Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-29 00:00:00

В листопаді 2018 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту №DNUOGK00000624 від 13.09.2005 року та Додаткової угоди № 1 від 15 січня 2014 року; ухвалити рішення про визнання недійсним Договору іпотеки № DNUОGK00000624 від 13.09.2005 року; припинити обтяження предмета, іпотеки: житлового будинку загальною площею 54,30 кв.м., житловою площею 39,00 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ., вилучивши з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис з реєстраційним номером 2383397. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що 13.09.2005 року між ним, [PERSON] , та АТ КБ «Приватбанк» укладено договір про надання споживчого кредиту № DNUOGK00000624.Відповідно до п. 1.1 вказаного договору банк зобов`язується надати йому кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті, Долар США, в сумі 27140,00 (двадцять сім тисяч сто сорок доларів США 00 центів), що дорівнює еквіваленту 137057,00 (сто тридцять сім тисяч п`ятдесят сім гривень) за курсом НБУ (5,05 грн. за 1 долар США) на день укладення договору. У договорі передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі не пізніше 13.09. 2025 року. Згідно п. 1.1 процентна ставка встановлюється в розмірі 1,33% на місяць, що дорівнює 15,96% річних. 13 вересня 2005 року між ним, [PERSON] , та ПАТ КБ «Приватбанк» також було укладено договір іпотеки № DNUOGK00000624, предметом якого є надання Іпотекодавцем в іпотеку майна та земельної ділянки, а саме: житлового будинку загальною площею 54,30 кв.м., житловою площею 39,00 кв.м., які належать іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу № 3297 від 13.09.2005 року. Між [PERSON] та Банком до договору було підписано Додаток №1 «Графік погашення кредиту» від 13.09.2005 року, який є невід`ємною частиною договору. 15 січня 2014 року між ним, [PERSON] , та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено Додаткову угоду № 1 до Кредитного договору № DSUOGK00000624 від 13.09.2005 року. Вважає, що договір про надання споживчого кредиту № DSUOGK00000624 від 13.09.2005 року та Додаткову угоду від 15.01.2014 року № 1 до Кредитного договору № DNUOGK00000624 від 13.09.2005 такими, що не відповідають чинному законодавству України, є несправедливим та повинні бути визнані недійсним, що і є причиною виникнення спору. Оспорюваний кредитний договір являється договором споживчого кредиту. Згідно розрахунку заборгованості станом на 24.12.2012 року, яку Відповідач надав Позивачу, зазначено що у період з 22.11.2005 року по 13.11.2008 року « % ставка прострочена » складає 36,04%, що не узгоджується з умовами договору, а саме п. 3.2 « ... при порушенні Позичальником зобов`язань по погашенню Кредиту, передбачених пп.1.1, 2.2.4, 2.3.3. Позичальник сплачує Банку відсотки за користування Кредитом у розмірі 3,00% на місяць, нараховані від суми не погашеної в строк заборгованості за Кредитом...». Отже банком застосовує процентну ставку не передбачену умовами кредитного договору підписаного позивачем, як позичальником. Таким чином, сума відсотків має складати 3%х12 місяців = 36,00% річних, Отже, Банком застосовано процентну ставку не передбачену умовами кредитного договору підписаного Позивачем, як Позичальником. Позивач вважає, що під час укладення кредитного договору Відповідач приховав від Позивача повну та об`єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту, вказав у договорі занижені значення показників суттєвих умов договору, чим ввів Позивача в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку Позивач сплатив би Відповідачу, погашаючи кредит у порядку, визначеному Графіком погашення заборгованості. Представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого вказано наступне. 13.09.2005 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком "ПриватБанк" та [PERSON] було укладено кредитний договір №DNU0GK00000624. Відповідач не використав свого права на розірвання договору протягом 14 днів з моменту його укладення, жодної заяви на протязі даного строку до Банку не надходило. Позивач в впродовж довгого часу здійснював платежі за кредитним договором та після укладення додаткової угоди №1. АТ КБ «ПриватБанк» належним чином виконав взяті на себе зобов`язання передбачені умовами кредитного договору. Фактично, якщо сторони приступили до виконання умов договору, договір не можна визнати неукладеним або вважати не укладеним. Тобто, факт отримання кредиту підтверджується фактичним виконанням умов кредитного договору щодо повернення коштів. Також, зазначає, що позивач з позовом звернувся до суду у кінці 2018 року, тобто із пропуском строку позовної давності. Позивач надав до суду відповідь на відзив відповідача, відповідно до якого вказав, що відповідно до п. 1.1 вказаного договору банк зобов`язується надати йому кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті. Долар США, в сумі 27140,00, що дорівнює еквіваленту 137057,00 грн. за курсом НБУ (5,05 грн. за 1 долар США) на день укладення договору. У договорі передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі не пізніше 13.09.2025 року. Згідно п. 1.1 процентна ставка встановлюється в розмірі 1,33% на місяць, що дорівнює 15,96% річних. Відповідно до п. 1.2 кредитного договору банк для виконання даного договору повинен був відкрити позивачу наступні рахунки - № [NUMBER] , кредитний рахунок № [NUMBER] , рахунок по відскоках № [NUMBER] , рахунок для обліку комісії № 35784050810215, однак в процесі сплати позивачем кредиту банк зараховував сплачені кошти в інші рахунки, не зазначені в кредитному договорі, про що свідчить додана до відзиву виписка по кредитному договору № DNUOGK00000624 від 19.2005 року. Враховуючи викладене, можливо дійти висновку, що позивачеві не було відомо всіх умов договору. Крім того, представником позивача подано до суду додаткові письмові пояснення, відповідно до яких вказано наступне. 12 березня 2024 року постановою Дніпровського апеляційного суду у справі № 204/7787/21 позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості - задоволені частково, стягнуто з [PERSON] АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №DNU0GK00000624 від 13.09.2005 року, станом на 06.09.2021 року, по тілу кредиту в сумі 23408,01 дол. США та пеню в розмірі 2835,24 дол. США. Дніпровський апеляційний суд при розгляді справи №204/7787/21 встановив та дійшов наступного висновку: «... 15 січня 2014 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №DNUOGK00000624 від 13.09.2005 року, відповідно до якої сторони дійшли згоди внести зміни в кредитний договір (а.с. 12). Пунктом 1 вказаної вище додаткової угоди погоджено зменшити суму заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї додаткової угоди на 8060,98 доларів США, а саме: відсотки у розмірі 3274,35 доларів США, комісія у розмірі 0,00 доларів США, пеня у розмірі 4786,63 доларів США. Дніпровським апеляційним судом при винесені рішення по справі №204/7787/21 було враховано умови додаткової угоди №1 до кредитного договору №DNUOGK00000624 від 13.09.2005 року (з урахуванням викладеного пункту 1.13.2. договору в новій редакції). Тобто рішеннями у справі №204/7787/21 судами було встановлені преюдиційні факти, які згідно ЦПК України не потребують доказуванню. В судовому засіданні представник позивача просила задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача, в судовому засіданні, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Вислухавши сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню по наступним підставам. 13 вересня 2005 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] (позичальник) укладено кредитний договір №DNU0GK00000624, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти на строк до 13 вересня 2025 року включно, у вигляді непоновлюваної лінії у розмірі 27140,00 доларів США на наступні цілі: купівля квартири у сумі 23000,00 доларів США та сплата страхових платежів у сумі 4140,00 доларів США, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,33% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісією за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 0,16% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, комісії за дострокове погашення кредиту відповідно до пункту 3.11 даного договору. Періодом сплати вважається період з «13» по «20» число кожного місяця. Щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 359,93 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором (п. 1.1 договору №DNU0GK00000624 від 13.09.2005). Відповідно до пункту 3.4 кредитного договору №DNU0GK00000624 від 13.09.2005 року, зокрема, нарахування відсотків здійснюється, починаючи з дати списання коштів з кредитного рахунку, до дати повного погашення кредиту. При порушенні позичальником кожного із зобов`язань, передбачених пунктами 2.2.2, 2.2.3 договору, банк має право нараховувати, а позичальник зобов`язаний сплачувати банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні (або сумі у валюті кредиту, еквівалентної 1 грн за курсом НБУ на день сплати) за кожен день прострочки (пункт 4.1 договору кредиту). 15 січня 2014 року між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору №DNUOGK00000624 від 13.09.2005 року, відповідно до якої сторони дійшли згоди внести зміни в кредитний договір. Пунктом 1 вказаної вище додаткової угоди погоджено зменшити суму заборгованості, що виникла в період з дати надання позичальнику кредиту до дати підписання цієї додаткової угоди на 8060,98 доларів США, а саме: відсотки у розмірі 3274,35 доларів США, комісія у розмірі 0,00 доларів США, пеня у розмірі 4786,63 доларів США. Згідно з пунктом 3 додаткової угоди №1 від 15.01.2014 сторони погодили викласти, зокрема, пункт 1.1 договору в наступній редакції: 1.1 банк зобов`язується надати позичальникові грошові кошти шляхом: видачі готівки через касу на строк по 13 вересня 2025 року включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 33159,00 доларів США на наступні цілі: купівлю житлового будинку у розмірі 23 000 доларів США, а також у розмірі 10159,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та порядку, передбачених пунктами 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків з 26 березня 2007 року по 20 листопада 2008 року у розмірі 12,36% на рік, з 20 листопада 2008 року у розмірі 14,04% на суму залишку заборгованості за кредитом і винагороди за надання фінансового інструменту з 15 січня 2014 року у розмірі 0,16% від суми виданого кредиту щомісяця від суми розрахованої згідно з пунктом 3.11. даного договору. Періодом сплати вважати період з «13» по «20» число кожного місяця; погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: погашення кредиту провадиться в строки відповідно до графіка погашення кредиту (додаток № 1). Відповідно до пункту 4 додаткової угоди №1 від 15.01.2014, підписання цієї додаткової угоди не є рішенням банку про анулювання заборгованості позичальника. У пункті 7 додаткової угоди №1 від 15.01.2014 погоджено, що терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним договором встановлюються сторонами тривалістю 50 років. У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором №DNU0GK00000624 від 13 вересня 2005 року, станом на 06 вересня 2021 року банком нарахована заборгованість в загальному розмірі 76533,56 доларів США, яка складається з наступного: 23408,01 доларів США заборгованість за кредитом (тілом кредиту), 20707,78 доларів США заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 2361,95 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 30055,82 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором (а.с. 4-8). Вказане також встановлено при розгляді справи №204/7787/21 Дніпровським апеляційним судом 12 березня 2024 року (постанова суду від 204/7787/21). Крім того, вказаною постановою від 12 березня 2024 року по справі №204/7787/21 апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 31березня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення. Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570) заборгованість за кредитним договором №DNU0GK00000624 від 13.09.2005 року, станом на 06.09.2021 року, по тілу кредиту в сумі 23408,01 дол. США та пеню в розмірі 2835,24 дол. США, а всього 26243 (двадцять шість тисяч двісті сорок три) дол. США 25 центів. У задоволенні іншої частини позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості з [PERSON] відмовлено. Постановляючи рішення у справі №204/7787/21 суд дійшов висновку, що відповідачі істотно порушують умови договору, тому заявлені позовні вимоги законні та обґрунтовані, і підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини якщо інше не встановлено законом. Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Частиною першою статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини (далі - Конвенція) та практику суду як джерело права. У преамбулі та статті 6 параграфа 1 Конвенції, у рішенні Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдінг» проти України», а також у рішенні Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено З огляду на те, що під час розгляду справи про стягнення заборгованості (справа №204/7787/21) судами було встановлено наявність між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] зобов`язань виниклих з кредитного договору №DNU0GK00000624, заявлена позовна вимога про визнання недійсним кредитного договору не підлягає задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). За таких обставин, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, з урахуванням всього вищевказаного в сукупності, суд вважає необхідним відмовити позивачеві в задоволенні його позовних вимог до АТ КБ «Приватбанк» в повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed