Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-02 00:00:00

10 травня 2024 року [PERSON] в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, в якій просить суд: - позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав стосовно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ; - стягувати з [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , на користь позивача [PERSON] в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги мотивовані тим, що між сторонами по справі 01.03.2008 року був зареєстрований шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис № 254. [INFO] у подружжя народилася донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції м. Києва. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 05.10.2015 шлюб між сторонами по справі розірвано. У листопаді 2017 відповідачка [PERSON] привезла неповнолітню [PERSON] , [INFO] в м. Київ за місцем проживання позивача та залишила її позивачу, мотивувавши своє рішення тим, що вона буде окремо влаштовувати своє особисте життя. Таким чином, з листопада 2017 року дитина постійно проживає разом з батьком позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та перебуває на його повному утриманні. Позивач з 25.06.2016 одружений на громадянці [PERSON] . Від шлюбу з [PERSON] мають спільну неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Донька позивача [PERSON] є дитиною з інвалідністю з дитинства. Крім того, дружина позивача [PERSON] має дитину від попереднього шлюбу, [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] , його дружина [PERSON] , доньки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] всі разом проживають однією родиною. Дитина [PERSON] в даний час навчається в 9 класі школи І-ІІІ ступенів № 300 Деснянського району м. Києва. Відповідно до характеристики школи № 300 Деснянського району м. Києва, дитина [PERSON] навчається в школі з третього класу. На момент вступу до школи проживала з татом. За весь час навчання дитина показала себе, як відповідальна та чемна учениця. Дівчинку виховує батько, [PERSON] . Він дуже відповідально ставиться до виховання, навчання та долі дитини. Бере активну участь у житті класу, регулярно відвідує батьківські збори та шкільні заходи. В молодших класах батько постійно приводив та забирав дитину. Батько підтримує постійний зв`язок з адміністрацією школи та класним керівником. Мати дитини, [PERSON] за весь час навчання дитини у школі, школу не відвідувала, дитину не забирала. У адміністрації школи та класного керівника долею, навчанням та вихованням дитини не цікавиться. Батьківські збори не відвідувала. Матеріальних витрат, що пов`язані з навчальним процесом не несе. Згідно відповіді на адвокатський запит № ЗП - 006/24 від 25.04.2024 мати дитини відповідачка [PERSON] до КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1 Дніпровського району м. Києва» з приводу укладення декларації про вибір лікаря та надання медичної допомоги для дитини [PERSON] не зверталась. Перебігом лікування та станом здоров`я дитини мати [PERSON] не цікавилась. Таким чином, позивач [PERSON] повністю займається вихованням, навчанням та лікуванням неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , та несе всі фінансові витрати на утримання дитини. За весь час проживання дитини з батьком починаючи з листопада 2017 відповідачка [PERSON] жодного разу не відвідувала дитину, не цікавилася її долею, здоров`ям або навчанням. Відповідачка ніколи не займалася питаннями лікування та оздоровлення дитини і жодного разу не відвідувала лікувальні заклади. Нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками, призвело до того, що в даний час будь-який зв`язок між матір`ю та дитиною, окрім споріднення відсутній. При цьому, відповідачці достовірно відомо про місце проживання доньки, позивач жодним чином не перешкоджає їх спілкуванню з дитиною, але, напевно немає на це бажання. Ця юридична не визначеність негативно впливає на представництво та захист прав дитини, оскільки для будь-яких юридично значущих дій відносно дитини потрібна згодна відповідачки як матері, яка фактично відсутня. Нехтування батьківськими обов`язками з боку відповідачки, на думку позивача, принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права матері, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини, як з моральної, так і з правової точки зору. Тому з метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини позивач змушений звернутися з даним позовом до суду про позбавлення відповідачки батьківських прав стосовно дитини. Також виходячи з вимог ст. 180 СК України відповідачка [PERSON] зобов`язана утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Дитина [PERSON] потребує матеріальної допомоги від матері на своє утримання, навчання, лікування. В даний час витрати на обстеження, діагностику лікування придбання необхідного шкільного приладдя для дитини, одягу та харчування у зв`язку з ростом цін та інфляцією значно збільшилися. Позивач намагається фінансувати всі витрати самотужки, але грошей не вистачає. Крім того, позивач несе матеріальні витрати на утримання іншої своєї доньки [PERSON] , яка є дитиною з інвалідністю з дитинства. Таким чином, дитина [PERSON] потребує допомоги від матері, але відповідачка у добровільному порядку матеріальної допомоги дитині не надає. За таких обставин, у відповідності до ст. 166 СК України, суд при постановлені рішення по справі повинен вирішити питання про стягнення з відповідачки аліментів на утримання дитини. Також треба додатково зазначити, що позовні вимоги позивача [PERSON] про позбавлення батьківських прав не пов`язані з мобілізацією та не мають на меті набуття для позивача права на відстрочку від мобілізації. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» позивач [PERSON] не підлягає призову на військову службу під час мобілізації, як особа, що виховує дитину з інвалідністю [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 16 травня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі; постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. На адресу суду надійшов від Служби у справах дітей та сім`ї Деснянського районної в місті Києві державної адміністрації надійшов висновок від 13.08.2024 № 102-3440 про доцільність позбавлення батьківських прав. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 22.08.2024 року, яка занесена до протоколу судового засідання - закінчено підготовчий розгляд справи. У судовому засіданні позивач та його представник, підтримали позовні вимоги та просили позов задовольнити. Представник третьої особи не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, в той же час на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника третьої особи, та вказали що підтримують висновок органу опіки та піклування. Відповідач до суду не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причин неявки суду не повідомила. Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. З огляду на вказані обставини та приписи процесуального закону, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача, який повідомлений належним чином та не повідомив суду причини своєї неявки. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та відповідачкою у справі 01.03.2008 року був зареєстрований шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис № 254. [INFO] у подружжя народилася донька [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції м. Києва. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 05.10.2015 шлюб між сторонами по справі розірвано. Як зазначає позивач, що не заперечувалось відповідачкою у - листопаді 2017 відповідачка [PERSON] привезла неповнолітню [PERSON] , [INFO] в м. Київ за місцем проживання позивача та залишила її позивачу, мотивувавши своє рішення тим, що вона буде окремо влаштовувати своє особисте життя. Таким чином, з листопада 2017 року дитина постійно проживає разом з батьком позивачем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та перебуває на його повному утриманні. Позивач з 25.06.2016 одружений на громадянці [PERSON] . Від шлюбу з [PERSON] мають спільну неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Донька позивача [PERSON] є дитиною з інвалідністю з дитинства. Крім того, дружина позивача [PERSON] має дитину від попереднього шлюбу, [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] , його дружина [PERSON] , доньки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] всі разом проживають однією родиною. Дитина [PERSON] в даний час навчається в 9 класі школи І-ІІІ ступенів № 300 Деснянського району м. Києва. Відповідно до характеристики школи № 300 Деснянського району м. Києва, дитина [PERSON] навчається в школі з третього класу. На момент вступу до школи проживала з татом. За весь час навчання дитина показала себе, як відповідальна та чемна учениця. Дівчинку виховує батько, [PERSON] . Він дуже відповідально ставиться до виховання, навчання та долі дитини. Бере активну участь у житті класу, регулярно відвідує батьківські збори та шкільні заходи. В молодших класах батько постійно приводив та забирав дитину. Батько підтримує постійний зв`язок з адміністрацією школи та класним керівником. Мати дитини, [PERSON] за весь час навчання дитини у школі, школу не відвідувала, дитину не забирала. У адміністрації школи та класного керівника долею, навчанням та вихованням дитини не цікавиться. Батьківські збори не відвідувала. Матеріальних витрат, що пов`язані з навчальним процесом не несе. Згідно відповіді на адвокатський запит № ЗП - 006/24 від 25.04.2024 мати дитини відповідачка [PERSON] до КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1 Дніпровського району м. Києва» з приводу укладення декларації про вибір лікаря та надання медичної допомоги для дитини [PERSON] не зверталась. Перебігом лікування та станом здоров`я дитини мати [PERSON] не цікавилась. Таким чином, позивач [PERSON] повністю займається вихованням, навчанням та лікуванням неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , та несе всі фінансові витрати на утримання дитини. За весь час проживання дитини з батьком починаючи з листопада 2017 відповідачка [PERSON] жодного разу не відвідувала дитину, не цікавилася її долею, здоров`ям або навчанням. Відповідачка ніколи не займалася питаннями лікування та оздоровлення дитини і жодного разу не відвідувала лікувальні заклади. Нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками, призвело до того, що в даний час будь-який зв`язок між матір`ю та дитиною, окрім споріднення відсутній. При цьому, відповідачці достовірно відомо про місце проживання доньки, позивач жодним чином не перешкоджає їх спілкуванню з дитиною. Частиною першою статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. У абзаці четвертому статті 1 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року № 2402-III визначено, що забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити. Відповідно до ст. 12 цього ж Закону виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частиною восьмою статті 7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з положеннями статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні. У рішенні від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України" (заява №2091/13), та в п. 100 рішення від 16 липня 2015 року "Мамчур проти України" (заява № 10383/09) ЄСПЛ наголосив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. Стаття 51 Конституції України та статті 151, 180 СК України встановлюють для батьків обов`язок виховувати та утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» в п. 16 роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не створюють умов отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У Висновку органу опіки та піклування Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав № 102-3440 від 13.08.2024 зазначено, що батько дитини, [PERSON] під час засідання комісії повідомив, що протягом багатьох років матір дитиною не цікавиться. Після розлучення дитина залишилась проживати з матір`ю в м. Кривий Ріг і він не заперечував щодо цього. У 2017 році дитина сильно захворіла, але в місті Кривий Ріг їй не змогли надати належне лікування, через що вони вирішили звернутись до однієї з лікарень м. Києва. Після лікування дитина поїхала проживати до батька. Матір дитини спочатку обіцяла що забере її, але так і не забрала та повідомила, що їй потрібно влаштовувати особисте життя. Зі слів спільних знайомих з м. Кривий Ріг йому відомо, що мати дитини періодично приїжджає в Кривий Ріг та здає там квартиру. Одноголосно рішенням комісії з питань захисту прав дитини Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації було рекомендовано органу опіки та піклування надати до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав матері, [PERSON] відносно неповнолітньої, [PERSON] , [INFO] . З матеріалів справи вбачається, що матеріальним забезпеченням та піклуванням про [PERSON] , [INFO] , займається її батько - [PERSON] . Таким чином, своїми свідомими діями відповідачка тривалий час порушує права дитини на отримання від матері належного виховання, спілкування, уваги, турботи та матеріального забезпечення. Зазначені факти, враховуючи поведінку матері, суд розцінює як ухилення від виховання дитини. За результатами дослідження доказів суд доходить висновку, що відповідачкою допущено невиконання обов`язків з утримання та виховання своєї дочки протягом тривалого часу та байдуже ставлення до її розвитку, вчиняє щодо дитини психологічне насильство. У судовому засіданні встановлено відсутність об`єктивних підстав, які б зумовлювали таку тривалу неналежну поведінку матері по відношенню до дочки, тому суд доходить висновку, що інші заходи впливу на відповідачку, окрім позбавлення її батьківських прав, будуть недостатніми. За таких обставин суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідачки буде відповідати інтересам дитини, у зв`язку з чим позовні вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , підлягають задоволенню. Крім того, позивач просить стягнути з відповідачки аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) батька щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до приписів частини третьої статті 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно з ч. 2, 3 ст. 166 СК України особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до положень постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, що відповідає приписам ч. 3 ст. 181 СК України. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною другою статті 182 СК України визначено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Доказів того, що за станом здоров`я та матеріального становища відповідач не може сплачувати аліменти на утримання дитини, суду не надано. Також суду не надано доказів щодо наявності у відповідача інших утриманців. З огляду на зазначене вище, з урахуванням обставин, які перелічені в ст.182 СК України, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача, а саме стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10 травня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до положень статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір за розгляд вимоги про позбавлення батьківських прав та про стягнення аліментів, від сплати якого позивачка була звільнена відповідно положень Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved