Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-01 00:00:00

І. Зміст позовних вимог. У березні 2024р. представник позивача звернувся до суду з позовом до Київської міської ради про встановлення факту постійного проживання позивача за адресою: [ADDRESS] разом із [PERSON] станом на [INFO]; визнання за [PERSON] право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] , [INFO] , визнання за позивачем права власності на грошовий вклад на рахунку [NUMBER] , відкритому спадкодавцем в АТ «Державний експортно-імпортний банк України» у розмірі 31 759,07 грн. з нарахованими відсотками в порядку спадкування після смерті матері [PERSON] , [INFO] . В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що [PERSON] , [INFO] є сином померлої [PERSON] [INFO] [PERSON] приватизувала квартиру [ADDRESS] . [INFO] померла [PERSON] [INFO] помер -батько позивача [PERSON] . На час відкриття спадщини [PERSON] був зареєстрвоаний за адресою: [ADDRESS] . Попри це, він на день смерті [PERSON] (мати позивача) фактично проживав за адресою: [ADDRESS] та здійснював постійний догляд за своєю матір`ю [PERSON] . Будь-які інші особи у квартирі не проживали та не були зареєстровані. 08.01.2024р. [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса КМНО Лішневської О.Г. із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилося після померлої матері [PERSON] , [INFO] . Проте постановою від 08.01.2024р. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу, у зв `язку з тим, що він пропустив 6-ти місячний строк для прийняття спадщини. Метою позивача при зверненні до суду є встановлення факту його постійного проживання разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини та визнання права власності на майно (квартиру, гроші на рахунку в АТ «Державно експортно-імпортний банк України»), що входять до спадкової маси. Вказує, що з лютого 2023р. позивач викликав таксі, замовляв доставку їжі, лікарських засобів за адресою фактичного проживання: [ADDRESS] та сплачував за отримані товари та послуги зі своєї банківської картки. Також, оскільки позивач фактично проживав у квартирі , просить визнати за ним право власності. ІІ. Процесуальні рішення у справі. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 01.04.2024р. відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 21.05.2024р. витребувано докази у справі. Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 02.07.2024р. закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. ІІІ. Позиції учасників судового провадження. Позивач та його представник у судовому засідання позов підтримали та просили задовольнити з підстав викладених у позові. Представник Київської міської ради подала пояснення в яких вказала, що спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись у нотаріальну контору, після чого вважаєьться, що прийняв спадщину. Отже, [PERSON] потрібно поновити строк для подання заяви про прийняття спадщини, а не встновлювати факт постійного проживання разом із спадкодавцем. Просить прийняти рішення, згідно норм чинного законодавства та слухати справу у відсутності представника. Приватний нотаріус КМНО у судове засідання не з`явилася, повідомлялася належним чином про день, час та місце розгляду справи, причини неявки суду не відомі. У встановлений строк пояснення на позовну заяву не надала, суд вирішує справу за наявними матеріалами. ІV. Фактичні обставини встановлені судом та норми права,які підлягають застосуванню та мотиви суду,щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. 12.06.1985 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюбу/а.с. 13/. Від вказаного шлюбу народився син [PERSON] /а.с.14/. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 05.03.1999р. квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] /а.с.15/. [INFO] [PERSON] померла (мати позивача) /а.с.16/. [INFO] помер батько позивача [PERSON] /а.с.17/. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина щодо майна померлої. Встановлено, що позивач 08.01.2024р. звернувся до приватного нотаріусу КМНО Лішневського О.Г. про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] . Постановою від 08.01.2024р. позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом , оскільки пропустив 6-ти місячний строк для прийняття спадщини, встановлений ст. 1270 ЦК України/а.с.18/. Відповідно до положень ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму ВСУ України від 30.05.2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст. 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно). Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом. Акт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з п. п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає із п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Позивач вказує, що з лютого 2023р. викликав таксі, замовляв доставку їжі, лікарських засобів за адресою фактичного проживання [ADDRESS] та сплачував за отримані товари та послуги зі своєї банківської картки. В той же час, виклик таксі, доставка їжі, лікарських засобів за адресою [ADDRESS] , суд оцінює критично, оскільки вказане не може свідчити про постійне проживання за вказаною адресою. Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем недоведено факт постійного проживання за адресою [ADDRESS] разом із [PERSON] станом на [INFO], а тому позов є не обґрунтованим та не доведеним матеріалами справи. Також, відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред `являти позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, якій засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Крім того, слід вказати, що приватним нотаріусом постановою від 08.01.2024р. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв `язку з пропуском 6-ти місячного строку для прийняття спадщини встановленого ст. 1270 ЦК України. Після вирішення питання щодо пропуску 6-ти місячного строку для прийняття спадщини, спір про право на майно може бути вирішений у позасудовому порядку. Тобто, судом встановлено, що обраний позивачем спосіб захисту є неефективним. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed