Дата остаточного повернення кредиту 31.05.2025. Протягом дії кредитного договору для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися фіксована процентна ставка у розмірі 20% річних. (а.с.11-13) Також сторони договору підписали графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту (а.с.14-15), паспорт споживчого кредиту (а.с.16-17) та орієнтовний графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту (а.с.18-19). Отримання відповідачем [PERSON] кредиту підтверджується копією меморіального ордеру №44289539 від 31.05.2023. (а.с. 19) Станом на 22.04.2024 заборгованість [PERSON] перед АТ «ОТП Банк» становить 34\~666,85 грн., яка складається з заборгованість по тілу кредиту 33\~029,79 грн.; 1\~637,06 грн. заборгованість за відсотками, що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с. 10). 02.05.2024 АТ «ОТП Банк» звернулось до [PERSON] з досудовою вимогою, в якій вимагало в сплатити заборгованість, яка станом на 22.04.2024 становила 34\~666,85 грн.(а.с.40-44) Відповідно до довідки про рух коштів по рахунку з 03.01.2024 по 10.09.2024, виданої 10.09.2024 Регіональним відділенням АТ «ОТП Банк» в м. Вінниця, відповідач у період після 22.04.2024 здійснив три платежі на погашення заборгованості по кредиту: 17.05.2024 у сумі 2\~450 грн.; 15.07.2024 у сумі 3\~008,60 грн.; 19.08.2024 у сумі 3\~430 грн. (а.с.80) Відповідно до\~статті 509 ЦК України\~між сторонами виникло зобов`язання - правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Відповідно до ч. 1ст. 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 (Позика) цієї\~глави ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до п. 1ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суми позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів. У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України). За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України). Абзац другий частини другої\~статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді. Відповідно до частини четвертої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», пропозиція укласти електронний договорів (оферту) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозицію укласти договорі є, зокрема, документи (інформація), розміщені у відкритому доступі в мережі Інтернет, які містять істотні умови договору і пропозицію укласти договір на зазначених умовах з кожним, хто звернеться, незалежно від наявності в таких документах (інформації) електронного підпису (стаття 641 ЦК України). Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним (частина п`ята статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із статтею 64 Цивільного процесуального кодексу України, статтею 36 Господарського процесуального кодексу України та статтею 79 Кодексу адміністративного судочинства України (частина 13 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Згідно з п. 1 ч. 1ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з приписом ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з частини першої\~статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини першої\~статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до приписів ч.1ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Нормою ст. 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Отже, факт отримання відповідачем кредиту у сумі 46 595 грн. підтверджений належними, достатніми та допустимими доказами. Відповідач здійснював платежі для погашення заборгованості по тілу кредиту, згідно з розрахунком заборгованості, проте вказані платежі були недостатніми для погашення заборгованості,\~а тому\~сума заборгованості\~по тілу\~кредиту у\~розмірі 33\~029,79 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. (частина перша\~статті 1048 ЦК України). Сторони в договорі про надання кредиту погодили розмір відсотків та порядок їх нарахування. Відповідач умови договору не виконав, а тому у нього виникла заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитом у сумі 1\~637,06 грн. Свого розрахунку заборгованості відповідач не надав, аби спростувати розрахунок позивача. Таким чином, оскільки відповідач умови кредитного договору №3000010239 від 31.05.2023 своєчасно і в повному обсязі не виконував, кредит не сплачував, ним були порушені умови договору та вимоги ст.\~526,\~527,\~530 ЦК України через що станом на 22.04.2024 у нього виникла заборгованість за кредитом у розмірі 34\~666,85 грн., яка складається з заборгованість по тілу кредиту 33\~029,79 грн.; 1\~637,06 грн. заборгованість за відсотками. Доводи представника відповідача, викладені у відзиві, про те, що відповідач частково погасив заборгованість і має намір повністю погасити її в майбутньому, тому позов підлягає залишенню без розгляду, суд до уваги не бере, оскільки вказана обставина не передбачена ст. 257 ЦПК України, а тому вона не може бути підставою для залишення позову без розгляду. Також суд не погоджується з твердженням представника відповідача про те, що вимога про стягнення з відповідача заборгованості станом на 22.04.2024 у розмірі 34\~666,85 грн. задоволенню не підлягає, оскільки після 22.04.2024 відповідач здійснював погашення кредиту, а тому представник позивача повинен був зменшити розмір позовних вимог з огляду на таке. Як вбачається з позовних вимог позивач просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість у сумі 34\~666,85 грн., яка існувала станом саме на 22.04.2024, а згідно з довідкою про рух коштів по рахунку відповідач у період після 22.04.2024 здійснив три платежі на погашення заборгованості по кредиту: 17.05.2024 у сумі 2\~450 грн.; 15.07.2024 у сумі 3\~008,60 грн.; 19.08.2024 у сумі 3\~430 грн. (а.с.80) Отже зазначені платижі були здійснені після 22.04.2024, а тому не були враховані при складанні розрахунку заборгованості. Таким чином, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, і з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №3000010239 від 31.05.2023 у розмірі 34\~666,85 грн., яка існувала станом на 22.04.2024. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позов було задоволено в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 3 028 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved