Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-30 00:00:00

У травні 2024 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до територіальної громади м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Аршава Інна Олександрівна, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] померла дружина позивача [PERSON] , про що складений відповідний актовий запис № 4928 від 16.11.2023, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Після смерті дружини відкрилась спадщина у вигляді квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Позивач є особою похилого віку, тому після поховання дружини у нього різко погіршився стан здоров`я, він перебував у стресовому, депресивному стані через смерть близької людини, тому не міг думати про юридичні питання оформлення спадщини, та не знав, що законодавством встановлено шестимісячний строк для прийняття спадщини. У травні 2024 року [PERSON] хворів, перебував на лікарняних, у зв`язку з чим пропустив строк для прийняття спадщини. 15 травня 2024 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Аршави І.О. із заявою про прийняття спадщини. Однак виявилось, що позивачем пропущено строк для прийняття спадщини усього на кілька днів, тому нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Позивач вважає, що ним пропущено строк для прийняття спадщини з поважних причин, через необізнаність про строки прийняття спадщини, стан здоров`я, похилий вік, воєнний стан. Тому просить суд визначити [PERSON] додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , протягом двох місяців з моменту набрання судовим рішенням законної сили. Відповідач подав відзив на позовну заяву, де зазначено, що не можуть бути визнані поважними причини для надання додаткового строку для прийняття спадщини необізнаність щодо строку та порядку подання заяви, похилий вік, незнання про існування заповіту, відсутність коштів, несприятливі погодні умови. Ураховуючи досить тривалий час, який минув з моменту смерті [PERSON] , відповідач вважає, що встановити поважність причин для не звернення у визначений законодавством термін з заявою про прийняття спадщини та вважати їх поважними не вбачається можливим. Виходячи з викладеного, відповідач просить відмовити у задоволенні позову [PERSON] у повному обсязі. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2024 року закрито підготовче засідання, справа призначена до судового розгляду. В судовому засіданні [PERSON] підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити. Представник відповідача пані [PERSON] заперечувала проти задоволення позову, просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. Приватний нотаріус в судове засідання не з`явилась, подала заяву відповідно до якої просила розглянути справу у її відсутність. Дослідивши докази у справі, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, зважаючи на наступне. У відповідності до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частинами 1,\~2\~ст.\~5\~ЦПК України\~передбачено,\~що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч.1\~ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, ц ивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У відповідності до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , актовий запис № 4928 від 16.11.2023. Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , з 29 червня 1984 року і до дня смерті, [INFO] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, [PERSON] є чоловіком (вдівцем) померлої [PERSON] і єдиним спадкоємцем за законом. 15 травня 2024 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Аршави І.О. із заявою про прийняття спадщини. Проте у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини нотаріусом відмолено у видачі свідоцтва про право на спадщину. У відповідності до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини згідно до ст.1218 ЦК України входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно до ч.1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч.2 цієї статі часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Згідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У відповідності\~до ст.1223\~цього Кодексу\~право на\~спадкування мають\~особи,\~визначені у\~заповіті.\~У разі\~відсутності заповіту,\~визнання його\~недійсним,\~неприйняття спадщини\~або відмови\~у її\~прийняття спадкоємцями\~за заповітом,\~а також\~у разі\~не охоплення\~заповітом усієї\~спадщини право\~на спадкування\~за законом\~одержують особи,\~визначені у\~статтях 1261-1265\~цього Кодексу.\~ Згідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно до ч.2 цієї статті - не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Відповідно до ч.1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. У відповідності до ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно до ч.2 цієї статті - якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців. Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі №643/3049/16-ц (провадження № 61-39398св18), від 11 листопада 2020 року у справі № 750/262/20 (провадження № 61-14038св20), від 03 березня 2020 року у справі № 145/148/20 (провадження № 61-16153св20). Про свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у випадку доведеності факту необізнаності спадкоємця про існування заповіту вказано також у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц, від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 28 жовтня 2019 року у справі № 761/42165/17, від 06 червня 2018 року у справі № 315/765/14-ц. Так, зокрема, стан здоров`я, похилий вік спадкоємця, а також тривала хвороба, є поважними причинами пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] є особою похилого віку, тривалий час проживав з померлою за однією адресою, страждає на низку захворювань, тобто має незадовільний стан здоров`я. Після смерті дружини, позивач тривалий час перебував у стресовому, депресивному стані через смерть дружини, тому не мав змоги звернутись до нотаріуса вчасно. Відповідно до довідки з місця роботи від 23.05.2024, позивач перебував на лікарняному з 02 по 06 травня 2024 року. Таким чином, позивач унаслідок стану здоров`я не міг вчасно звернутись до нотаріуса та подати відповідну заяву. Суд також враховує, що позивач фактично вчасно відвідав нотаріуса, проте остання не прийняла у нього відповідну заяву через брак часу та завантаженість у роботі, що підтверджено в судовому засіданні. Позивачем пропущено відповідний строк на 6 днів, тому суд вважає, що [PERSON] незважаючи на стан здоров`я та похилий вік, вжив всіх залежних від нього заходів для своєчасного звернення до нотаріуса. Тому такі обставини є об`єктивними, непереборними та істотними труднощами, тому відповідно до положень ч. 3 ст.1272 ЦК визнаються судом поважними для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності та розумності, суд керується аксіомою цивільного судочинства: "Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem", яка означає «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права». Гарантоване\~статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~право на справедливий суд включає в себе принцип доступу до суду, ефективність якого обумовлюється тим, що особі має бути забезпечена можливість звернутися до суду за вирішенням певного питання, і що держава не повинна чинити правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права. Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України", заява N 4909/04, від 10 лютого 2010 року). У постанові Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17 зроблено висновок, що «право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними». Зважаючи на поважність причин пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд вважає, що є підстави для задоволення позову та визначення позивачу додаткового строку в два місяці для подачі до нотаріуса заяви про прийняття спадщини після смерті дружини. Відтак, позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову\~на відповідача. Проте оскільки Дніпровська міська рада не порушувала ніяких права позивача, суд вважає доцільним віднести судові витрати на рахунок позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved