Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-06 00:00:00

Позивач - [PERSON] 24.05.2024 року звернулась до Київського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на свою користь, в якому просить суд стягувати з відповідача, як сина, на свою користь аліменти у розмірі частки від усіх видів доходів (заробітку) щомісячно, починаючи стягнення з дати подання позовної заяви до суду, а також додаткові витрати на [PERSON] у розмірі 3000,00 грн. щомісячно. В обґрунтування заяви, позивачка стверджує, що вона є рідною матір`ю [PERSON] . Зазначає, що вона не працює, отримує пенсію за віком, інших джерел доходів не має, має тяжкі захворювання, потребує матеріальної допомоги, оскільки перебуває у тяжкому матеріальному становищі. У зв`язку із хворобою їй потрібно купувати ліки. Пенсії на ліки, їжу та комунальні послуги не вистачає, тому змушена звернутись до суду з даним позовом. Зазначає, що відповідач проходить службу у Збройних Силах України, отримує грошове забезпечення, проте матеріальну допомогу не надає. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу за вказаним позовом було розподілено судді Калініченко Л.В. Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 30.05.2024 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання, з повідомленням сторін по справі. Вищевказаною ухвалою суду визначено відповідачеві п`ятнадцятиденний термін з дня отримання копії ухвали суду для подання відзиву на позовну заяву. 24.09.2024 року судом було ухвалено закрити підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні. До судового засідання призначеного на 07.10.2024 року з`явилась позивачка, яка заявлені вимоги підтримала та просила суд задовольнити. Відповідач у судове засідання призначене на 07.10.2024 року не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не надав. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно з ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. З урахуванням викладеного, судом було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні 07.10.2024 року за відсутності відповідача по справі, на підставі наявних документів в матеріалах справи та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси, за згодою позивача, була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивачки, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов [PERSON] підлягаючим до часткового задоволення, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] , [INFO] , громадянка України, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , є матір`ю відповідача [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 14.09.1990 року. Згідно з пенсійним посвідченням № [NUMBER] серії [NUMBER] від 08.11.2023 року, [PERSON] отримує пенсію за віком. Відповідно до довідки про доходи №0178161657580185, [PERSON] перебуває на обліку в Центральному об`єднаному управлінні ПФУ в місті Одесі та Одеській області, та за період з січня 2023 року по квітень 2024 року отримала пенсію у загальному розмірі 52287,08 грн., з яких за березень, квітень 2024 року щомісячно пенсія становила в сумі по 3559,61 грн. У відповідності до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААГ №839654, [PERSON] , [INFO] , встановлено ІІ групу інвалідності, за загальними захворюваннями, безстроково. У відповідності до наданої до суду копії медичної документації відносно [PERSON] , встановлено зокрема наступні обставини: - у період з 27.06.2023 року по 14.07.2023 року [PERSON] перебувала на амбулаторному лікуванні у радіологічному відділенні КНП «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» ООР», яким надано виписку зі медичної картки амбулаторного хворого №3735/22м, згідно з якою [PERSON] має клінічний основний діагноз: С50.4 - злоякісне новоутворення верхнього зовнішнього квадранта молочної залози; І25.0-атеросклеротична серцево-судинна хвороба як така; - 23.08.2023 року [PERSON] проходила обстеження у КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3» Одеської міської ради, за наслідком чого встановлено основний діагноз: Х76 - злоякісні новоутворення молочної залози; - 31.08.2023 року проходила потворне обстеження у КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3» Одеської міської ради, за наслідком чого встановлено стан [PERSON] як середньої тяжкості; - згідно з випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, виданої 01.09.2023 року КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3» Одеської міської ради, [PERSON] встановлено діагноз: Cr лівої молочної залози Т4 N0 M0. St IIIБ; - згідно з випискою для МСЕК, виданої 06.10.2023 року КНП «Одеський регіональний клінічний протипухлинний центр» ООР», [PERSON] встановлено діагноз: С50 злоякісні новоутворення молочної залози. Cr лівої молочної залози Т4 N0 M0. St IIIБ. Люмінальний В молекулярний субтип. Стан після біопсії; - згідно з випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, виданої 12.02.2024 року КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3» Одеської міської ради, [PERSON] встановлено діагноз: Cr лівої молочної залози Т4 N0 M0. St IIIБ. Стаття 51 Конституції України встановлює, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до частини першої, третьої статті 172 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування. У відповідності до ч.1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Тлумачення ст. 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх «дітей» утримувати своїх батьків виникає на підставі сукупності наступних умов - походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення), непрацездатність матері, батька та потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Отже, зобов`язання повнолітніх «дітей» утримувати своїх батьків не виникає в разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. При цьому обов`язок повнолітніх «дітей» не пов`язується з їхньою працездатністю й можливістю надавати батькам матеріальну допомогу (це зазначено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 р. у справі №212/1055/18-ц). Статтею 203 СК України передбачено, що дочка, син крім сплати аліментів зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. У відповідності до ч. 1 ст. 204 СК України, Дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. Дочка, син звільняються судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько не сплачували аліменти на утримання дитини, що призвело до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, і така заборгованість є непогашеною на момент прийняття судом рішення про визначення розміру аліментів на батьків. Відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», непрацездатними особами, зокрема, є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами. Відповідно до ст. 47 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», діти зобов`язані піклуватися про батьків похилого віку, подавати їм допомогу і підтримку, в разі необхідності здійснювати догляд за ними. Згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст.204 СК). Таким чином, право на утримання від дочки, сина - мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Частиною 1 ст. 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Згідно ч.2 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків. Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька. З матеріалів справи, не вбачається підстав передбачених ст.204 СК України для звільнення відповідачів від сплати аліментів на утримання позивача. Досліджуючи подані до суду докази вбачається, що позивачка є непрацездатною особою, пенсіонеркою, окрім пенсії, відомостей про інші джерела доходів відсутні, розмір пенсії вочевидь є недостатнім для повноцінного існування. Визначаючи розмір аліментів, з метою недопущення прав та інтересів третіх осіб, зокрема малолітніх дітей, судом здійснено перевірку щодо перебування на утримання відповідача інших осіб та встановлено, що у відповідності до зміненого судового наказу Київського районного суду міста Одеси від 02.04.2024 року по справі №947/35441/23, з [PERSON] стягуються на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 06.11.2023 року і до повноліття [PERSON] , тобто до [INFO] . Визначаючись з розміром аліментів, суд звертає увагу, що відповідач є військовослужбовцем, доказів надання допомоги непрацездатній матері чи неможливості її надання суду не надав. Враховуючи вищевикладене, матеріальний стан сторін, а також те, що позивачка є непрацездатною особою, пенсіонеркою, приймаючи її матеріальний стан, враховуючи обов`язок повнолітніх дітей утримувати своїх непрацездатних батьків, приймаючи перебування малолітньої дитини на утриманні відповідача, виходячи з принципу розумності та справедливості, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість вимог позивача в цій частині, за наслідком чого стягненню з відповідача на користь позивача підлягають аліменти на утримання непрацездатної матері у розмірі 1/6 від усіх видів доходів (заробітку) платника аліментів, починаючи з 24.05.2024 року і довічно. Щодо вимоги позивачки про стягнення додаткових витрат в сумі 3000,00 грн. на майбутнє, суд вважає необґрунтованими, оскільки позивачкою в порушення вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України не надано жодних доказів на підтвердження заявленого розміру додаткових витрат, у тому числі доказів на підтвердження витрат на медичний догляд, чеків, рахунків на придбання ліків, тощо. Приймаючи, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд вважає в цій частині вимогу позивача необґрунтованою та не підлягаючою задоволенню. Розглядаючи цей спір, судом враховуються висновки Європейського суду справ людини, згідно з якими, виходячи з усталеної практики, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно зі ст.5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються зокрема позивачі у справах про стягнення аліментів. З урахуванням вищевикладеного, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви про стягнення аліментів, у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1211 гривні 20 копійок.

Outcome: partial