Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-29 00:00:00

[PERSON] звернувся до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , із залученням до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ХАРКІВСЬКОГО ВІДДІЛУ ДЕРЖАВНОЇ РЕЄСТРАЦІЇ АКТІВ ЦИВІЛЬНОГО СТАНУ У ХАРКІВСЬКОМУ РАЙОНІ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ СХІДНОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ, СЛУЖБИ У СПРАВАХ ДІТЕЙ НОВОВОДОЛАЗЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ, відповідно до якого просив виключити з актового запису про народження дитини: [PERSON] , [INFO] , відомості про [PERSON] , [INFO] , як батька дитини та внести відомості до актового запису про народження дитини: [PERSON] , [INFO] , відомості про [PERSON] , [INFO] , як батька дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 12 жовтня 2017 року між [PERSON] , яка є громадянкою України, та [PERSON] , громадянином Йорданського Хашимітського Королівства, був зареєстрований шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було складено відповідний актовий запис № 4484. Як вказав [PERSON] , шлюб між відповідачами мав формальний характер, спільне життя між подружжям не склалося, оскільки через декілька місяців після реєстрації шлюбу [PERSON] повідомив, що йому треба повернутись на Батьківщину на певний період, але пізніше в телефонній розмові повідомив, що не бажає продовжувати сімейне життя з [PERSON] . Позивач у позові вказав, що [PERSON] фактично покинув свою дружину у 2017 році, а [PERSON] , [INFO] , вважає чужою дитиною, своє батьківство не визнає та відмовляється від будь-яких зв`язків із колишньою дружиною. Оскільки на момент народження дитини, відповідачі де- юре перебували у зареєстрованому шлюбі, то і батьком дитини записали [PERSON] , хоча останній фактично не виконує жодних батьківських обов`язків. Рішенням Нововодолазького районного суду Харківській області, ухваленого 07 серпня 2023 року по справі з єдиним унікальним № 612/219/23 (провадження № 2/631/402/23) шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Так, 20 березня 2023 року відповідач, [PERSON] , народила дитину, [PERSON] , [INFO] , однак позивач вважає, що між дитиною - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] відсутні кровне споріднення, у зв`язку з тим, що під час шлюбу з [PERSON] та [PERSON] , відповідачі не проживали спільно, не мали як статевих, так і будь-яких інших стосунків, адже відносин між ними не було на момент можливого зачаття дитини. Батьком народженої дитини, згідно приписів статті 136 Сімейного кодексу України, був записаний відповідач, [PERSON] . Як вказав позивач, [PERSON] та [PERSON] не заперечують та визнають, що саме позивач - [PERSON] є батьком дитини, [PERSON] , [INFO] . Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] заперечує той факт, що колишній чоловік [PERSON] - [PERSON] є батьком дитини - [PERSON] , оскільки саме позивач мав біологічні стосунки з [PERSON] , проживав з останньою у фактичному шлюбі, створив міцну та дружню сім`ю, вів спільне господарство та є батьком хлопця. Відомості про батька до актового запису про народження дитини внесені відповідно до частини 1 статті 122 Сімейного кодексу України, за змістом якої дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Дізнавшись, що [PERSON] народила дитину, позивач звернувся до нею з питанням щодо урегулювання свого батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини, але відповідачка послалась на те, що для неї не важливо хто саме записаний батьком дитини у свідоцтві про його народження. Подати спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини в порядку частини 3 статті 122 Сімейного кодексу України сторони не мають змоги, оскільки [PERSON] тривалий час перебуває за кордоном на своїй батьківщині. Посилаючись на приписи статтей 128, 129 та 134 Сімейного кодексу України [PERSON] просить визнати його батьком дитини - [PERSON] , [INFO] , виключити з актового запису про народження дитини відомості про [PERSON] , як батька дитини, та внести відомості до актового запису про народження дитини - [PERSON] , відомості про [PERSON] , як батька дитини. Відповідачі, [PERSON] та [PERSON] , не скористались своїм правом на надання відзиву на позовну заяву у відповідності до приписів статті 178 Цивільного процесуального кодексу України. Письмових пояснень з проводу заявлених позовних вимог з боку третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ДРУГОГО ВІДДІЛУ ДЕРЖАВНОЇ РЕЄСТРЦІЇ АКТІВ ЦИВІЛЬНОГО СТАНУ У МІСТІ ХАРКОВІ СХІДНОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ, СЛУЖБИ У СПРАВАХ ДІТЕЙ КРАСНОГРАДСЬКОГО РАЙОНУ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ, відповідно до статті 181 Цивільного процесуального кодексу України, до суду не надходило. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 29 грудня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , із залученням до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ХАРКІВСЬКОГО ВІДДІЛУ ДЕРЖАВНОЇ РЕЄСТРАЦІЇ АКТІВ ЦИВІЛЬНОГО СТАНУ У ХАРКІВСЬКОМУ РАЙОНІ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ СХІДНОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ, СЛУЖБИ У СПРАВАХ ДІТЕЙ НОВОВОДОЛАЗЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ, про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини та внесення змін до актового запису про особу, як про батька до актового запису про народження дитини, та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 27 червня 2024 року замінено третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , із залученням до участі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ХАРКІВСЬКОГО ВІДДІЛУ ДЕРЖАВНОЇ РЕЄСТРАЦІЇ АКТІВ ЦИВІЛЬНОГО СТАНУ У ХАРКІВСЬКОМУ РАЙОНІ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ СХІДНОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ, СЛУЖБИ У СПРАВАХ ДІТЕЙ НОВОВОДОЛАЗЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ, про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини та внесення змін до актового запису про особу як про батька до актового запису про народження дитини, з СЛУЖБИ У СПРАВАХ ДІТЕЙ НОВОВОДОЛАЗЬКОЇ СЕЛИЩНОЇ РАДИ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ на належну третю особу - СЛУЖБУ У СПРАВАХ ДІТЕЙ КРАСНОГРАДСЬКОГО РАЙОНУ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ, а також з ХАРКІВСЬКОГО ВІДДІЛУ ДЕРЖАВНОЇ РЕЄСТРАЦІЇ АКТІВ ЦИВІЛЬНОГО СТАНУ У ХАРКІВСЬКОМУ РАЙОНІ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ СХІДНОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ на ДРУГИЙ ВІДДІЛ ДЕРЖАВНОЇ РЕЄСТРЦІЇ АКТІВ ЦИВІЛЬНОГО СТАНУ У МІСТІ ХАРКОВІ СХІДНОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 12 липня 2024 року закрито підготовче провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , із залученням до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ДРУГОГО ВІДДІЛУ ДЕРЖАВНОЇ РЕЄСТРЦІЇ АКТІВ ЦИВІЛЬНОГО СТАНУ У МІСТІ ХАРКОВІ СХІДНОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ, СЛУЖБИ У СПРАВАХ ДІТЕЙ КРАСНОГРАДСЬКОГО РАЙОНУ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ, про виключення відомостей про батька з актового запису про народження дитини та внесення змін до актового запису про особу, як про батька до актового запису про народження дитини, та призначено справу до судового розгляду. Також Нововодолазьким районним судом Харківської області постановлялись ухвали про відкладення розгляду справи з різних підстав. Інших процесуальних дій (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) у цивільній справі не вживалось. Позивач, [PERSON] , у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце цього засідання повідомлявся належним чином відповідно до приписів статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Скориставшись правом, передбаченим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, 11 вересня 2024 року позивач звернувся на адресу суду з заявою, що була зареєстрована за вхідним № 6631/24-вх., відповідно до якої просив розгляд справи провести за його відсутності, позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач, [PERSON] , у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце цього засідання повідомлявся належним чином відповідно до приписів статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Про причини своєї неявки відповідач суд не повідомив, ніяких клопотань на адресу суду не надсилав, відзиву на позовну заяву у відповідності до приписів статті 178 Цивільного процесуального кодексу України не надав. Відповідач, [PERSON] , у судове засідання також не з`явилась, хоча про дату, час і місце цього засідання повідомлялась належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки суд не повідомила. Разом із тим, 11 вересня 2024 року [PERSON] Звернулась на адресу з заявою, що була зареєстрована за вхідним № 6632/24-вх. від 11 вересня 2024 року, відповідно до якої позовні вимоги [PERSON] визнала в повному обсязі, просила суд розгляд справи провести за її відсутності. Уповноважений представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ДРУГОГО ВІДДІЛУ ДЕРЖАВНОЇ РЕЄСТРЦІЇ АКТІВ ЦИВІЛЬНОГО СТАНУ У МІСТІ ХАРКОВІ СХІДНОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце цього засідання повідомлялись належним чином відповідно до приписів статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Начальник відділу - Марина Басілашвілі засобами поштового зв`язку направила на адресу суду лист, що був зареєстрований за вхідним № 6988/24-вх. від 26 вересня 2024 року, відповідно до якого просила розгляд цивільної справи з єдиним унікальним № 631/1385/23, призначений на 30 вересня 2024 року, провести за відсутності представника ДРУГОГО ВІДДІЛУ ДЕРЖАВНОЇ РЕЄСТРЦІЇ АКТІВ ЦИВІЛЬНОГО СТАНУ У МІСТІ ХАРКОВІ СХІДНОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ. Уповноважений представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - СЛУЖБИ У СПРАВАХ ДІТЕЙ КРАСНОГРАДСЬКОГО РАЙОНУ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце цього засідання повідомлялись належним чином відповідно до приписів статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Про причини своєї неявки суд не повідомили, ніяких клопотань на адресу суду не надсилали. З цього приводу слід зазначити, що відповідно до пунктів 2 та 7 частини 2 статті 43 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною 3 статті 131 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. При цьому, частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у позивача, відповідача - [PERSON] , а також третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ДРУГОГО ВІДДІЛУ ДЕРЖАВНОЇ РЕЄСТРЦІЇ АКТІВ ЦИВІЛЬНОГО СТАНУ У МІСТІ ХАРКОВІ СХІДНОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ, свідчать відповідні заяви, що долучені до матеріалів справи. Положеннями частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. В даному випадку сторони належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, враховуючи наявні в матеріалах справи довідки поштового відділення про доставку судових повісток про виклик. В даному випадку суд також бере до уваги позицію, викладену Верховним Судом у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18, в якій зазначено, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що судом створені необхідні умови для реалізації учасниками справи, своїх процесуальних прав на участь у розгляді справи в суді, враховуючи те, що підстав для визнання явки учасників справи обов`язковою для надання особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу та закінчити її розгляд по суті вимог за відсутності учасників процесу, при цьому відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши доводи позовної заяви, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів. Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). Положеннями частини 1 статті 77 вказаного нормативно-правового документа урегульовано, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частина 2 статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Аналогічні приписи передбачені частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. За приписами статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового інтересу. Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права або інтереси позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав чи інтересів позивач звернувся до суду. Отже у ході розгляду справи в межах заявлених позовних вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , [INFO] , громадянин Йорданського Хашимітського Королівства, та [PERSON] , [INFO] , громадянка України, перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішення Нововодолазького районного суду Харківської області, ухваленому у заочному порядку 07 серпня 2023 року у цивільній справі з єдиним унікальним № 612/219/23 (провадження № 2/631/402/23), шлюб між [PERSON] , [INFO] , громадянином Йорданського Хашимітського Королівства, та [PERSON] , [INFO] , громадянкою України, зареєстрований 12 жовтня 2017 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис № 4484, розірвано. Як убачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 14 квітня 2023 року ДРУГИМ ВІДДІЛОМ ДЕРЖАВНОЇ РЕЄСТРЦІЇ АКТІВ ЦИВІЛЬНОГО СТАНУ У МІСТІ ХАРКОВІ СХІДНОГО МІЖРЕГІОНАЛЬНОГО УПРАВЛІННЯ МІНІСТЕРСТВА ЮСТИЦІЇ, СЛУЖБИ У СПРАВАХ ДІТЕЙ КРАСНОГРАДСЬКОГО РАЙОНУ ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ, [INFO] у місті Харкові народився [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис № 10 від 14 квітня 2023 року. Згідно вказаного свідоцтва про народження батьками [PERSON] зазначено: батько - [PERSON] (у графі громадянство прочерк), мати - [PERSON] , громадянка України. 15 квітня 2024 року Медико-генетичним центром «МАМА ПАПА» (ліцензія Міністерства охорони здоров`я України № 1168 від 03 жовтня 2016 року) зроблено дослідження № 42446-43320 аналізу ДНК на батьківство між [PERSON] , [INFO] (лабораторний номер [NUMBER] ) та [PERSON] , [INFO] (лабораторний номер 42446-c), матеріал - букальний епітелій, за результатами якого ймовірність того, що біологічним батьком [PERSON] є [PERSON] складає на 99.9999997% (комбінований індекс батьківства (CPI) 29412804). У дослідженні також вказано, що виходячи з результатів дослідження передбачуваний батько не виключається як біологічний батько тестованої дитини, ймовірність його батьківства в 29412804 разів вища, ніж у випадкового чоловіка загальної популяції. Під час вирішення спірних правовідносин суд виходить з того, що їх правове регулювання здійснюється нормами Сімейного кодексу України № 2947-ІІІ від 10 січня 2002 року. Положеннями статті 51 Конституції України, частинами 2 та 3 статті 5 Сімейного кодексу України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Згідно з частинами 2, 8 та 9 статті 7 Сімейного кодексу України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Щаслива сім`я, як правило, не має потреби в тому, щоб закон втручався у її справи. Положеннями статті 121 та частини 1 статті 122 Сімейного кодексу України регламентовано, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Статтею 7 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), ратифікованою постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, передбачено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов`язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини (стаття 133 Сімейного кодексу України). В даному випадку судом встановлено, що відповідачі: [PERSON] та [PERSON] , під час народження [INFO] дитини - [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, а отже відомості про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до статті 133 Сімейного кодексу України на підставі статті 122 Сімейного кодексу України. Разом із тим, згідно з частиною 2 статті 125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. У відповідності до приписів частин 1 та 3 статті 128 Сімейного кодексу України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Згідно зі статтею 129 Сімейного кодексу України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. В даному випадку позивачем дотримано строк звернення до суду з відповідним позовом. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 6 своєї Постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. Згідно із статтею 129 Сімейного кодексу України зазначена особа може звернутися з такими вимогами у межах строку позовної давності (один рік), перебіг якого починається з дня, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. У пункті 10 вказаної вище Постанови, Пленум Верховного Суду України вказав, роз`яснено судам, що в судовому порядку батьківство може бути оспорено як у випадках, коли в Книзі реєстрації народжень батьками дитини записано осіб, які перебували у шлюбі між собою (статті 122, 124 Сімейного кодексу України), так і тоді, коли при реєстрації народження дитини її батьком на підставі спільної заяви батьків або заяви чоловіка, який визнавав себе батьком, записано особу, яка не перебувала у шлюбі з матір`ю дитини (статті 126, 127 Сімейного кодексу України). Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це (пункт 9 Постанови Пленум Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 травня 2018 року у справі № 591/6441/14-ц (провадження № 61-6030св18) зазначено, що: «доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Outcome: approved