Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Бучацька міська рада (ОТГ) (орган опіки та піклування) про позбавлення батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог, вказує на те, що з відповідачем по справі позивач перебував у зареєстрованому шлюбі, від якого народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 11.11.2021 у справі № 595/1423/21 шлюб між сторонами було розірвано, син постійно проживає з позивачем. У позові вказано, що відповідач самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, у зв`язку із чим, згідно судового наказу від 13.07.2021 Бучацький районний суд Тернопільської області у справі № 595/1035/21 наказує стягувати з боржника [PERSON] , жительки с.Хмелівка, Тернопільського району, Тернопільської області, на користь стягувана- [PERSON] , аліменти на утримання дитини: [PERSON] , в твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи із 13.07.2021 до досягнення дитиною повноліття. В обгрунтування позову вказано про те, що відповідач по справі постійно ігнорує виконання свого обов`язку за своєчасною сплатою аліментів. Інколи заборгованість сягає до шести місяців. На час подачі позову до суду заборгованість становить три місяці. [PERSON] зовсім не цікавиться життям малолітнього сина [PERSON] , будь-якої участі у його вихованні не приймає. Не піклується про його фізичний та духовний розвиток, його навчання у садочку, не спілкується з ним. Відповідач [PERSON] не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання. Усі обов`язки щодо виховання, піклування, забезпечення дитини всім необхідним взяв на себе позивач по справі - [PERSON] , а відтак, оскільки дитина знаходиться на його утриманні слід позбавити батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] . Враховуючи вказані обставини, позивач звернувся до суду з первісним позовом. Ухвалою суду від 24.10.2023 відкрито провадження у даній справі за первісним позовом та призначено до підготовчого судового засідання. 20.11.2023 відповідачем [PERSON] подано зустрічну позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною з доданими письмовими доказами. Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору вказано: Бучацька міська рада (ОТГ). В обґрунтування заявлених вимог, вказує на те, що з позивачем перебувала у шлюбі, від якого народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 11.11.2021 шлюб між сторонами розірвано. На даний час, дитина проживає з батьком. Між нею та її колишнім чоловіком [PERSON] виникли неприязні відносини. [PERSON] не бажає, щоб мати бачилася з дитиною та перешкоджає їхньому спілкуванню. На її прохання побачитись з дитиною [PERSON] може відмовити їй, при цьому озвучує вигадані причин такої відмови, наприклад, що дитини немає, або вона хвора або спить і т.д. Часто [PERSON] ігнорує її телефонні дзвінки, коли вона телефонує аби дізнатися про сина, поговорити з сином або домовитися про зустріч з дитиною. Оскільки, врегулювати питання участі у вихованні сина в позасудовому порядку не вдалося [PERSON] звертається до суду. Враховуючи вказані обставини, відповідач-позивач звернулась до суду із зустрічною позовною заявою, у якій просить: зобов`язати відповідача за зустрічним позовом [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] у спілкуванні з сином [PERSON] , [INFO] та визначити порядок участі [PERSON] у вихованні та спілкуванні з дитиною шляхом встановлення систематичних зустрічей, без обмеження місця проведення відповідно до графіку побачень: щотижня кожної суботи із 10 год 00 хв. до 18 год 00 хв. неділі; у літній період протягом 14 днів. Надати матері право на спілкування з дитиною особисто засобами телефонного та електронного зв`язку щодня з 19 год 00 хв. до 19 год 30 хв. Просить щоб побачення дитини з матір`ю відбувалися без присутності батька. Допустити можливість матері брати участь у навчальних, виховних заходах дітей із дотриманням розпорядку навчального закладу. Також, 20.11.23 відповідачем [PERSON] подано відзив на позов, у якому вона позовні вимоги не визнає та просить у задоволенні позовних вимог [PERSON] про позбавлення її батьківських прав відмовити у повному обсязі. 05.12.2023 позивачем [PERSON] подано відповідь на відзив, у якому він просить його позовні вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав задовольнити. Вищевказаний позов є підставним та обґрунтований належним чином. 04.01.2024 [PERSON] було подано до суду відзив на зустрічну позовну заяву про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, у якому він просив відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви [PERSON] , вказував на те, що жодних перешкод їй у спілкуванні з сином не чинить, вона сама усунулась від виконання батьківських обов`язків. Ухвалою суду від 10.01.2024 прийнято зустрічну позовну заяву до спільного розгляду з первісною позовною заявою, об`єднавши їх в одному провадженні, призначено підготовче судове засідання. Ухвалами суду від 07.02.2024, 19.06.2024 зобов`язано орган опіки та піклування Бучацької міської ради (ОТГ) надати суду висновок щодо усунення перешкод у спілкуванні [PERSON] з сином [PERSON] , [INFO] , та у його вихованні, визначення способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею. 06.12.2024 та 11.07.2024 Бучацькою міською радою (ОТГ) надано суду висновки щодо питання позбавлення [PERSON] батьківських прав та усунення перешкод у спілкуванні матері [PERSON] з сином [PERSON] та визначення способу участі у його вихованні. Ухвалою суду від 11.09.2024 було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач-відповідач [PERSON] та його представник адвокат Дзьоба О.Б. у судове засідання не з`явилися, однак подали до суду заяву, у якій просять справу розглядати за їхньої відсутності, позовні вимоги по первісному позову підтримують повністю. Відповідач - позивач [PERSON] та її представник адвокат Боднар О.В. у судове засідання не з`явилися, однак подали до суду заяву, у якій просять справу розглядати за їхньої відсутності, заперечують проти задоволення первісного позову про позбавлення батьківських прав, позовні вимоги по зустрічному позову підтримують повністю. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Бучацька міська рада (ОТГ) (орган опіки та піклування) у судове засідання не з`явився, однак надіслав на адресу суду заяву, в якій просив розглянути справу за відсутності представника, надані висновки підтримує повністю. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08.02.2018, виданого Бучацьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, [PERSON] народився [INFO] , його батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 11.11.2021 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 7). Згідно копії довідки, виданої Теребовлянським ВДВС у Тернопільському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління від 27.09.2023, станом на 27.09.2023 у боржника [PERSON] наявна заборгованість по аліментах за два місяці (а.с.8). Відповідно до копії довідки, виданої Бучацькою міською радою Чортківського району Тернопільської області від 25.09.2023 за №282, [PERSON] , [INFO] , житель [ADDRESS] , до складу його сім`ї входять: мати [PERSON] , бабуся [PERSON] , син [PERSON] , [INFO] (а.с.5). Відповідно до копії довідки, виданої Бучацькою міською радою за № 187 від 25.09.2023, [PERSON] по місцю проживання характеризується позитивно (а.с. 10). Згідно довідки Бучацького дошкільного навчального закладу "Сонечко" [PERSON] відвідує Бучацький ДНЗ «Сонечко», зі слів вихователів, мама дитини протягом останнього навчального року дитину не відвідує, не цікавиться успіхами дитини. Дитину приводить та забирає з садочку батько, інколи дідусь та бабуся. Дитина доглянута (а.с.9). [PERSON] у період з 2020 по 2023 роки на тривалі періоди виїзджала закордон, про що свідчать відмітки у закордонному паспорті останньої серії [NUMBER] від 23.09.2019 (а.с.39-41). Згідно висновку органу опіки та піклування, який затверджено рішенням виконавчого комітету Бучацької міської ради №376 від 24.11.2023, органом опіки і піклування встановлено, що у подружжя [PERSON] від спільного шлюбу [INFO] народився син [PERSON] .. Шлюб між подружжям розірвано у 11.11.2021. Після розірвання шлюбу мати дитини, [PERSON] , сплачує аліменти та активно бере участь в житті дитини. Довідка Бучацького ДНЗ «Сонечко» підтверджує, що дитину приводить і забирає з садочку батько, інколи дідусь та бабуся, а мати протягом останнього навчального року, тобто 2 місяці в закладі не з`являлася, успіхами дитини не цікавилася. Однак, в телелефонній розмові з вихователями з`ясовано, що дитина прихильно ставиться до мами, розповідає про спільно проведений час, тощо. До відзиву на позовну заяву мати малолітнього [PERSON] , надала фотодокази участі в житті сина - світлини зі спільного відпочинку, дня народження, скріни з відеодзвінків. 24.11.2023 відбулося засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Бучацької міської ради, на якому прийнято рішення № 114 про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] . Проаналізувавши надані матеріали справи, орган опіки та піклування з`ясував, що інтереси малолітньої дитини [PERSON] не враховано зовсім, а позовна заява стала предметом маніпуляцій і непорозумінь між батьками. Вирішення конфліктів між колишнім подружжям, має відбуватися без шкоди для морального, психологічну фізичного здоров`я дитини. Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги рішення комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Бучацької міської ради від 24.11.2023 за №114 та відсутність вагомих підстав орган опіки та піклування Бучацької міської ради вважає за недоцільне позбавляти батьківських прав [PERSON] , відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , уродженця та жителя [ADDRESS] (а.с.53, 54) Згідно висновку органу опіки та піклування, який затверджено рішенням виконавчого комітету Бучацької міської ради №260 від 03.07.2024, беручи до уваги рішення комісії з питань захисту прав дитини від 02.07.2024 № 83, з метою захисту прав та інтересів малолітньої дитини орган опіки та піклування Бучацької міської ради вирішив визначити для [PERSON] , [INFO] такі способи участі у вихованні сина [PERSON] , [INFO] : особисті побачення першу і третю суботу місяця з 10 год 00 хв. до 18 год 00 хв. та другу і третю неділю місяця з 10 год 00 хв. до 18 год 00 хв., без присутності батька, враховуючи бажання, емоційний стан дитини, режим дня дитини; у вівторок і четвер щотижня з 19 год 00 хв. до 20 год 00 хв. за київським часом, будь-якими засобами спілкування в мережі інтернет, засобами телефонного зв`язку, якщо мати забезпечить дитину персональним телефоном із доступом до інтернету; по 5 днів з 9 год 00 хв. до 18 год 00 хв. на час літніх та зимових канікул за місцем перебування дитини, враховуючи бажання самої дитини, без присутності батька (а.с.133). До вказаних правовідносин суд застосовує наступні правові норми. Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною першою статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з частиною першою статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Відповідно до частини восьмої статті 7 Сімейного кодексу України (далі СК України) регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. За змістом статті 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із частиною першою статті 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. У відповідності до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою. Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частиною четвертою статті 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно статті 157 СК України, той з батьків, що проживає окремо від дитини, зобов`язаний приймати участь в її вихованні та має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. При вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, суд має виходити, передусім, з інтересів дитини з урахуванням кожних конкретних обставин справи. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом лише в інтересах дитини. Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.10.2018 справа № 686/14512/17, провадження № 61-7540св18. Дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та рівними правами батьків щодо спілкування з дитиною, особлива увага має бути приділена найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 по справі Хант проти України ). Відповідно до частини першої статті 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини. Відповідно до пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Згідно з абзацом 2 пунктом 18 вищезгаданої Постанови, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними. Отже, позбавлення батьківських прав відноситься до крайньої міри відповідальності, а це означає, що застосовується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявилися безрезультатними. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю (батьком). В постанові Верховного Суду від 13.03.2019 по справі № 631/2406/15-ц зазначено, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо. Слід також врахувати, що відповідно до статті 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Згідно положень статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Органом опіки та піклування подається суду письмовий висновок щодо розв`язання спору, складений на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Орган опіки і піклування, захищаючи інтереси дитини, дійшов висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Під час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, судом не встановлена винна поведінка [PERSON] , як матері по відношенню до малолітнього сина. Також, у висновку органу опіки та піклування визначено для [PERSON] способи її участі у вихованні сина [PERSON] , [INFO] . Суд зважає і на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, що тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини і допускається лише коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, обов`язково виходить із інтересів дітей. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 77 ЦПК України). Згідно частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача-позивача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача-відповідача. В порушення зазначених вимог позивачем-відповідачем не надано належних та допустимих доказів винної поведінки відповідача-позивача щодо умисного злісного ухилення від виконання батьківських обов`язків. У справі відсутні жодні докази застосування до відповідача-позивача будь-яких заходів впливу з боку органу опіки та піклування, органів місцевого самоврядування. Також позивачем-відповідачем не доведено, в чому будуть полягати позитивні зміни в житті дитини в разі застосування до відповідача-позивача такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав. Приймаючи рішення у справі суд враховує висновок органу опіки та піклування Бучацької міської ради, яким визнано за недоцільно позбавляти батьківських прав [PERSON] стосовно сина [PERSON] . Таким чином, судом не встановлена наявність кожного окремо і усіх у сукупності факторів, зазначених у постанові Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав». Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що у задоволенні первісного позову про позбавлення відповідача-позивача батьківських прав слід відмовити. З огляду на вищевказане, суд приходить до висновку про доцільність встановлення порядку спілкування матері з сином. Право матері на спілкування з дитиною є її незаперечним правом, а спілкування малолітньої дитини [PERSON] з матір`ю відповідає його інтересам. Встановлюючи порядок спілкування матері з сином, врахувавши інтереси дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, а також закріплений у положеннях міжнародних норм та норм чинного законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, активне бажання матері брати участь у вихованні та спілкуванні із своїм сином, взявши до уваги висновок органу опіки та піклування, вік дитини, суд вважає, що позовні вимоги відповідача-позивача підлягають до часткового задоволення шляхом визначення наступного порядку участі матері у вихованні та спілкуванні з сином, а саме: систематичні побачення кожної першої та третьої суботи і неділі місяця з 10:00 год суботи по 19:00 год неділі за місцем проживання/перебування матері дитини, без присутності батька, враховуючи бажання та емоційний стан дитини, режим дня дитини; спілкування матері з дитиною, за її згодою, за допомогою телефонного та електронного зв`язку щодня з 19:00 год до 19:30 год; перебування дитини протягом п`яти днів зимових шкільних канікул та чотирнадцяти днів літніх шкільних канікул у матері дитини за місцем її проживання/перебування, за згодою дитини та попереднім узгодженням з батьком дитини. Суд зазначає, що побачення матері з дитиною слід здійснювати без присутності батька дитини та за бажанням дитини. Суд вважає, що вимоги зустрічної позовної заяви слід задовільнити частково оскільки відповідачем-позивачем не доведено необхідності визначення графіку побачень з дитиною у повному обсязі, у спосіб та час, які вказані у позовних вимогах та відповідності такого способу участі у вихованні дитини інтересам дитини з урахуванням її віку. Суд звертає увагу, що у разі зміни обставин, з врахуванням яких суд визначив способи участі відповідача-позивача у вихованні та спілкуванні з дитиною, сторони, враховуючи передусім інтереси дитини, можуть змінити вказані способи, а у разі недосягнення згоди звернутися за вирішенням спору до суду.

Outcome: partial