Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-23 00:00:00

Виклад вимог позовної заяви та заперечень викладених у відзиві. Позивач звернулась до суду з позовом та просить стягнути з відповідача моральну шкоду заподіяну їй внаслідок смерті її чоловіка [PERSON] , який помер від тілесних ушкоджень отриманих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (дії джерела підвищеної небезпеки) у розмірі 419600 гривень 00 копійок. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 27 жовтня 2023 року близько 18.45 по [ADDRESS] , сталась дорожньо-транспортна пригода, учасниками якої були [PERSON] , який керував транспортним засобом марки «Renault Kangoo», реєстраційний номер [NUMBER] та [PERSON] , який рухався пішки в попутному напрямку, вздовж проїжджої частини праворуч, тримаючи рукою велосипед. Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] отримав тілесні ушкодження у виді забою головного мозку, багатоуламковим переломом стінок лобного синуса, та був доставлений до КНП «Переяславська БЛІЛ» де перебував на лікуванні у відділенні реанімації до 29.10.2023. З 30.10.2023, за рекомендацією лікаря, [PERSON] знаходився на лікуванні в центрі нейрохірургії КНП КОР « Київська обласна клінічна лікарня», де [INFO] помер. Причиною смерті стали тілесні ушкодження отримані [PERSON] внаслідок ДТП. За даним фактом 28.10.2023 були внесені відомості до ЄДРД за № 12023111100002434 за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Позивач посилаючись на ст.ст. 22, 509, 599, 1167, 1187 ЦК України, які регулюють деліктні правовідносини, заявляє про її право на відшкодування моральної шкоди, спричиненої їй внаслідок загибелі її чоловіка, яку оцінює в 500 000 гривень. Позивач отримала страхову виплату від ПАТ «НАСК «Оранта», (страхова справа №100812) в якій була застрахована цивільна відповідальність володільця автомобіля «Renault Kangoo», реєстраційний номер [NUMBER] в розмірі 80400 гривень. Решту коштів в сумі 419 600 гривень, заявлені [PERSON] до відшкодування в судовому порядку. В судовому засіданні [PERSON] та її представник- адвокат Кравченко І.О., підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Стороною відповідача надано відзив на позов, в якому позовні вимоги визнав частково. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що дійсно 27 жовтня 2023 року мало місце ДТП, про яке вказує позивач. [PERSON] керуючи автомобілем Renault Kangoo», реєстраційний номер [NUMBER] здійснив наїзд на пішохода [PERSON] . За даним фактом проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12023111100002434, яке було закрите слідчим у зв`язку із відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. [PERSON] у відзиві посилається на технічну неможливість, з його боку, уникнути ДТП та не встановлення з його боку порушень ПДР України, які б були причиною цього ДТП, що викладено у висновках експертних досліджень. Причиною заподіяння шкоди, відповідач вказує грубу необережність з боку [PERSON] , який в момент ДТП перебував в стані алкогольного сп`яніння, що вбачається з виписки/направлення з історії хвороби №54/8/247. Кримінальне провадження закрите слідчим у зв`язку із відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення передбаченого ст. 286 КК. Як на правову підставу своєї позиції, [PERSON] посилається на ч. 4 ст. 1193 ЦК України, яка дає право на зменшення шкоди, заподіяної внаслідок грубої необережності потерпілого, з урахуванням ступеня вини заподіювача шкоди, який не мав технічної можливості уникнути зіткнення, та з урахуванням матеріального становища винної особи. [PERSON] у відзиві вказує, що переніс операцію та у нього погіршився стан здоров`я; із 10.07.2024 він є непрацездатним і витрачає кошти на своє лікування; шкода ж в даному випадку виникла внаслідок грубої необережності [PERSON] , який на момент ДТП, рухаючись по проїжджій частині дороги, перебував в стані алкогольного сп`яніння та різко змінив напрямок руху, чим фактично створив аварійну ситуацію. В судовому засіданні позивач підтримала вимоги. Просила їх задовольнити. Представник позивача, окрім викладених в позові доводів зазначила, що позивач із своїм чоловіком, який загинув внаслідок ДТП прожили в шлюбі 43 роки. В цьому шлюбі народились діти, та вже є онуки. Адвокат Кравченко І.О. вказала, що з урахуванням віку [PERSON] , її сприйняття втрати та глибини страждань, вважає заявлену до відшкодування суму моральної шкоди обґрунтованою. Крім того представник позивача зазначила, що з боку відповідача, з моменту події, ніякої допомоги її клієнту не надавалось. Доводи сторони відповідача про існування грубої необережності з боку потерпілого, Кравченко І.