Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-08 00:00:00

У серпні 2024 року [PERSON] , від імені якої діє представник [PERSON] , шляхом формування документа в системі «Електронний суд», звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання права власності в порядку спадкування за законом на недоотриману пенсію, в обґрунтування якого зазначила, що [INFO] в місті Артемівськ (назва міста після декомунізації - м. Кипуче) Луганської області померла її матір [PERSON] , [INFO] . 02.05.2023 [PERSON] звернулась до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, внаслідок чого державним нотаріусом Мельник М.П. була заведена спадкова справа №543/2023. 10 листопада 2023 року державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Мельник М.П. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з неможливістю підтвердити дані, щодо заповіту, посвідченого Першою Луганською державною нотаріальною конторою від 23 серпня 1995 року за реєстровим № 2-6603 та неможливістю отримати його належним чином засвідчену копію. Спадщина, яка відкрилася після смерті [PERSON] , складається з недоотриманої пенсії. У березні 2024 року державний нотаріус повідомив позивачу, що розмір недоотриманої пенсії складає близько 185000 грн. Листом № 2000-0202-8/62842 від 15.04.2024 Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повідомило, що відповідно до частини першої статті 46 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Виплата пенсії померлої припинена з 01.05.2018 року та заяв щодо виплат недоотриманої пенсії померлої [PERSON] до ГУ ПФ України в Харківській області не надходило. Позивач зазначає, що була зареєстрована та тривалий час, до вимушеного переселення, проживала разом із померлою за однією адресою, у зв`язку з чим нею було одночасно було подано державному нотаріусу заяву про прийняття спадщини та заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, на підставі чого була заведена спадкова справа № 543/2023. Після заведення спадкової справи нотаріусом встановлено наявність заповіту, посвідченого Першою Луганською державною нотаріальною конторою від 23 серпня 1995 року, за реєстровим № 2-6603, у Спадковому реєстрі № 2307644, заповідач [PERSON] , РНОКПП не зазначено, дата та місце народження не відоме, місце зберігання Луганський обласний державний нотаріальний архів. В подальшому Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції повідомило, що документи нотаріального діловодства та архіву, які зберігались у Луганському обласному державному нотаріальному архіві, що знаходився у місті Луганськ, не були вивезені та залишилися на тимчасово окупованій території, у зв`язку з чим до деокупації міста Луганськ Луганський обласний державний нотаріальний архів не зможе надати запитувану інформацію. Таким чином, отримати додаткову інформацію, щодо заповіту, посвідченого Першою Луганською державною нотаріальною конторою є неможливим. Позивач зазначає, що навіть у тому випадку, якщо заповіт був дійсно складено померлою [PERSON] , невстановленим спадкоємцем за заповітом пропущено передбачений ст. 1270 Цивільного кодексу України строк для прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] . а тому він вважається таким, що не прийняв спадщину. При цьому у спадковій справі, крім заяв [PERSON] , інших звернень не було та інших спадкових справ щодо майна померлої не відкривалось. Також до ГУ ПФ України в Харківській області не надходило заяв щодо виплат недоотриманої пенсії померлої [PERSON] , що свідчить про те, що інші особи, які б могли претендувати на майно яке залишилось після смерті [PERSON] , відсутні. На переконання позивача, її матір не могла укласти заповіт, оскільки в 1995 році вона допомагала [PERSON] у догляді за нещодавно народженою дитиною. В період складення заповіту матір позивачки не відлучалась з населеного пункту, а тому не мала об`єктивної можливості скласти зазначений заповіт. У випадку, якщо б [PERSON] знадобились послуги нотаріуса, вона б могла звернутися до нотаріусів, які здійснюють свою діяльність в межах Артемівського міського нотаріального округу чи до нотаріусів тих нотаріальних округів, які знаходились значно ближче, ніж нотаріуси Луганського міського нотаріального округу. Отже, відсутні об`єктивні дані, що дозволяють беззаперечно встановити, що наведений у спадковому реєстрі заповіт складений саме матір`ю позивачки [INFO] , а не іншою особою, що має ті ж прізвище, ім`я та по-батькові. Таким чином, як зазначає позивач, вона з незалежних від неї причин не може отримати свідоцтво про право на спадщину за законом та розпорядитися спадковим майном на власний розсуд. Щодо розміру позовних вимог позивач зазначає, що обмеження відповідачем виплати недоотриманої за життя пенсії спадкодавця трьома роками в порядку спадкування не відповідає вимогам ст. 1227 ЦК України, а посилання відповідача на ст. 46 та ст. 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є необґрунтованим. Зокрема, [PERSON] недоотримала пенсійні виплати за період з 01.05.2018 р. по 31.08.2022 року, що складає 51 місяць. ГУ ПФ України в Харківській області повідомлено, що розмір недоотриманої пенсії складає близько 185000 грн, обрахована за останні три роки до моменту звернення до органу пенсійного фонду. При цьому, позивач зазначила, що визначити точну суму позовних вимог буде можливо після отримання інформації щодо щомісячного нарахування та виплати пенсійних сум [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] , за період з 01 травня 2018 року по 31 серпня 2022 року. [PERSON] просила суд визнати за нею право власності на недоотриману пенсію у сумі 185000 грн., за період з 01.05.2018 по 31.08.2022, яка належала [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , в порядку спадкування за законом, та стягнути її з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області. У відзиві на позовну заяву Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області просило суд відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі з наступних підстав. Так, [PERSON] перебувала на обліку в головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області як внутрішньо переміщена особа та отримувала пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Відповідно до списків наданих міграційною службою України в травні 2018 виплату пенсії [PERSON] припинено з 01.05.2018 року. Пенсія за період з 01.05.2018 по 31.07.2021 не нараховувалась. Заява про поновлення виплати пенсії від [PERSON] до управління не надходила. [PERSON] померла [INFO] . Посилаючись на ч. 1 ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до якої, нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, відповідач зазначає, що розмір недоотриманої пенсії буде змінено в залежності від дати подання спадкоємцем заяви на недоотриману пенсію з відповідними документами. Недоотримана пенсія розрахована за період з 01.08.2021 по 31.08.2022. У відповіді на відзив на позовну заяву [PERSON] , від імені якої діє представник [PERSON] , зазначила, що суми соціальних виплат (у даному випадку пенсії), які перейшли у спадщину, передаються членам сім`ї спадкодавця, до того ж незалежно від того, чи виступають вони одночасно спадкоємцями після його смерті. При цьому, сумами пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, слід вважати і суми пенсії, які не були отримані пенсіонером за життя. З наведеного вбачається, що сума недоотриманої пенсії змінила свій правовий статус і є вже не пенсією, недоотриманою пенсіонером, а коштами, які увійшли до складу спадщини і подальше правове регулюванню переходу права на ці кошти іншим особам регулюються нормами Цивільного кодексу України про спадкові відносини, а не положеннями ст. 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Зазначена норма Закону №1058, регулює правовідносини щодо виплати пенсії за минулий час, які склалися між органами ПФУ та живими отримувачами пенсії, яку вони не отримали з власної вини чи з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, а не з членами їх сім`ї та/або спадкоємцями. Позивач зазначає, що їй було відомо, що [PERSON] з травня 2018 року до дня своєї смерті пенсійні виплати не отримувала, причини цього були невідомі як померлій так і позивачу. З листа відповідача на запит нотаріуса та на адвокатські запити вбачається про надання неповної інформації щодо суми недоотриманої пенсії [PERSON] , за період з 01 травня 2018 року по 31 серпня 2022 року, оскільки відповідач надає інформацію про нараховану пенсію померлої лише за період не більше ніж за три роки до дня звернення, та приховуючи необхідну задля ефективного захисту прав та законних інтересів позивача інформацію. Позивач зазначає, що пенсійні виплати [PERSON] було припинено відповідно до списків наданих міграційною службою України, проте відповідач рішення Пенсійного фонду України, його територіальних органів, які б підтверджували законні підстави для припинення виплати пенсії померлій у період з 01 травня 2018 року по 31 серпня 2021 року, не надав, хоча зазначена дія (припинення виплати) має бути оформлена рішенням Пенсійного фонду України. При цьому, навіть у разі припинення виплати пенсії, то вона не може не нараховуватися, адже частиною 1 статті 49 вищезазначеного Закону передбачені підстави саме припинення виплати пенсії, а не припинення її нарахування. Оскільки у відзиві на позовну заяву Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області не спростувало твердження та аргументи позивача стосовно суті позовних вимог, тому позивач просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Ухвалою суду від 02 серпня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Крім того, цією ж ухвалою витребувано у державного нотаріуса Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Мельник Марії Петрівни належним чином засвідчену копію спадкової справи № 543/2023 в реєстрі 70593927, заведену 02 травня 2023 року після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області інформацію щодо розрахунку належних до отримання та помісячного нарахування й виплати пенсійних сум [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] , за період з 01 травня 2018 року по 31 серпня 2022 року. 08 серпня 2024 року до суду надійшла заява Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про виконання ухвали про витребування доказів, до якої долучено Довідку щодо недоотриманої пенсії [PERSON] , [INFO] , за період з серпня 2021 року до серпня 2022 року. 27 серпня 2024 року судом на електронну пошту Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області надіслано електронний лист «Щодо виконання ухвали суду», в якому зазначено, що ухвала суду від 02 серпня 2024 року в частині надання розрахунку належних до отримання та помісячного нарахування й виплати пенсійних сум [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] , за період з 01 травня 2018 року по 31 серпня 2021 року посадовими особами Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області не виконана без поважних причин, оскільки причини невиконання судового рішення, яке набрало законної сили, суду не повідомлено. Наголошено на необхідність Головному управлінню Пенсійного фонду України в Харківській області виконати у повному обсязі ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 серпня 2024 року у справі № 638/10956/24 у строк 10 днів з дня отримання копії ухвали або повідомити причини неможливості виконання ухвали суду. Під час підготовчого провадження, а саме 10 вересня 2024 року, [PERSON] , від імені якої діє представник [PERSON] , звернулася до суду із заявою про збільшення позовних вимог, в якій просила суд визнати за нею право власності на недоотриману пенсію у сумі 341066,25 грн. (триста сорок одну тисячу шістдесят шість гривень двадцять п`ять копійок), за період з 01.05.2018 по 31.08.2022, яка належала [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , в порядку спадкування за законом та стягнути її з Головного управління пенсійного фонду України в Харківській області ЄДРПОУ - 14099344. Заява про збільшення позовних вимог мотивована тим, що згідно з розрахунком, наданим відповідачем, розмір пенсійного забезпечення померлої [PERSON] за період з серпня 2021 року до листопада 2021 року складав 6454,65 грн. за місяць, за період з грудня 2021 року до лютого 2022 року складав 6518,43 грн. за місяць, за період з березня 2022 року до серпня 2022 року складав 7327,99 грн. за місяць. Враховуючи часткову появу відомостей щодо розрахунку належних до отримання та помісячного нарахування й виплати пенсійних сум [PERSON] за період з серпня 2021 року по серпень 2022 року розмір недоотриманої пенсії становить 89341,83 грн. За період з травня 2018 року до липня 2021 року, що складає 39 календарних місяців. Оскільки відповідач відомостей не надав, тому позивач для розрахунку суми недоотриманої пенсії за вказаний вище період взяв розмір найближчого помісячного нарахування суми пенсійної виплати, а саме за серпень 2021 року, що складає 6454,65 грн. Таким чином за цей період розмір недоотриманої пенсії становить: 6454,65 * 39 = 251731,35 грн, а загальний розмір недоотриманої за життя пенсії [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] , за період з травня 2018 року по серпень 2022 року становить: 89341,83 + 251731,35 = 341066,25 грн. Ухвалою суду від 11 вересня 2024 року прийнято до розгляду заяву [PERSON] , від імені якої діє представник [PERSON] , про збільшення позовних вимог у цивільній справі. Листом від 12 вересня 2024 року за № 2000-0805-7/162228 Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повідомило, що суму недоотриманої пенсії [PERSON] розраховано відповідно до чинного законодавства. Також 12 вересня 2024 року до суду з Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори надійшла копія спадкової справи № 543/2023, в реєстрі 70593927, заведена 02 травня 2023 року після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] Ухвалою суду від 25 вересня 2024 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні, про що повідомлено сторін. В судове засідання сторони не з`явилися, представник позивача та представник відповідача надали заяви про розгляд справи за їх відсутністю сторін, представник позивача позовні вимоги підтримав, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] в місті Артемівськ Перевальського району Луганської області померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] , виданим 27 квітня 2023 року Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис № 851. [PERSON] , [INFO] , є дочкою [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 14.03.1964 року, виданим Ящиковською селищною радою Комунарського району Луганської області (актовий запис №97), відповідно до якого [PERSON] народилась [INFO] , її батьками є: батько [PERSON] , мати [PERSON] ; Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00003420847 від 04 червня 2010 року, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Перевальського районного управління юстиції Луганської області, відповідно до якого [PERSON] 04 жовтня 1994 року зареєструвала шлюб з [PERSON] , актовий запис № 53, у зв`язку з чим змінила прізвище на « [PERSON] ». Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої увійшла недоотримана за життя пенсія. Місцем відкриття спадщини є м. Артемівськ (назва міста після декомунізації - м. Кипуче) Перевальського району (нині Алчевський район) Луганської області. Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України з 24 лютого 2022 року в Україні було введено воєнний стан строком на 30 діб. В подальшому строк введення воєнного стану продовжувався і станом на сьогодні він продовжує діяти. Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 був затверджений Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією. Відповідно до цього переліку вся територія Алчевського району Луганської області з 07.04.2014 р. є тимчасово окупованою Російською Федерацією територією України. Згідно з відомостями паспорта громадянина України Серія [NUMBER] [PERSON] з 17 лютого 1995 року до дня смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала разом зі спадкодавцем за адресою: [ADDRESS] . 02 травня 2023 року [PERSON] звернулася до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, на підставі чого заведено спадкову справу № 543/2023, номер у спадковому реєстрі 70593927, щодо майна померлої [INFO] [PERSON] . Державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Мельник Марією Петрівною отримано Інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 72319300 від 02 травня 2023 року, якою підтверджено відсутність у Спадковому реєстрі заведених спадкових справ та виданих свідоцтв про право на спадщину щодо майна померлої [PERSON] , яка померла у 2022 році. Крім того, державним нотаріусом Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Мельник Марією Петрівною отримано Інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 72319312 від 02 травня 2023 року, відповідно до якої встановлено наявність заповіту, посвідченого Першою Луганською державною нотаріальною конторою від 23 серпня 1995 року, за реєстровим № 2-6603, номер у спадковому реєстрі: 2599305, складеним заповідачем « [PERSON] », РНОКПП: архівний документ, дата і місце народження: невідомо. Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції листом № 10804/10378-26-24/15.1 від 21 лютого 2024 року повідомило державному нотаріусу Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори, що документи нотаріального діловодства та архіву, які зберігались у Луганському обласному державному нотаріальному архіві, що знаходився у місті Луганськ, не були вивезені та залишилися на тимчасово окупованій території, у зв`язку з чим до деокупації міста Луганськ Луганський обласний державний нотаріальний архів не зможе надати запитувану інформацію. В матеріалах спадкової справи відсутні відомості про наявність інших спадкоємців окрім [PERSON] , які у встановленому законом порядку прийняли спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . 10 листопада 2023 року [PERSON] звернулася до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Дванадцятої київської державної нотаріальної контори Мельник М.П. від 10 листопада 2023 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, з тих підстав, що неможливо підтвердити дані, щодо заповіту, посвідченого Першою Луганською державною нотаріальною конторою від 23 серпня 1995 року за реєстровим № 2-6603, та неможливо отримати його належним чином засвідчену копію. Щодо наявності підстав для судового захисту спадкових прав позивачки шляхом визнання за нею в порядку спадкування за законом права власності на спадкове майно, суд зазначає наступне. Конституцією України (стаття 41) та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом., а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (1261 ЦК України). Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. У справі, що розглядається, встановлено, що дочка [PERSON] [PERSON] , будучи спадкоємцем першої черги за законом, була зареєстрована та проживала разом з матір`ю (спадкодавцем) на час її смерті, після смерті матері не заявила про відмову від спадщини, у зв`язку з чим вважається такою, що прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] . Дослідженням копії спадкової справи встановлено, що інші спадкоємці [PERSON] , які у встановленому законом порядку прийняли спадщину після її смерті, відсутні, інші спадкові справи щодо майна [PERSON] не заводилися, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Таким чином, [PERSON] є єдиним спадкоємцем, яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] . Згідно з частиною 1 статті 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Частиною першою статті 67 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Згідно з частиною першою статті 68 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Згідно з пунктом 4.11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріус перевіряє наявність підстав для закликання до спадкування за законом осіб, які подали заяви про видачу свідоцтва. Підпунктом 4.12 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку № 296/5 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Відповідно до підпункту 4.14 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку № 296/5 при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Пунктами 2, 9 частини першої статті 49 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії; в інших випадках, передбачених законом. Згідно з частинами третьою, четвертою статті 49 Закону України «Про нотаріат» нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов`язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. Пунктами 1-4 глави 13 розділу І Порядку встановлено, що нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії у випадках, передбачених Законом України «Про нотаріат». Нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 Закону України «Про нотаріат», або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 зазначеного Закону. Нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов`язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз`яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. У постанові про відмову зазначаються: дата винесення постанови; прізвище, ініціали нотаріуса, який виніс постанову, найменування та місцезнаходження державної нотаріальної контори або найменування нотаріального округу та адреса розташування робочого місця приватного нотаріуса; прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, місце її проживання або найменування і місцезнаходження юридичної особи; про вчинення якої нотаріальної дії просила особа, що звернулася до нотаріуса (короткий зміст прохання); причини відмови у вчиненні нотаріальної дії з посиланням на чинне законодавство; порядок і строки оскарження відмови з посиланням на норми цивільного процесуального законодавства. Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до правового висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 227/3750/19, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Таким чином, обов`язковою підставою для визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є наявність реальних та достатніх перешкод для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Судом встановлено,\~що спадкоємець першої черги за законом [PERSON] є єдиним спадкоємцем, який у встановленому законом порядку, прийняв спадщину після смерті матері [PERSON] . При цьому, позивачу нотаріусом правомірно відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки неможливо підтвердити дані, щодо заповіту, посвідченого Першою Луганською державною нотаріальною конторою від 23 серпня 1995 року за реєстровим № 2-6603, та неможливо отримати його належним чином засвідчену копію. Зважаючи на\~те,\~що на\~після початку\~збройної агресії\~на сході\~України в\~2014\~році м.\~Луганськ,\~де здійснював\~нотаріальну діяльність\~державний нотаріус Першої Луганської державної нотаріальної контори, який посвідчив заповіт від 23 серпня 1995 року, за реєстровим № 2-6603, віднесено до зони проведення антитерористичної операції (Розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р), а також ту обставину, що документи нотаріального діловодства та архіву, які зберігались у Луганському обласному державному нотаріальному архіві, що знаходився у місті Луганськ, не були вивезені та залишилися на тимчасово окупованій території, зазначене унеможливило неможливо підтвердити дані, щодо заповіту, про який зазначено у постанові, та отримати його належним чином засвідчену копію. При цьому, відомості щодо заповіту внесено до Спадкового реєстру з грубим порушенням законодавства, оскільки відповідно до пункту 2.3.1 Положення про Спадковий реєстр, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 17.10.2000 № 51/5, реєстратором вносяться такі відомості про спадкодавця: - прізвище, ім`я, по батькові (за наявності); - ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб платників податків та інших обов`язкових платежів або причина його відсутності; - дата та місце народження; - дата смерті. Судом враховано, що заповідач за заповітом від 23 серпня 1995 року № 2-6603 склала та підписала його у м. Луганськ, тоді як матір позивача проживала в іншому місті м. Артемівськ Перевальського району Луганської області. А невідповідність внесених до Спадкового реєстру відомостей про особу, яка склала заповіт, вимогам закону, зокрема без зазначення дати народження цієї особи, дозволяє ототожнити цю особу не тільки зі спадкодавцем за цією справою, а і з будь-якою [PERSON] . На переконання суду, невідповідність внесених до Спадкового реєстру відомостей вимогам закону не може бути поставлено у вину позивачу, який при зверненні до нотаріуса зі свого боку вжив усіх необхідних та передбачених законом заходів для прийняття спадщини. Такий висновок суду відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі № 189/904/19. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позивач, будучи єдиним спадкоємцем, який у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] , з незалежних від неї обставин позбавлена об`єктивної можливості оформити спадкові права в нотаріальному порядку, у зв`язку з чим наявні підстави для визнання за нею в судовому порядку права власності на спадщину в порядку спадкування за законом. Щодо обсягу майна, яке увійшло до спадщини після смерті [PERSON] , суд зазначає наступне. З матеріалів спадкової справи № 543/2023 встановлено, що листом від 09.06.2023 №2000-05038/78213 відділ опрацювання документації №3 управління з питань виплат Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області відповів на запит державного нотаріуса, в якій зазначено, що [PERSON] , [INFO] , перебувала на обліку як внутрішньо переміщена особа. Недоотримана пенсія, яка нарахована за період з 02.05.2020 до 31.08.2022 складає 180697,50 грн. Відповідно до частини першої статті 46 Закону України від 9 липня 2003 року № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. Тобто розмір недоотриманої пенсії буде змінено в залежності від дати подання заявником з відповідними документами на недоодержану пенсію. З витребуваної\~судом в\~порядку ст.\~84\~ЦПК України\~у Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області Довідки щодо недоотриманої пенсії [PERSON] , [INFO] , за період з серпня 2021 року до серпня 2022 року, вбачається, що недоотримана пенсія [PERSON] за вказаний період складає 89341,83 грн. Відповідно до частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії. Відповідно до статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, виплачується - по місяць смерті включно членам його сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, у тому числі непрацездатним членам сім`ї, зазначеним у частині другій статті 36 цього Закону, які знаходилися на його утриманні, незалежно від того, проживали вони разом з померлим пенсіонером чи не проживали. Члени сім`ї, зазначені в частині першій цієї статті, повинні звернутися за виплатою суми пенсії померлого пенсіонера протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У разі звернення кількох членів сім`ї, які мають право на отримання суми пенсії, зазначеної у частині першій цієї статті, належна їм відповідно до цієї статті сума пенсії ділиться між ними порівну. У разі відсутності членів сім`ї, зазначених у частині першій цієї статті, або у разі не звернення ними за виплатою вказаної суми в установлений частиною другою цієї статті строк сума пенсії, що належала пенсіонерові і залишилася недоотриманою у зв`язку з його смертю, входить до складу спадщини. Зміст частини третьої статті 52 Закону також узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Зміст частини третьої статті 52 Закону також узгоджується зі змістом статті 1227 ЦК України, якою визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Крім того, зміст вищевказаних норм узгоджується із положеннями Закону України «Про пенсійне забезпечення», де в частині першій статті 91 вказано, що суми пенсії, що належали пенсіонерові і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, передаються членам його сім`ї, а в разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Положення частин другої, третьої статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які є спеціальними стосовно правовідносин про спадкування сум пенсії, не обмежують право на отримання сум пенсії, що належала пенсіонерові і не була ним отримана у зв`язку з його смертю. Ці положення тільки визначають подію, умови, час, коло осіб і їх правове становище, предмет правовідносин, із настанням яких можлива виплата недоотриманої пенсії померлого пенсіонера. Приміром, недоотримана пенсія померлого пенсіонера виплачується як пенсія членам його сім`ї за умови, якщо саме ці суб`єкти правовідносин звернулися за її виплатою упродовж шести місяців з дня відкриття спадщини, а якщо у цей проміжок часу не звернулися, сума недоотриманої пенсії набирає іншої правової якості - переходить у спадщину, яку члени сім`ї та/або інші особи, але вже як спадкоємці, можуть отримати як спадщину. Аналіз наведених норм матеріального права дає можливість дійти висновку про те, що суми пенсії, які перейшли у спадщину, передаються спадкоємцям у повному обсязі, без будь-яких часових обмежень. Норми частини першої статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», які регулюють виплату пенсіонеру певних сум пенсії не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії, не розповсюджуються на правовідносини з приводу отримання спадкоємцями померлого пенсіонера тих сум пенсії, які перейшли у спадщину. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 23 вересня 2020 року у справі № 428/6685/19. За таких обставин, визначення відповідачем розміру недоотриманої пенсії [PERSON] із застосуванням положень статті 46 Закону №1058-IV є безпідставним, оскільки зазначена норма матеріально права на регулює спірні правовідносини. Таким чином, до складу спадщини [PERSON] увійшла уся сума недоотриманої нею за життя пенсії, без обмеження будь-яким періодом. Як зазначає\~у заявах\~по суті\~спору позивач\~та визнає\~у відзиві\~на позовну\~заяву відповідач, [PERSON] отримувала пенсію відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», проте з 01 травня 2018 виплату пенсії [PERSON] припинено. Отже, до складу спадщини увійшла недоотримана [PERSON] за життя пенсія за період з 01.05.2018 по 31.08.2022, тобто за 51 місяць. Суд відхиляє доводи відповідача про те, що пенсія за період з 01.05.2018 до 31.07.2021 не нараховувалась, з огляду на таке. Так, відповідач у відзиві вказує, що з 01.05.2018 пенсійні виплати [PERSON] припинено відповідно до списків наданих міграційною службою України, припинено. Разом з тим, частиною 1 статті 49 Закону № 1058-IV визначено вичерпний перелік підстав для припинення виплати пенсії, в якому відсутня обставина, на яку посилається відповідач. Окрім того, згідно із зазначеною нормою виплата пенсії припиняється виключно за рішенням територіальних органів Пенсійного фонду або за рішенням суду. Однак, доказів прийняття такого рішення органами пенсійного фонду або судом, відповідач не надав. Крім того, суд наголошує, що навіть у разі наявності відповідного рішення про припинення виплати пенсії, така пенсія не може не нараховуватися, адже частиною 1 статті 49 вищезазначеного Закону передбачені підстави саме припинення виплати пенсії, а не припинення її нарахування, оскільки частиною 2 статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачена можливість поновлення виплати пенсії, яка здійснюється за рішенням територіального органу Пенсійного фонду протягом 10 днів після з`ясування обставин та наявності умов для відновлення її виплати. Виплата пенсії поновлюється в порядку, передбаченому частиною третьою статті 35 та статтею 46 цього Закону. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 27 червня 2024 року у справі № 243/11178/21, припинення пенсійних виплат за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та не оскарження дій спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначених пенсійних виплат і не позбавляє його спадкоємців можливості спадкувати право на отримання пенсії. Право на такі виплати у спадкодавця зберігається і в розумінні положень статті 1227 ЦК України ці виплати вважаються такими, що належали до виплати спадкодавцю. На підставі витребуваних в порядку ст. 84 ЦПК України доказів, судом встановлено, що розмір недоотриманої пенсії [PERSON] за період з серпня 2021 року по серпень 2022 року розмір складає 89341,83 грн. При визначенні розміру недоотриманої пенсії [PERSON] за період з 01.05.2018 до 31.07.2021 суд виходить з наступного. Пред`являючи позовну вимогу про визнання права власності та стягнення недоотриманої пенсії за період 01.05.2018 до 31.07.2021 у розмірі 251731,35 грн, [PERSON] , від імені якої діє представник [PERSON] , виходила з того, що розмір пенсійного забезпечення померлої [PERSON] за період з серпня 2021 року до листопада 2021 року складав 6454,65 грн. за місяць, за період з грудня 2021 року до лютого 2022 року складав 6518,43 грн. за місяць, за період з березня 2022 року до серпня 2022 року складав 7327,99 грн. за місяць. Оскільки відповідачем на виконання ухвали Дзержинського районного суду міста Харкова про витребування доказів не надав достовірної інформації щодо розрахунку належних до отримання та помісячного нарахування й виплати пенсійних сум за період з 01 травня 2018 року по 31 липня 2021 року, тому для розрахунку суми недоотриманої пенсії за вказаний вище період, позивачем взято розмір найближчого помісячного нарахування суми пенсійної виплати, а саме за серпень 2021 року, що складає 6454,65 грн. Шляхом множення помісячного нарахування суми пенсійної виплати (6454,65 грн) на кількість місяців у зазначеному періоді (39 місяців) визначено, що розмір недоотриманої пенсії складає 251731,35 грн. Згідно зі ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. У разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду (ч. 10 ст. 84 ЦПК України). Судом враховано, що позивач позбавлений можливості надати суду належні, допустимі та достовірні докази щодо розміру пенсії її померлої матері, оскільки вони перебувають у володінні від відповідач. У зв`язку з цим, ухвалою суду від 02 серпня 2024 року, за клопотанням позивача в порядку ст. 84 ЦПК України, у відповідача було витребувано зазначені докази. В подальшому листом «Щодо виконання ухвали суду» від 27 серпня 2024 року суд повідомив відповідачу, що ухвала суду від 02 серпня 2024 року в частині надання розрахунку належних до отримання та помісячного нарахування й виплати пенсійних сум [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] , за період з 01 травня 2018 року по 31 липня 2021 року не виконана, у зв`язку з чим наголошено, що на необхідності виконати у повному обсязі ухвалу суду від 02 серпня 2024 року. Проте, на час розгляду справи відповідачем ухвала у повному обсязі не виконана, інформації щодо розміру нарахованої пенсії [PERSON] за період з 01.05.2018 до 31.07.2021 суду не надано. Суд наголошує, що відповідач мав достатньо часу і можливостей належним чином виконати ухвалу суду від 02 серпня 2024 року та надати відповідні докази на спростовування визначеного позивачем розміру недоотриманої пенсії [PERSON] за період 01.05.2018 до 31.07.2021, проте не зробив цього без поважних причин. На підставі положень ч. 4 ст. 12, ч. 10 ст. 84 ЦПК України, визнає обґрунтованою та такою, що не спростована відповідачем, ту обставину, що розмір недоотриманої за життя пенсії [PERSON] за період з 01.05.2018 до 31.07.2021 складає 251731,35 грн. Таким чином, загальний розмір недоотриманої за життя пенсії [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] , за період з травня 2018 року по серпень 2022 року складає 341066,25 грн (89341,83+251731,35=341066,25). З урахуванням викладеного, суд задовольняє позовної вимог [PERSON] , від імені якої діє представник [PERSON] , у повному обсязі, визнає за нею в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , право власності на недоотриману за життя пенсію у розмірі 341066,25 грн. та стягує її з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь позивача.

Outcome: approved