Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначила, що від шлюбу з відповідачем має малолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Подружжя разом не проживає, спільного господарства не веде, наразі вирішується питання щодо розірвання шлюбу між сторонами. Донька проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги не надає, ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Наразі позивач просить суд ухвалити рішення, згідно якого стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходу щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а також стягувати на користь позивача аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи № 753/13448/24 між суддями від 15 липня 2024 року матеріали позову передано в провадження судді Шаповаловій К.В. Фактично справу було передано судді 16 липня 2024 року. Згідно відомостей, які містяться у Єдиному державному демографічному реєстрі, відповідач [PERSON] значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 24 липня 2024 року позов було залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків. 30 липня 2024 року до суду через підсистему Електронний суд від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою суду від 31 липня 2024 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у судове засідання на 30 серпня 2024 року на 12:30 год. 26 серпня 2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача зазначила, що обставини викладені у позовній заяві не відповідають дійсності, відповідач їх не визнає та заперечує щодо них. Зокрема зазначено, що подружжя після повномаштабного вторгнення рф в Україну виїхали проживати до Польщі, де народилась їх спільна донька. Певний час вони проживали разом родиною, але через деякий час у родині почали виникати непорозуміння, позивач та відповідач почали проживати окремо. При цьому, позивач забрала всі документи та сімейні заощадження у розмірі приблизно 13 000 (тринадцять тисяч) євро, а також на себе переоформила договір на безкоштовне користування квартирою у Кракові, яку отримував [PERSON] на свою сім`ю завдяки своїй роботі, подала на розлучення і стягнення аліменти до суду без будь-якого повідомлення про це відповідачу. Станом на сьогоднішній день, позивач закрилась в квартирі у Кракові із дитиною, на дзвінки та повідомлення відповідача не відповідає, повністю ізолювала дитину від спілкування із батьком. На жаль, через те що Служба у справах дітей та сім`ї має право здійснювати свої повноваження виключно за місцем знаходження дитини, відповідно відповідач отримав відмову в можливості захисту своїх батьківських прав в Україні, однак намагається зараз реалізувати їх згідно польського законодавства. Вказала, що відповідач неодноразово пропонував позивачу спільно визначити і домовитись про місце проживання дитини, порядок її утримання та участі у житті дитини обох батьків, навіть призначав зустріч у місцевого україномовного нотаріуса у Кракові, проте позивач не з`явилась. Представник відповідача зауважила, що [PERSON] не самоусувався від виконання своїх батьківських обов`язків, а навпаки бажає виконувати всі свої зобов`язання щодо доньки в повній мірі та своєчасно, але цьому перешкоджає сама позивач. Щодо розміру аліментів, які просить стягувати на утримання доньки позивач, відповідач зазначає, що розуміє, що суд не має підстав відмовляти позивачу у стягненні з нього аліментів на утримання дитини, оскільки це є безумно право матері, а донька дійсно зараз за одноособовим рішення матері проживає з нею і до отримання відповідного рішення про можливу зміну місця проживання дитини, батько зобов`язаний сплачувати аліменти, тож відповідно відповідач частково визнає позовні вимоги [PERSON] . Представник відповідача просить суд врахувати, що доводи позивача про стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, є необґрунтованими, оскільки нею не надано належних і допустимих доказів на підтвердження отримання відповідачем таких доходів, які б давали права для відступлення від встановленого законодавством рекомендованого розміру аліментів на одну дитину, відтак представник відповідача просить суд присудити аліменти на одну дитину у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно. На думку відповідача такий розмір утримання забезпечить інтереси дитини та не поставить платника аліментів у скрутне матеріальне становище. Представник відповідача зазначає, що відповідно до всіх медичних довідок, наданих позивачем суду, дитина [PERSON] , [INFO] є повністю здоровою, не має жодних вад або порушень у розвитку та рості, народилась по найвищому показнику шкали Апгар у 10 балів. Дитина дійсно має типову на сьогоднішній день алергію на білок коров`ячого молока, яка є спадковою від матері та дідуся [PERSON] по матері, які при цьому є здоровими людьми і жодних проблем зі здоров`ям чи обмежень через наявність алергії не мають. Вказала, що жодного лікування, як наприклад вартісна АСІТ терапія, така алергія не потребує, а лише передбачає коригуваннях харчування, в тому числі із поступовим введенням продуктів харчування із білком коров`ячого молока. Крім того, зазначений позивачем діагноз [PERSON] атопічний дерматит - це алергічне захворювання шкіри найпоширеніше у всьому світі, що виникає, як правило, у ранньому дитячому віці у осіб із спадковою схильністю до атопічних захворювань та лікування не потребує, а лише передбачає належний догляд за сухою шкірою, тобто купання та постійне зволоження засобами для атопічної шкіри, вартість яких рівнозначна будь-яким іншим засобам догляду за дитячою шкірою. Перераховані позивачем начебто підстави для збільшеного розміру аліментів можуть бути віднесені лише до додаткових витрат на дитину, у випадку не покриття їх сплаченими аліментів. Весь цей час відповідач належно виконував свої батьківські обов`язки, в тому числі щодо додаткових витрат на доньку, купував підгузки, іграшки, продукти та інше. Щодо стягнення аліментів на дружину відповідач зазначає, що позивач бажає стягувати з відповідача на свою користь аліменти, що складають майже 60% його заробітку (доходу), але при цьому [PERSON] , окрім всіх заощаджень накопичених відповідачем на суму близько 13 000 (тринадцяти тисяч) євро, зайняла отриману відповідачем квартиру у Кракові, за яку не сплачує кошти та також отримує допомогу по догляду за дитиною у Польщі, яка у гривневому еквіваленті складає приблизно 8 500 грн., отримує виплату на дитину за українським законодавством, безкоштовно обслуговується у лікарів, по рецепту отримує суміші та інші необхідні дитині чи собі медичні препарати, що фактично свідчить лише про зловживання своїми правами з боку отримувача аліментів, позивач працює віддалено, має постійних дохід. В той же час, відповідач змушений тепер винаймати житло, вартість якого складає майже половину його заробітку, а іншу половину розподіляти між потребами на себе та дитиною, а тому фактично він не має змоги надавати матеріальну допомогу позивачу на її утримання. Позовні вимоги просила задовольнити частково, аліменти на утримання дитини у розмірі від усіх видів заробітку (доходів) відповідача, а у стягненні аліментів на утримання дружини - відмовити повністю. Окрім того, представник відповідача у відзиві на позов зазначила, що орієнтована сума витрат на правову допомогу, яку очікує понести відповідач складає 30 000 грн. 29 серпня 2024 року до суду від представника позивача надійшла заява щодо розміру очікуваних судових витрат на правову допомогу, що буде складати близько 17 000 грн - 34 000 грн. 29 серпня 2024 року до суду надійшла відповідь на відзив, у якій представником позивача була викладена наступна позиція. Позивач не погоджується з викладеними у відзиві на позовну заяву поясненнями відповідача, вважає їх необґрунтованими та безпідставними, а подані до вказаного відзиву докази такими, що не є достатніми та належними. Щодо розміру аліментів на утримання спільної доньки сторін, то представник позивача зазначає, що донька сторін після фактичного припинення шлюбних відносин залишилась проживати разом з позивачем та наразі дійсно знаходиться на повному її утриманні. Відповідач за власною ініціативою припинив шлюбні відносини з позивачем та з того часу не надає жодного матеріального утримання ні дружині, ані їх спільній донці. Як позивач вже зазначала раніше, знайти порозуміння з питання утримання спільної дитини сторонам не вдалось, а тому вона вимушена була звернутись до суду за захистом прав та інтересів доньки сторін. Позивач стверджує, що відповідач відверто говорить неправду та вводить суд в оману, вказуючи на те, що він пропонував вирішити питання утримання доньки шляхом підписання відповідного договору та начебто призначав зустріч у нотаріуса. Таких обставин не було та позивач відповідно таких пропозицій від відповідача не отримувала. Твердження відповідача, що спільна донька сторін начебто абсолютна здорова нічим не підтверджені та необґрунтовані, а ґрунтуються виключно на його припущеннях. Відповідач на свій власний розсуд коментує надані позивачем медичні документи з встановленими діагнозами відповідних захворювань доньки та рекомендаціями лікаря, щодо лікування та постійного медичного спостереження. Незважаючи на те, що донька має певні захворювання, відповідач хибно стверджує, що дитина начебто повністю є здоровою. Натомість, позивач надала суду належні та допустимі докази на підтвердження потреб саме дитини та доцільності стягнення аліментів у заявленому позивачем розмірі, адже головною та єдиною причиною призначення аліментів є потреба в них саме дитини. Просила суд враховувати стан здоров`я дитини, те, що захворювання доньки сторін носить тривалий характер та потребує постійного медичного нагляду, спеціального харчування та спеціального догляду за шкірою. Представник позивача зазначає, що відповідачем не надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження обставин неможливості сплачувати аліменти на утримання доньки у розмірі 1/3 частки, як і не надано доказів, що у випадку задоволення позовних вимог у повному обсязі відповідач опиниться у скрутному матеріальному становище, при цьому інших осіб на утриманні відповідача не має. Додані відповідачем до відзиву на позовну заяву копії квитанцій іноземною мовою та скріншоти, які начебто підтверджують витрати відповідача на утримання доньки, є неналежними доказами та такими, що не підлягають врахуванню під час винесення рішення по справі. Щодо питання про стягнення аліментів на утримання позивачки, представник позивача, вказала, що право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, а також і в разі розірвання шлюбу. Зважаючи на те, що відповідач є батьком дитини, яка проживає з позивачем та якій на час звернення до суду з цим позовом, не виповнилося трьох років, позивач має право на отримання аліментів від відповідача. При цьому, право на аліменти належить дружині, з якою проживає дитина, незалежно від того чи потребує вона матеріальної допомоги. Вказала, що у зв`язку із складним матеріальним становищем, позивач потребує матеріальної допомоги на своє утримання, так як перебуває у декретній відпустці по догляду за малолітньою дитиною і не має змоги працювати. Позивач на даний час не має доходу. Відповідач зазначає, що позивач отримує в Республіці Польщі соціальну виплату на утримання доньки, однак ці грошові кошти не є доходом позивача. Щодо спільних грошових заощаджень сторін під час шлюбу, вказала, що таких заощаджень у сторін не було. Представник позивача зазначає, що твердження відповідача про безкоштовне отримання нею ліків, суміші, тощо не відповідають дійсності (ні чим не доведені), а в матеріалах справи є відповідні докази того, що медикаменти, суміш та інше позивач купує за власні кошти, як і сплачує кошти за щеплення, які є обов`язковими та здійснюються не раз в рік. Просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Судове засідання призначене на 30 серпня 2024 року було відкладено за клопотанням представника відповідача на 09 жовтня 2024 року на 10:00 год. 04 вересня 2024 року до суду надійшли заперечення на відповідь на відзив, у якому представник відповідача, підтримала позицію викладену у відзиві, та додала зокрема про те, що на утриманні у відповідача знаходяться непрацездатні батьки, що має бути враховано при визначенні розміру аліментів на дитину, а також він сам наразі має проблеми зі здоров`ям та проходить лікування, яке потребує значних витрат. 01 жовтня 2024 року до суду від представника відповідача надійшли заперечення на клопотання позивача щодо очікуваних витрат на правову допомогу. 08 жовтня 2024 року до суду від представника відповідача надійшло клопотання про долучення доказів. У судове засідання призначене на 09 жовтня 2024 року з`явилися представник позивача та представник відповідача. Представник позивача підтримала позовні вимоги, доводи, викладені у позові та відповіді на відзив, просила задовольнити позов у повному обсязі. Представник відповідача, підтримала доводи, викладені у відзиві та запереченнях на відповідь на відзив, просила задовольнити позовні вимоги частково, а саме - стягувати із відповідача аліменти на користь позивачки на утримання їх спільної дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу, у іншій частині задоволення позовних вимог просила відмовити. У відповідності до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вивчивши позиції сторін, викладені у заявах по суті справи, вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача надані у судовому засіданні, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 08 червня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, який зареєстровано Солом`янським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві, актовий запис №; 914, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.14) Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження, яке видане відділом запису актів громадянського стану у м. Краків, назва акту 1261011/00/AU/2023/316667-/-, серія USC/OZ/1, AG 0654417 (а.с.15-19). Відповідно до довідки про реєстрацію особи громадянином України № 414, виданої Генеральним консулом України в Кракові від 21 березня 2023 року [PERSON] , [INFO] є громадянином України з моменту народження (а.с. 20). Факт проживання дитини разом з матір`ю не заперечувався відповідачем, як і не заперечувався обов`язок щодо утримання дитини та надання їй матеріальної допомоги. Відповідно із статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частини другої статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із частинами другою, третьою статті 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів і ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини (Постанова Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі №759/10277/18). Відповідно до частин першої, другої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При ухваленні рішення суд оцінює докази з урахуванням вимог статей 77-80 ЦПК України про їх належність, допустимість, достовірність та достатність. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. При цьому, згідно зі статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Відповідно до частини третьої статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» та пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України про розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника не повинен перевищувати 50 % заробітної плати цієї особи. Суд, визначаючи розмір аліментів, який має стягуватись із відповідача на користь позивача враховує стан здоров`я малолітньої дитини, в той же час зазначає, що враховуючи вік дитини, наявність у неї алергії на ті чи інші продукти, не свідчать про важке захворювання дитини, яке потребує довготривалого та дорого вартісного лікування. Приймаючи до уваги викладене, з метою захисту прав та охоронюваних законом інтересів малолітньої [PERSON] , враховуючи вік дитини, те, що відповідач є молодою, здоровою особою, працевлаштований та проживає у Республіці Польща, має стабільний заробіток, не має інших аліментних зобов`язань стосовно інших осіб (інше суду не доведено), враховуючи, що відповідач не заперечує щодо сплати аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходу, зважаючи на те, що обов`язок утримувати дитину покладається у рівних частинах на обох батьків, суд дійшов висновку про часткове задоволення вимог позивача та необхідність визначити розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, на утримання малолітньої [PERSON] [INFO] в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Суд відхиляє доводи представника відповідача щодо того, що на утриманні відповідача перебувають його непрацездатні батьки, оскільки надані суду медичні документи про проходження батьками відповідача медичних оглядів та/чи лікування, не підтверджують факт перебування батьків на його утриманні. Щодо стягнення аліментів на утримання позивача, до досягнення дитиною трьох років, суд вважає, що дана вимога підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. Згідно із статтею 75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Статтею 84 СК України визначено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Диспозиція статті 84 СК України визначає, що право на утримання має вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (ч. 4 ст. 84 СК України). Згідно з статтею 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. Відповідно до приписів статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Подання суду доказів того, що жінка, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить матері дитини, з якою остання проживає, незалежно від цієї обставини. При визначенні розміру аліментів, судом враховано вимоги статті 182 СК України, а також приписи статті 180 СК України. Крім цього, суд враховує також розмір аліментів, які присуджено для стягнення з відповідача на утримання доньки, а також те, що судом не встановлено обставин, що відповідач, будучи працездатною особою, не може надавати допомогу по утриманню дружини. Відповідач та його представник не надали суду належних та достатніх доказів того, що заробіток відповідача не надає можливості йому сплачувати аліменти на утримання дружини (довідки про доходи). Крім того, відповідач не надав суду також доказів його витрат на оренду житла у Республіці Польща, про що йшла мова у відзиві на позов. Враховуючи, що позивачем заявлено вимогу про стягнення аліментів на її утримання до досягнення дитиною трьох років, що передбачено законодавством, та надано належні і допустимі докази щодо доведення обставин, на яких ґрунтуються така вимога, суд вважає, що позов про стягнення аліментів на утримання [PERSON] підлягає задоволенню частково, та з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання позивача у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку Крім того, згідно статті 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Згідно зі статтею 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тому аліменти слід призначити з 10 липня 2024 року, тобто з дня пред`явлення позивачем вказаного позову. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи приписи статті 5 Закону України «Про судовий збір» та статті 141 ЦПК України, зважаючи на те, що позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2422,40 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: partial