Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою посилаючись на те, що 09 травня 2006 року він уклав шлюб з відповідачкою, спільне життя з якою не склалося у зв`язку з відсутністю взаєморозуміння, відмінності поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З відповідачкою проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Збереження сім`ї неможливо та суперечить інтересам позивача та відповідачки. Ухвалою судді від 17 вересня 2024 року відкрито провадження в справі, постановлено проводити її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. 30.09.2024 року представником позивача подано клопотання про відмову в стягненні з відповідачки витрат на правову (правничу) допомогу в сумі 5000,00 грн. та витрат зі сплати судового збору. 30.09.2024 відповідачка подала до суду заяву за змістом якої вона визнає вимоги про розірвання шлюбу, просить справу розглянути без її участі. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною четвертою статті 206 Цивільного процесуального\~кодексу України\~(далі\~ ЦПК\~України) передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд встановив, що між сторонами 09 травня 2006 року зареєстровано шлюб, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб, виданого повторно 10 вересня 2024 року, актовий запис №4 (а.с.18). Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , підтвердженням чого є копії свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с. 13,14) Згідно з положеннями статей 21, 24 Сімейного кодексу України (далі СК України), шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положення про добровільність шлюбу встановлені також статтею 51 Конституції України. З положень статті 112 СК України слідує, що суд, при вирішенні справи про розірвання шлюбу, з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявності малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і суперечить інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і може бути розірваним. Позивач [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням його до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Відповідачка [PERSON] визнала позов про розірвання шлюбу у повному обсязі, що вбачається з її письмової заяви від 30.09.2024 та таке визнання не суперечить Закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Повно та всебічно дослідивши матеріали даної цивільної справи, вивчивши обґрунтування заявлених [PERSON] позовних вимог, проти задоволення яких відповідачка [PERSON] не заперечує, подала заяву про визнання позову, суд доходить до висновку, що шлюб між сторонами не може бути збережений. Факти, викладені у позовній заяві свідчать про те, що шлюб між сторонами фактично припинився, спільне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим, шлюбні стосунки сторони не підтримують, та формальне існування шлюбу обмежує особисту свободу позивача й порушує його особисті інтереси, що мають істотне значення. Відтак суд доходить висновку, що заявлені [PERSON] позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Суд констатує, що представником позивача заявлено клопотання про відмову позивача від стягнення з відповідачки витрат на правову (правничу) допомогу в розмірі 5000,00 грн. та сплаченого судового збору у розмірі 1211,20 гривень. З врахуванням положень ст. 13 ЦПК України суд залишає за позивачем понесені ним судові витрати в справі. На підставі статей 105, 110, 112 СК України та

Outcome: approved