Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-23 00:00:00

Позивач Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» (надалі- АТ «ПУМБ») звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] заборгованість у сумі 64344,64 грн. за кредитним договором № 1001483664401, укладеним 10.12.2019 року між сторонами, яка виникла станом на 01.12.2023 року в зв`язку з неналежним виконанням відповідачем його умов, із яких: 18387,51 грн. - заборгованість за кредитом, 2,67 грн.- заборгованість за процентами, 45954,46 грн. - заборгованість за комісією. Ухвалою суду від 02.02.2024 року відкрито провадження по справі з визначенням її розгляду за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 29.02.2024 року. 29.02.2024 року відповідач [PERSON] подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи та надання можливості скористатися послугами адвоката. 08.04.2024 представник відповідача -адвокат Гуменюк Б.С. через систему «Електронний суд» подав відзив на позов, в якому просив частково задовольнити первісний позов та стягнути на користь АТ «ПУМБ» кошти в загальному розмірі 3513,28 грн., із яких: 3510, 61 грн. - заборгованість по сумі кредиту та 2,67 грн. - заборгованість за процентами, оскільки ним було сплачено 14876,9 грн., які зараховані в рахунок сплати комісії за обслуговування кредитної заборгованості, що є незаконним, і ці кошти підлягають зарахуванню в рахунок погашення заборгованості по сумі кредиту. Заборгованість за комісією у розмірі 14876,90 грн. не підлягає сплаті у зв`язку з незаконністю встановлення комісії. 08.04.2024 року представник відповідача -адвокат Гуменюк Б.С. подав зустрічний позов до АТ «ПУМБ» про захист прав споживачів, в якому просив стягнути з АТ «ПУМБ» на користь [PERSON] безпідставно стягнуту оплату за погашення заборгованості за комісією у розмірі 14876,90 грн. та стягнути судові витрати. В обґрунтування зустрічного позову посилається на те, що 10.12.2019 року між ним та АТ «ПУМБ» було укладено Договір комплексного банківського обслуговування № 1001483664401, згідно з яким йому було надано грошові кошти у розмірі 42350,00 грн. строком на 36 місяців з процентною ставкою 0.01 % річних. Крім того, в договорі визначено оплату позичальником 3,99 % комісії за обслуговування кредиту щомісячно, що, на його думку, суперечить положенням Закону України «Про захист прав споживачів». Ухвалою суду від 09.04.2024 року об`єднано в одне провадження первісний позов АТ «Перший Український Міжнародний Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості та зустрічний позов [PERSON] до АТ «Перший Український Міжнародний Банк» про захист прав споживачів. Також, з урахуванням положень ч.4 ст. 193 ЦПК України, вирішено перейти від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження. 19.04.2024 представником первісного позивача АТ «ПУМБ» подано до суду відповідь на відзив, у якому представник зазначив, що на момент укладення кредитного договору позичальник не звертався до банку із заявою про надання роз`яснень незрозумілих йому умов договору, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, тим самим фактично погодився зі всіма умовами такого договору, у тому числі із комісією за обслуговування кредитної заборгованості. Відповідач активно користувався наданими кредитними коштами, сплачував заборгованість, що також підтверджує його прийняття усіх умов кредитного договору. Вважає, що Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку у кредитному договорі встановлювати комісію за обслуговування кредиту. Також вважає, що відповідач не визначився із своєю правовою позицією, оскільки просить одночасно зарахувати 14876,90 грн. в рахунок основної суми боргу (у відзиві) та стягнути з банку 14876,90 грн. (у зустрічній позовній заяві). На підставі викладеного просить позов АТ «ПУМБ» задовольнити у повному обсязі. 19.04.2024 представником первісного позивача АТ «ПУМБ» також подано до суду відзив на зустрічну позовну заяву, у якому представник вважає, що посилання на ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року остання редакція до набуття чинності законом України «Про споживче кредитування») є помилковим та вважає, що Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку у кредитному договорі встановлювати комісію за обслуговування кредиту. Також зазначив, що позичальник не просить суд надати оцінку дійсності або нікчемності правочину (у даному випадку пункту про сплату комісії) та не заявляє вимогу про застосування наслідків виконання недійсного (нікчемного) правочину, у зв`язку з наведеним вважає, що підстави для задоволення зустрічної позовної заяви відсутні. Ухвалою суду від 02.07.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання представник позивача - АТ «Перший Український Міжнародний Банк» за первісним позовом не з`явилася. У відповіді на відзив просила суд розгляд справи проводити без участі представника. Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом - адвокат Гуменюк Б.С. в судовому засіданні з первісним позовом не погодився з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву. Зазначив, що оскільки кредит був виданий на споживчі цілі, то на нього поширюються вимоги ЗУ «Про захист прав споживачів». Положення договору щодо оплатності комісії є нікчемним з огляду на ч.ч.1,2 ст.11 та ч.4 ст.12 ЗУ «Про захист прав споживачів». Такого ж висновку дійшла ВП ВС у постанові від 13.07.2022 року у справі № 496/3134/19. Отже, оскільки пункт 4 договору є нікчемним (недійсним в силу закону), то сплачені відповідачем кошти у розмірі 14876,90 грн. як комісія за кредитом, мають бути зараховані на погашення тіла кредиту. З цих підстав позовні вимогу банку підлягають до часткового задоволення. На задоволенні зустрічної позовної заяви наполягав, вважає, що це не буде подвійним стягненням. Також зауважив, що [PERSON] не володіє правовими знаннями, тому твердження представника банку про те, що він був ознайомлений з умовами договору, не спростовують ту обставину, що банк нараховував комісію за послугу, яка мала надаватися безкоштовно. Суд, вислухавши представника відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом - адвоката Гуменюка Б.С., дослідивши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність. Судом встановлено наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні 10.12.2019 року між АТ «Перший Український Міжнародний Банк» (надалі АТ- ПУМБ) та [PERSON] укладено Договір комплексного банківського обслуговування № 1001483664401 (надалі - Договір), згідно з яким останньому надано грошові кошти на споживчі потреби у розмірі 42350,00 грн. строком на 36 місяців з процентною ставкою 0.01 % річних. (а.с.3). Пунком 4 Договору визначено оплату позичальником 3,99 % комісії за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно. Згідно з розрахунком суми заборгованості за Договором, станом на 01.12.2023, загальний розмір заборгованості [PERSON] перед Банком складає 64344,64 грн., із яких заборгованість по сумі кредиту- 18387,51 грн., заборгованість по процентам -2,67 грн., заборгованість по комісії -45954,46 грн. З розрахунку суми заборгованості [PERSON] по комісії за Кредитним договором вбачається погашення коштів по щомісячній комісії згідно з Договором в сумі по 1689,76 грн., а саме: 10.01.2020, 10.02.2020, 10.03.2020, 10.04.2020, 10.05.2020, 10.06.2020, 10.07.2020, 10.08.2020, та 1358,82 грн. - 10.09.2020, в загальному розмірі 14876,90 грн. Залишок непогашеної комісії становить 45954,46 грн. Акту виконаних робіт за комісією (надання послуг) згідно з Договором АТ «ПУМБ» не надано. У додаткових поясненнях представник АТ «ПУМБ» посилається на положення Закону України «Про споживче кредитування», яким передбачена можливість включення до договору комісійної винагороди кредитодавця. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Наданий відповідачу [PERSON] кредит є споживчим, в зв`язку з чим на правовідносини сторін поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно з п. 22 ч.1 ст.1, ст. 1-1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Згідно з п.17 ч.1 ст. 1 Закону України «Про захист право споживачів» послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. Відповідно до п. 9-11 ч. 1 ст.11 Закону України «Про споживче кредитування» споживач - фізична особа, яка уклала або має намір укласти договір про споживчий кредит; споживче кредитування - правовідносини щодо надання, обслуговування та повернення споживчого кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. За приписами ч.1,2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не більше одного разу на місяць, а також у разі зміни істотних умов договору про споживчий кредит, включаючи випадки, коли така зміна відбувається внаслідок настання умов, визначених таким договором, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє споживачу інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства та договором про споживчий кредит. У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит. Частиною 5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Відповідно до ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» банкам забороняється вимагати від споживача придбання чи сплату будь-яких товарів чи послуг банку, як обов`язкову умову надання банківських послуг. Відповідно до ч.ч. 1,2,5,7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. У постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15 зроблено висновок, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч.1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що положення оспорюваного кредитного договору № 1001483664401 від 10.12.2019 року щодо встановлення плати за обслуговування кредиту про споживчий кредит та недотримання АТ «ПУМБ» вимог Закону України «Про захист прав споживачів», «Про банки та банківську діяльність» та «Про споживче кредитування», а також включення в кредитну угоду несправедливих і дискримінаційних умов кредитування, які істотно порушують права позичальника, а саме пункту 4 кредитного договору № 1001483664401 від 10.12.2019 року, згідно зі ст. 203, 215 ЦК України є підставою для визнання вказаного пункту оспорюваного кредитного договору недійсним у зв`язку з недотриманням вимог закону щодо істотних умов необхідних для його укладення. У п.п. 54 - 59 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі № 363/1834/17 зазначено, що позивач просив визнати дії відповідача зі стягнення плати за управління кредитом неправомірними та зобов`язати його перерахувати заборгованість позивача за кредитним договором. Суди першої й апеляційної інстанцій відмовили у задоволенні цих вимог. Відповідач висновки судів попередніх інстанцій у цій частині теж підтримав. Велика Палата Верховного Суду з такими висновками судів і доводами відповідача погоджується лише частково, бо за визнання недійсною умови кредитного договору про плату за управління кредитом є підстави задовольнити вимогу про зобов`язання банку перерахувати кредитну заборгованість позивача. Така вимога є вимогою про примусове виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України), а її задоволення ефективно захистить позивача у спірних правовідносинах. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Оскільки судом встановлені підстави для визнання вказаного пункту оспорюваного кредитного договору недійсним, наявні підстави для перерахунку платежів, здійснених [PERSON] за Договором комплексного банківського обслуговування № 1001483664401 від 10.12.2019 року, як плату за обслуговування кредитної заборгованості в рахунок погашення основного боргу по Договору комплексного банківського обслуговування №1001483664401 від 10.12.2019 року. В матеріалах справи наявний розрахунок заборгованості за вищевказаним договором. Таким чином,заінтересована особа: Пасічнянська сільська рада Надвірнянського району Івано-Франківської області оскільки за період з 10.01.2020 по 10.12.2022 банком без належних на те правових підстав нарахована комісія за обслуговування кредитними коштами на загальну суму 64341,97 грн., з яких [PERSON] сплачено 14876,90 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості. На переконання суду вказані кошти мали бути спрямовані на погашення відсотків та заборгованості за тілом кредиту. Тому загальний розмір заборгованості за кредитним договором становить: ((18387,51+2,67)-14876,90) = 3513,28 грн., із яких: заборгованість за кредитом - 3510 грн.61 грн., заборгованість за відсотками - 2 грн. 67 коп. Оскільки суд може самостійно здійснити перерахунок та визначити суму заборгованості шляхом арифметичних дій, тому потреби у зобов`язанні АТ «ПУМБ» здійснити такий перерахунок немає. Враховуючи викладене, первісний позов підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь банку необхідно стягнути заборгованість у сумі 3513,28 грн. за тілом та відсотками. Вимоги про стягнення решти заборгованості задоволенню не підлягають. У зв`язку з висновком суду про необхідність стягнення з [PERSON] боргу за тілом кредиту за відрахуванням сум, які були сплачені ним в якості комісії, вимоги за зустрічним позовом про стягнення з банку на користь [PERSON] безпідставно сплаченої комісії задоволенню не підлягають. Виходячи з положень п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що первісні позовні вимоги задоволено частково (5,46 %), з [PERSON] на користь АТ «ПУМБ» слід стягнути 132,26 грн. в рахунок повернення витрат по сплаті судового збору, які підтверджені документально.

Outcome: partial