Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-02 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог Позивач звернувся з позовом до відповідача, в якому просить стягнути з останнього заборгованість за кредитними договорами № 08715-01/2023 (без вказівки дати договору) у розмірі 50900,00 грн. та № 19485-01/2023 (без вказівки дати договору) у розмірі 48000,00 грн., а також судові витрати. В обґрунтування позовних вимог зазначається, що 09.01.2023 та 16.01.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» (далі -ТОВ «ФК «Інвеструм») та [PERSON] були укладені кредитні договори № 08715-01/2023та № 19485-01/2023, які підписані відповідачем електронним підписом, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора. 26.09.2023 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» укладено договір факторингу № 26092023, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Інвеструм» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ФК «Інвеструм» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. Відповідно до Реєстру боржників до договору факторингу № 26092023 від 26.09.2023, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача:за договором № 08715-01/2023у сумі 50 900,00 грн., з яких: 12 000,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 38 900,00 грн. - заборгованість за відсотками; за договором № 19485-01/2023 у сумі 48 000 грн., з яких 12 000,00 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 36 000,00 грн. - заборгованість за відсотками. Позивач зазначив, що згідно з умовами кредитних договорів позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування ними та виконати інші зобов`язання в повному обсязі та на умовах, передбачених ними. Відповідач не виконав своїх зобов`язань за кредитними договорами, відтак після відступлення позивачу права грошової вимоги, позивач набув права грошової вимоги до відповідача, які позивач просить стягнути на його користь та стягнути судові витрати. Рух справи 27.03.2024 позовна заява надійшла до Дніпровського районного суду міста Києва та була передана на розгляд судді. 10.04.2024 ухвалою судді справа передана за підсудністю до Вишгородського районного суду Київської області, куди надійшла 13.06.2024 та була передана на розгляд судді. 14.06.2024 ухвалою судді справа передана за підсудністю до Іванківського районного суду Київської області, куди надійшла 09.07.2024 та передана на розгляд судді Слободян Н.П. 12.07.2024 ухвалою судді позовна заява залишена без руху та надано строк для усунення недоліків. 18.07.2024 позивач усунув зазначені в ухвалі недоліки. 19.07.2024 відкрите провадження у справі, вирішено розгляд проводити у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін. Перший розгляд справи призначений на 03.09.2024, відкладено на 03.10.2024. Позиції сторін Позивач у заяві про усунення недоліків просив справу розглядати за відсутності представника позивача. Копії ухвали про відкриття провадження та позовної заяви з додатками направлено відповідачу за адресою його реєстрації відповідно до інформації про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи (а.с.79, 84, 87). Поштові відправлення повернулись до суду двічі : перше з відміткою про вручення кореспонденції особисто адресату, а друге без вручення з відміткою поштового відділення «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.84,87 ). Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 дійшов висновку про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду. Близькі за змістом висновку містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25квітня 2018 року у справі №800/547/17, постановах Верховного Суду від 27 листопада 2019року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б. На підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Відповідно до положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України суд здійснив розгляд справи без фіксування судового процесу технічними засобами. Встановлені судом обставини та застосовані норми права Судом встановлено, що 09.01.2023 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 08713-01/2023, відповідно до якого ТОВ «ФК «Інвеструм» надало відповідачу фінансовий кредит у розмірі 12 000,00 грн. Кредитний договір підписано позичальником електронним підписом W4152. Тип кредиту: кредит; кредит надається строком на 25 днів, тобто до 09.02.2023, зі сплатою 365,0 % річних за користування кредитом від суми кредиту з розрахунку 1,0% на добу (а.с.17-19). Невід`ємною частиною цього договору є Правила надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту, які розміщені на сайтах товариства -https://bananacredit.com.ua; підписанням цього договору відповідач підтвердив, що ознайомлений, погоджується та зобов`язується неухильно дотримуватись Правил надання коштів у позику, підтвердив, що отримав інформацію від товариства до укладання договору (п. 1.8, 6.7,6.8 Договору). Згідно пункту 6.1 договору, цей договір укладений українською мовою, підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію. Додатком №1 до цього договору затверджено графік платежів до 01.02.2023; проценти за користування кредитом - 3000 грн., реальна процентна ставка - 2877,42 %; строк кредиту 25 днів; загальна вартість кредиту 15 000,00 грн.(а.с.19 на звороті). Аналогічна інформація викладена в паспорті споживчого кредиту, підписаному відповідачем електронним підписом W4152 ( а.с.16) За заявками [PERSON] від 02.02.2023, 22.02.2023, 15.03.2023, 10.04.2023, 29.04.2023, 09.05.2023 між сторонами було укладено Додаткові угоди до Договору про надання фінансового кредиту №08713-01/2023 від 09.01.2023 на відстрочення виконання зобов`язання за Договором про надання фінансового кредиту (а.с.20-25). Суд звертає увагу, що в кожній із цих заявою, з посиланням на п.4 Правил надання коштів у позику, в т.ч. на умовах фінансового кредиту, ТОВ «ФК «Інвеструм», зазначається про оплату [PERSON] коштів необхідних ля відстрочення виконання зобов`язання: 3 528 грн., 3 528 грн., 3 528 грн., 5 376 грн., 5 376 грн., 5 376 грн., а всього 27 712 грн. Самі зазначені Правила суду позивачем не надані. 16.01.2023 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та [PERSON] укладено договір про надання фінансового кредиту № 19485-01/2023, відповідно до якого ТОВ «ФК «Інвеструм» надало відповідачу фінансовий кредит у розмірі 12 000,00 грн. Кредитний договір підписано позичальником електронним підписом W2574. Тип кредиту: кредит; кредит надається строком на 25 днів, тобто до 09.02.2023, зі сплатою 365,0 % річних за користування кредитом від суми кредиту з розрахунку 1,0% на добу (а.с.7-9). Невід`ємною частиною цього договору є Правила надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту, які розміщені на сайтах товариства -https://bananacredit.com.ua; підписанням цього договору відповідач підтвердив, що ознайомлений, погоджується та зобов`язується неухильно дотримуватись Правил надання коштів у позику, підтвердив, що отримав інформацію від товариства до укладання договору (п. 1.8, 6.7,6.8 Договору). Згідно пункту 6.1 договору, цей договір укладений українською мовою, підписаний з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію. Додатком №1 до цього договору затверджено графік платежів до 09.02.2023; проценти за користування кредитом - 3000 грн., реальна процентна ставка - 2877,42 %; строк кредиту 25 днів; загальна вартість кредиту 15 000,00 грн.(а.с.9 на звороті). Аналогічна інформація викладена в паспорті споживчого кредиту, підписаному відповідачем електронним підписом W2574 ( а.с.6) За заявками [PERSON] від 09.02.2023, 01.03.2023, 24.03.2023, 14.04.2023, 05.05.2023 між сторонами було укладено Додаткові угоди до Договору про надання фінансового кредиту №19485-01/2023 від 16.01.2023 на відстрочення виконання зобов`язання за Договором про надання фінансового кредиту (а.с.10-14). Суд звертає увагу, що в кожній із цих заявою, з посиланням на п.4 Правил надання коштів у позику, в т.ч. на умовах фінансового кредиту, ТОВ «ФК «Інвеструм», зазначається про оплату [PERSON] коштів необхідних ля відстрочення виконання зобов`язання: по 4 560 грн. щоразу, а всього 22 800 грн. Самі зазначені Правила суду позивачем не надані. Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі (аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19). Зазначені вище кредитні договори підписані відповідачем електронними підписами, а тому їх наявність підтверджує волю, сторін спрямовану на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, забезпечує ідентифікацію сторін та цілісність документа, в якому втілюється воля останніх. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до положень ч.ч.1, 3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що відповідає письмовій формі правочину (ст. ст. 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. 26.09.2023 між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Інвеструм» укладено договір факторингу № 26092023, відповідно до якого ТОВ «ФК «Інвеструм» (клієнт) відступило ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (фактор) право грошової вимоги до боржників (а.с.27-28). Відповідно до умов договору факторингу, фактор зобов`язується передати грошові у розпорядження клієнту (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити фактору права грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - Боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту) плату за користування кредитом (плату за управління кредитом, плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатку № 1 та є невід`ємною частиною договору (п.1.1). За п.1.2. договору факторингу перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається у момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників. В день, коли здійснюється перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників, клієнт зобов`язується передати фактору інформацію згідно Реєстру боржників в електронному вигляді. Згідно з пункту 1.3. договору факторингу, клієнт зобов`язується протягом 10 робочих днів з дати відступлення права вимоги за кредитним договором фактору, повідомити боржників про відступлення права вимоги та передачу їх персональних даних фактору, надати інформацію передбачену чинним законодавством про фактора, у спосіб передбачений договором про споживчий кредит та вимогами чинного законодавства. Фактор має право звертатися з запитом до клієнта для отримання підтвердження виконання клієнтом свого обов`язку та повідомлення боржників про відступлення права вимоги та про передачу їх персональних даних фактору. Відповідно до копії Акту прийому-передачі Реєстру боржників за договором факторингу № 26092023 від 26.09.2023 фактор ТОВ «ФК «ЄАПБ» прийняв реєстр боржників кількістю 3291, після чого, з урахуванням пункту 1.2. договору факторингу від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей. (а.с.29). Згідно копії Витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 26092023 від 26 вересня 2023 року, боржник [PERSON] , ІПН боржника [NUMBER] , номер кредитного договору № 19485-01/2023, має заборгованість у сумі 48 000 грн., з яких сума заборгованості за відсотками становить 36000,00 грн.,сума за основною сумою боргу -12 000,00 грн.; номер кредитного договору № 08713-01/2023, має заборгованість у сумі 50 900 грн., з яких сума заборгованості за відсотками становить 38900,00 грн.,сума за основною сумою боргу - 12 000,00 грн.; (а.с.30). Витяг сформований представником позивача 08.03.2024. Аналогічні дані наведені у розрахунках заборгованості за договорами № 19485-01/2023 від 16.01.2024та № 08713-01/2023 за період з 26 вересня 2023 року по 29 лютого 2024 року (а.с.15,26). Зазначені розрахунки сформовані також представником позивача. Матеріали справи не містять відомостей про повідомлення та направлення інформації відповідачу про відступлення права вимоги за укладеними ним договорами, як це передбачено договором факторингу (п.1.3, а.с.14 на звороті). Оцінюючи доводи позивача на предмет набуття ним права грошової вимоги до відповідача за зазначеними вище кредитними договорами, які укладалися останнім з ТОВ «Інвеструм», суд відзначає таке. Статтею 512 ЦК України визначені загальні підстави та порядок заміни кредитора у зобов`язанні. Так, положеннями статті визначено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти у розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Договір факторингу є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». За договором факторингу фактор передає грошові кошти клієнту, за що отримує право вимоги за грошовим зобов`язанням боржника та плату за надані грошові кошти, а клієнт - отримує грошові кошти, за що передає право вимоги до боржника та сплачує плату за отримані кошти. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату. Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю. Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому, сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу. Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченої в договорі, право вимоги за яким передається. Згідно з частиною першою статті 1084 ЦК України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Такі правові висновки щодо кваліфікуючих ознак договору факторингу виклала Велика Палата Верховного Суду в постановах від 11 вересня 2018 у справі № 909/968/16, від 31 жовтня 2018 у справі № 465/646/11, від 11 жовтня 2019 у справі № 910/13731/17 та від 10 жовтня 2020 у справі № 638/22396/14-ц. Загальна сума відступлення прав вимоги, що відступаються ТОВ «ФК «ЄАПБ» за договором факторингу не визначена. Акт прийому-передачі Реєстру боржників, який долучено до договору факторингу, також не містить загальної суми заборгованості, що відступається на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ». Належними та допустимими доказами відступлення права вимоги є докази, які підтверджують належність виконання правонаступником своїх фінансових зобов`язань за договором відступлення прав вимоги, у зв`язку з чим перехід прав та обов`язків до правонаступника можуть підтверджувати відповідні первинні документи щодо повної оплати відступлення права вимоги (правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі №910/16109/14). Отже, як вбачається предметом укладеного 26 вересня 2023 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ» та ТОВ «Інвеструм» договору факторингу № 26092023 є відступлення права вимоги за зобов`язаннями до боржників за плату. Даних щодо здійснення оплати відступлення права вимоги позивачем за цим договором суду не надано. Суд враховує також, що за умовами договору факторингу № 26092023 від 26 вересня 2023 року визначено, що Реєстр боржників, який має визначати перелік прав вимоги, формується згідно додатку № 1 до договору факторингу, проте вказаного додатку стороною позивача суду не надано. Доданий до позову витяг з реєстру боржників від 26 вересня 2023 року до договору факторингу 26092023 від 26 вересня 2023 року, сформований працівником ТОВ «ФК «ЄАПБ» в односторонньому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. З викладеного слідує, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 755/2284/16-ц. Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором. Суд вважає, що додатки до договору факторингу (акт прийому-передачі реєстру боржників та витяг з реєстру боржників, в яких зазначено прізвище, ім`я та по батькові боржника, номер договору, дата його укладання та сума боргу) без банківської виписки з особового рахунку позичальника жодним чином не підтверджує, яку суму коштів отримав відповідач за укладеним договором, яка частина тіла кредиту та відсотків за його користування була сплачена ним, та яка частина сплачена не була стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування. Долучені до позовної заяви документи (договір та додаток до нього, а також таблиця з персональними даними відповідача та умовами кредитування), не містять інформації щодо номера банківської картки відповідача та перерахунку кредитних коштів. Розрахунок заборгованості, на який посилався позивач у позові не є первинним документом, який підтверджує отримання кредиту, користування ним, укладення кожного договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а, отже, не є належним доказом наявності заборгованості. Зазначений розрахунок з зазначенням конкретного розміру заборгованості, є документом, що створений самим позивачем, а, відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає позивач. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Такі дані встановлюються, зокрема, письмовими доказами, якими є документи, що містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (частина перша статті 95 ЦПК України). Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Стаття 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Отже, за змістом цих норм процесуального права сторона справи зобов`язана та має право довести обставини, на які вона посилається на підставі доказів, які вона надає самостійно або за допомогою суду. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 13 ЦПК України). Враховуючи викладене, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи не підтверджені певними засобами доказування, зокрема, позивачем не було надано належних та достатніх доказів у підтвердження надання відповідачу кредитних коштів та користування відповідачем кредитними коштами, а також доказів наявності заборгованості саме у визначеному у позові розмірі, а тому у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed