Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-25 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду до відповідачки [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання дитини. В обґрунтування посилається на те, що від шлюбу з колишньою дружиною [PERSON] має неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 21.01.2013 року у справі №2-8016/12, яке набрало законної сили 04.04.2013 року, з нього на користь відповідачки [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно починаючи з 13.09.2012 року та до повноліття дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, він проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] . За час спільного проживання у них народився син [PERSON] , [INFO] , шо підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 28.07.2022 року у справі №753/16896/21, [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] [INFO] , та стягнуто аліменти на його утримання у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно починаючи з 17.08.2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Посилаючись на те, що Дарницьким районним судом міста Києва у рішенні від 28.07.2022 року про стягнення з нього аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , не було враховано, що у [PERSON] вже є донька на яку він сплачує аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, на підставі рішення Дарницького районного суду міста Києва від 21.01.2013 року у справі №2-8016/12, з нього стягуються аліменти на утримання двох дітей у розмірі 1/2 частки заробітку (доходу). Просить суд зменшити розмір аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , з 1/4 до 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходів) платника аліментів. Ухвалою суду від 22.11.2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання (а.с. 29). 11.12.2023 року від відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого посилається на те, що позивач 13 років переховувався і ухилявся від сплати аліментів на доньку, у зв`язку з чим було відкрите кримінальне провадження. У 2014 році він був позбавлений батьківських прав відносно доньки рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 28.11.2014 року у справі №753/15136/14-ц. Вихованням, утриманням і забезпеченням неповнолітньої дитини всі ці роки вона займається самостійно. Бажання спілкуватися або налагодити контакт з дитиною у позивача не було. З 09.05.2022 року вона з донькою проживає у Канаді, донька навчається, планує вступати до вищого навчального закладу, їй також необхідне лікування, а тому донька потребує фінансової допомоги від батька. Просила суд відмовити у задоволенні вимог у повному обсязі (а.с. 35-69). 12.02.2023 року від представника позивача [PERSON] надійшла заява про залишення позову без розгляду в частині вимог до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з 1/4 до 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходів) (а.с. 100). Ухвалою суду від 21.05.2024 року позов в частині вимог до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з 1/4 до 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходів) залишено без розгляду та продовжено розгляд справи в частині вимог до [PERSON] про зменшення розміру присуджених аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , з 1/4 до 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходів) (а.с. 111). Ухвалою суду від 21.05.2024 року закрито підготовче провадження у справі, призначено розгляд справи по суті. У судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, в попередніх судових засіданнях представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, заяв про розгляд справи у відсутність позивача не надходило (а.с. 122-123). У судовому засіданні відповідачка [PERSON] не заперечувала проти розгляду справи за відсутності позивача, просила відмовити у задоволенні позову. Заслухавши позицію відповідачки, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що позивач є батьком двох дітей, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с. 9, 12). Згідно рішення Дарницького районного суду міста Києва від 21.01.2013 року у справі №2-8016/12, яке набрало законної сили 04.04.2013 року, з нього на користь відповідачки [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), щомісячно починаючи з 13.09.2012 року та до повноліття дитини, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі цього рішення суду, 12.04.2013 року було видано виконавчий лист (а.с. 10). Згідно рішення Дарницького районного суду міста Києва від Дарницького районного суду міста Києва від 28.07.2022 року у справі №753/16896/21, [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] та стягнуто аліменти на його утримання у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з 17.08.2021 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 13-17). В обґрунтування поданого позову позивач [PERSON] зазначив, що на даний час з нього стягуються аліменти на утримання двох дітей на підставі судових рішень, при ухваленні яких було не враховано, що на утриманні позивача є ще одна дитина. Таким чином, посилається на зміну сімейного та матеріального стану, що на його думку є самостійними підставами для зміни розміру аліментів. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно до ч. 3ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів: а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як у бік погіршення так і у бік покращення. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Аналізуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, суд приходить до висновку, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. У статті 192 СК України наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Тому, виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду. Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього. Крім того, пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі № 6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннямист.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тількист.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, належних та допустимих доказів того, що з моменту винесення рішення про стягнення аліментів суттєво погіршився матеріальний стан позивача або стан його здоров`я, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, суду не надано. В той же час, довідок про доходи позивача до суду не надано, аналогічно як і відомостей про сімейний стан та про виконання судових рішень про стягнення аліментів на утримання іншої дитини. Суд прийшов до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову [PERSON] , оскільки належними та допустимими доказами позивачем не підтверджено погіршення його майнового стану, а наявність іншої дитини від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Така зміна можлива лише в разі доведення позивачем належними та допустимими доказами факту погіршення майнового стану платника аліментів, у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу. Аналогічний за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20), від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21). Крім того, Верховний Суд наголошував на тому, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою. Твердження позивача про те, що він має на утриманні іншу малолітню дитину від іншого шлюбу та сплачує аліменти є неспроможними, оскільки права однієї дитини не можуть порушуватися за рахунок іншої, а судом стягнуто аліменти в мінімальному розмірі, який гарантовано державою. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Таким чином, враховуючи вищевикладене та те, що належних доказів в обґрунтування позову не надано, суд не вбачає підстав для задоволення вимог про зміну розміру аліментів, а тому відмовляє в задоволенні позову. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, то відповідно до ст.141ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed