Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом в своїх інтересах та інтересах малолітнього сина [PERSON] , мотивуючи свої вимоги наступним. Позивач самостійно виховує неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Відомості про батька дитини у Державному реєстрі актів цивільного стану зазначені відповідно до ст. 135 СК України. 30.10.1959 р. Виконавчим комітетом Київської міської ради депутатів трудящих було видано ордер № 128540 на житлове приміщення громадянину [PERSON] на сім`ю в складі 4 осіб на право зайняття двокімнатної квартири житловою площею 29,6 кв. м., а саме квартири [ADDRESS] . Ордер видано на підставі рішення Виконавчого комітету Київської міської ради депутатів трудящих від 27.10.1959 р. № 626. До складу сім`ї [PERSON] входили дружина [PERSON] , син [PERSON] та донька [PERSON] . Позивач [PERSON] постійно проживає в квартирі і користується нею з 1978 року. 12.08.2020 у встановленому законом порядку позивач звернулась до ШРДА з проханням зареєструвати її проживання у квартирі. У задоволенні заяви було відмовлено з посиланням на пп.1 п. 11 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02.03.2016 № 207, що втратили чинність 14.03.2022 р. Так, позивач постійно проживає в спірній квартирі без реєстрації, сплачує комунальні послуги та дбайливо ставиться до квартири. [PERSON] зазначає, що Шевченківським районним судом м. Києва була ухвалена низка рішень, які дають підстави для звернення з даним позовом до Київської міської ради, а тому просить суд визнати за [PERSON] та її неповнолітнього сина [PERSON] право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Провадження у справі відкрито 18.03.2024, відповідно до положень ст. ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами загального позовного провадження. Представник Київської міської ради подав відзив на позов де зазначив наступне. Відповідач заперечує щодо задоволення позову за відсутності будь - яких законних підстав для визнання її наймачем спірного житлового приміщення. Про ухвалене судом рішення просить повідомити у порядку встановленому чинним законодавством України. Представник Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації надіслав пояснення щодо позову, вказавши на відсутність підстав для задоволення позову, оскільки єдина законна підстава для набуття права користування житловим приміщенням зазначена у ст.ст. 52,58,61 ЖК України. Так, відповідно до вимог ст. 824 ЦК України в разі смерті наймачем приміщення можуть стати усі інші особи, які постійно проживали разом з наймачем. Однак в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач після зняття з реєстрації в спірній квартирі, вселилась в неї у встановленому законом порядку. В судовому засіданні [PERSON] , її представник підтримали заявлені вимоги, просили задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Заяв та клопотань від нього в адресу суду не надходило. Представник Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації заперечував щодо задоволення позову у зв`язку із його безпідставністю. Представник Служби у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві Державної адміністрації в судовому засіданні просив прийняти рішення з урахуванням прав та інтересів неповнолітньої дитини позивача. Вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши наявні докази та надавши їм належну правову оцінку суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Так, як встановлено під час розгляду справи і дана обставина не заперечується сторонами, що 30.10.1959 [PERSON] було видано Ордер № 128540 на жиле приміщення на сім`ю, яка складалась з чотирьох чоловік: [PERSON] , його дружина [PERSON] , діти - [PERSON] та [PERSON] на право зайняття двокімнатної квартири [ADDRESS] . Також не оспорювалось під час розгляду справи, що батьками [PERSON] є [PERSON] (син [PERSON] ) та [PERSON] . За Рішення Виконкому Радянської райради народних депутатів м. Києва від 16.05.1989, особовий рахунок на спірну квартиру був переведений на [PERSON] . 16.08.1996 [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] , та змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 16.08.1996, актовий запис № 281. Відповідно до Витягу з Розпорядження № 541 Радянської райдержадміністрації м. Києва від 30.06.1999, Договір найму на квартиру [ADDRESS] переоформлено на [PERSON] з прізвища « [PERSON] » після укладення шлюбу. [INFO] у позивачки народився син - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 09.02.2007. Викладені вище обставини не заперечувались учасниками процесу під час розгляду справи по суті. Також не оспорювалась учасниками процесу, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15.06.2021 у справі за позовом [PERSON] , [PERSON] , в інтересах якого дії [PERSON] , до Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, 3-я особа: Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання права користування житловим приміщенням та зобов`язання вчинити дії встановлена та обставина, що на момент переведення особового рахунку на спірну квартиру на [PERSON] позивач була в ній зареєстрована. Також, як вбачається з зазначеного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 15.06.2021 яке набрало законної сили, 12.08.2020 позивачка своїх інтересах та інтересах сина звернулась до Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичної особи ШРДА у м. Києві з заявою зареєструвати її місце проживання та сина за адресою: [ADDRESS] . При цьому в заяві позивач вказала місце реєстрації: [ADDRESS] . 14.08.2020 позивачці відмовлено у реєстрації місця проживання згідно пп 1 п. 11 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02.03.2016 № 207, а саме: не надано документи, що підтверджують право на проживання в житлі (пп 4 п. 18 вищевказаної постанови). Сину позивачки відмовлено у реєстрації місця проживання у зв`язку з відмовою в реєстрації матері. Так, Шевченківським районним судом м. Києва було відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації у зв`язку із пред`явленням останнього до неналежного відповідача. Разом з тим, судом зазначено, що В матеріалах справи містяться заяви [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] датовані вереснем 2020 року, адресовані до Шевченківського районного суду м. Києва, в яких зазначається на те, що позивач разом з сином проживають по [ADDRESS] . З пояснень [PERSON] вбачається, що він є батьком позивачки та вказує на те, що позивачка в квартирі [ADDRESS] проживає все її життя. В судовому засіданні допитаний свідок [PERSON] , який пояснив, що він є нейропсихологом та з 2015 року займається з сином позивачки, в тому числі в дома, за її адресою: [ADDRESS] . Приїжджає два рази на місця. Йому відомо, що в 2019 році померла мати позивачки. Також судом встановлено, що відповідно до довідки про зняття з реєстрації місця проживання від 02.11.2020 сина позивачки - [PERSON] , знято з реєстрації за адресою: [ADDRESS] , соціальний заклад, в зв`язку із вибуттям до нового місця проживання за адресою: [ADDRESS] . Під час розгляду справи представником відповідача не заперечувалась та обставина, що [PERSON] та неповнолітній син позивача і на момент розгляду даної цивільної справи проживають у спірній квартирі за адресою - [ADDRESS] . При цьому не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що відповідачем вчинялись, у встановленому законом порядку дії щодо виселення позивача із займаного житлового приміщення. Також матеріали справи свідчать про те, що місце проживання позивача в буд. [ADDRESS] було зареєстровано 10.07.2017 та знято з реєстрації за даною адресою 02.11.2020. Крім того, слід зазначити, що матеріали справи не містять доказів, не було їх отримано і під час розгляду справи, що позивач та її неповнолітній син з 10.07.2017 фактично проживали за місцем своєї реєстрації - [ADDRESS] та/або [ADDRESS] , соціальний заклад. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В силу приписів ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Згідно з статтею 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб. Якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другої цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї. Відповідно до ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому законом порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.7 своєї постанови «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядку при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї, наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювалося угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Також пунктом 9 постанови Пленум Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» визначено, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Разом з тим, згідно роз`яснень, викладених в п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» від 01.11.1996 року за №9, наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Крім того, в силу вимог п.4 ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Обставини, встановлені під час розгляду справи свідчать про те, що позивач та неповнолітній [PERSON] , як члени сім`ї наймача спірної квартири, тривалий час проживають у житловому приміщенні, та за відсутності доказів протиправного вселення мають ті самі права, що і наймач приміщення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved