Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] , у якій просить стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 43450,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09.02.2023 позивач надав [PERSON] у борг грошові кошти в сумі 43450,00 грн., які останній зобов`язався повернути до 09.03.2023. У вказаний строк відповідач кошти не повернув, жодних дій, для того аби виконати свої зобов`язання належним чином не вчинив, в тому числі на момент звернення до суду. За таких обставин просить стягнути з відповідача вищевказану суму боргу. Ухвалою від 31.01.2024 судом відкрито провадження, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Заочним рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 21.03.2024 позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики задоволено у повному обсязі, стягнуто з відповідача заборгованість за договором позики від 09.02.2023 в розмірі 43450,00 грн. та 1073,60 грн. судового збору. Ухвалою суду від 17.07.2024 [PERSON] поновлено строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, заяву про перегляд заочного рішення задоволено, скасовано заочне рішення Лебединського районного суду Сумської області від 21.03.2024. Судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 21.08.2024. 21.08.2024 представник відповідача подала до суду відзив у якому проти задоволення позовних вимог заперечувала, зазначила, що [PERSON] не визнає заявлені позовні вимоги, стверджує, що коштів від позивача він не отримував, а підпис на розписці належить не йому, а іншій особі. В якості заперечень на позов також вказала наступні обставини: з серпня 2022 року відповідач проживає в м. Ужгород де за оголошенням знайшов роботу в службі таксі. Був оформлений контракт про прийняття на роботу, копії якого відповідачу надано не було. На початку лютого 2023 року за участі та вини [PERSON] сталася ДТП в результаті якої пошкоджено службовий автомобіль після чого [PERSON] вирішив звільнитися. Відповідачу також повідомили, що йому необхідно сплатити за ремонт пошкодженого автомобіля, оскільки автомобіль не було застраховано. [PERSON] запросили у приміщення офісу де запропонували сплатити кошти за ремонт або самостійно відремонтувати автомобіль. Оскільки грошей [PERSON] не мав, йому запропонували надати кошти на ремонт, на що він погодився. Йому продиктували текст розписки, яку він написав власноручно, однак підпису не ставив та попросив передати кошти. Кошти надані не були у зв`язку із чим він відмовився ставити підпис під розпискою. Наступного дня відповідачу повідомили, що грошей йому не буде надано, а тому він вважав, що автомобіль буде відремонтовано за рахунок страхової компанії та з часом забув про дану подію. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечувала, посилаючись на доводи, викладені у відзиві. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] отримав від [PERSON] у борг 43450,00 грн., що підтверджується копією розписки від 09.02.2023. Також [PERSON] зобов`язався повернути указаний борг у повному обсязі у строк до 09.03.2023 (а.с. 4). Представник відповідача заперечуючи проти позовних вимог, посилалась на той факт, що боргову розписку [PERSON] не підписував зазначивши при цьому, що відповідач власноручно склав розписку під тиском. Однак, до відзиву не було додано жодного доказу на підтвердження обставин, які у ньому зазначені. Про відсутність будь-яких доказів на підтвердження заперечень, представник відповідача підтвердила у судовому засіданні. Також відповідачем та його представником не було надано доказів того, що розписку він склав під тиском інших осіб, як то звернення до поліції з приводу вчинення кримінального правопорушення (наприклад ст. ст. 189, 355 КК України) тощо. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦПК України якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Аналіз викладених вище норм вказує, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Суд вважає, що надана позивачем розписка від 09.02.2023 є належним доказом укладення між сторонами договору позики на указану в ній суму 43450,00 грн., оскільки підтверджує як його укладення так і умови договору: суму позики, зобов`язання та дати повернення боргу, а також засвідчує отримання відповідачем (боржником) від кредитора (позивача) вказаної грошової суми. Розписка також підтверджує право позивача вимагати від відповідача повернення суми боргу і обов`язок відповідача повернути такий борг. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем та його представником не було доведено наявність обставин на які вони посилалися як на підставу своїх заперечень проти позову. Натомість представник відповідача визнала, що розписку [PERSON] склав власноручно. Текст розписки унеможливлює інше тлумачення її змісту окрім як намір отримання позики в указаній в ній сумі. Оскільки відповідач суму позики у встановлений договором строк не повернув, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1073,40 грн.

Outcome: approved