О. вважає надуманими. Просила задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні вказав, що визнає свій обов`язок щодо відшкодування шкоди, але не погоджується із розміром відшкодування, вважає його завищеним. Втім, на запитання суду, який же розмір відшкодування, на його думку буде справедливим, відповісти не зміг. Додатково відповідач пояснив, що в день події він рухаючись на автомобілі в світлі фар побачив пішохода, який рухався по проїжджій частині та скермував автомобіль лівіше об`їжджаючи пішохода, який вів рукою велосипед. Пішохід в свою чергу прийняв праворуч, ближче до узбіччя. Коли дистанція між пішоходом та автомобілем була мінімальна, пішохід почав падати в бік його автівки, ймовірно зачепившись за велосипед. В момент падіння [PERSON] , швидкість автомобіля «Renault Kangoo», реєстраційний номер [NUMBER] була приблизно 60 км/год., однак траєкторія падіння та дистанція між пішоходом та автомобілем не дала змоги [PERSON] уникнути наїзду. Коли він зупинився, викликав швидку допомогу і допомагав санітарам заносити потерпілого до карети швидкої допомоги, від [PERSON] відчувався сильний запах спиртного, а на місці події знаходився кошик, з якого випала пляшка горілки та овочі. В пляшці горілки було менше третини. Оскільки на дорозі, в момент події нікого більше не було, [PERSON] вважає, що продукти і майже порожня пляшка належали потерпілому. Представник відповідача адвокат Іваненко К.О. підтримав позицію викладену у відзиві. На переконання адвоката, груба необережність з боку потерпілого мала місце. Свою позицію адвокат мотивує тим, що під час розслідування кримінального провадження були призначені численні експертні дослідження, і висновки експертів не містять даних, а ні про порушення [PERSON] правил дорожнього руху, а ні про несправність транспортного засобу, що стала причиною наїзду на пішохода. Врешті, ці дослідження, в сукупності з іншими матеріалами дали слідчому підстави для того, щоб закрити провадження в зв`язку з не встановленням в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення. У виступі, адвокат припустив, що якщо його клієнт не винний у вчиненні наїзду то, ймовірно, якась ступінь вини є в діях потерпілого. А саме, на думку [PERSON] , частка вини потерпілого полягає в тому, що він в темну пору доби рухався по проїжджій частині, а не по узбіччю та перебував в нетверезому стані. Саме це, на думку представника відповідача, і створює в сукупності грубу необережність з боку загиблого, що дає їм підставу, посилаючись на ст.1193 ЦК, просити суд зменшити розмір відшкодування. Як на додаткову підставу зменшення розміру відшкодування, [PERSON] , послався на погіршення матеріального стану його клієнта, оскільки той має захворювання колінного суглоба, постійно лікується і в зв`язку із цим його фінансовий стан погіршується. Щодо останньої тези сторони відповідача, адвокат Кравченко І.О. звернула увагу, що суду не надані жодні відомості про фінансовий стан відповідача до захворювання, та не надано жодних доказів які б свідчили про фінансову скруту, пов`язану із додатковими витратами, про які вказує відповідач. Крім цього, Кравченко І.О. звернула увагу, що погіршення стану здоров`я не є самостійною підставою для зменшення розміру моральної шкоди. За таких обставин, представник відповідача просила не враховувати цю обставину під час ухвалення рішення. У виступі в ході судових дебатів, представник відповідача просив суд, при визначенні суми відшкодування, обмежитись розміром вже отриманої суми страхової виплати (80400 гривень 00 коп.), розмір якої адвокат Іваненко К.О. вважає достатньою. З письмових доказів наданих позивачем, вбачається наступне. З копії свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] помер [INFO] , про що складено актовий запис №823 (а.с.9). Позивач та [PERSON] перебували в шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб [NUMBER] (а.с. 10). Копія виписки/направлення з історії хвороби №5418/247 хворого [PERSON] містить діагноз та анамнез з якого вбачається, що [PERSON] доставлений до лікарні з місця ДТП, був збитий автомобілем, доставлений в тяжкому стані (а.с.11-12). З наданого висновку експерта за результатами проведення судово-медичної експертизи №264/112 від 22.11.2023 вбачається, що обставини справи викладені експертом з постанови слідчого про призначення експертизи у кримінальному провадженні № 12023111100002434 від 28.10.2023. В підсумках висновку експерта відображені тілесні ушкодження виявлені на трупі [PERSON] , та зазначено, що їх утворення та механізм можливо відповідає обставинам викладеним у постанові слідчого. Ушкодження які складають комплекс відкритої черепно-мозкової травми, яка має ознаки тяжких тілесних ушкоджень (за критерієм небезпеки для життя) перебуває в прямому причинному зв`язку з настанням смерті (а.с.14-17). З фотокопії лікарського свідоцтва про смерть №264 від 06.11.2023 та доданої до нього довідки про причини смерті вбачається, що причина смерті: пішохід, збитий автомобілем (а.с.18). Фотокопія витягу з ЄРДР № 12023111100002434 підтверджує факт реєстрації кримінального провадження (а.с.19). Стороною позивача також доданий протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 27.10.2023 із додатками: схемою місця події та фототаблицею, в якому зафіксовано обставини та місце події (а.с.20-32). З фотокопії висновку експерта №3724 від 20.11.2023 за результатами проведення автотехнічної експертизи в кримінальному провадженні вбачається, що несправностей автомобіля «Renault Kangoo», реєстраційний номер [NUMBER] , які могли мати місце до ДТП та вплинути на механізм її розвитку не встановлено (а.с. 33-39). З фотокопії висновку експерта №3724 від 20.11.2023 за результатами проведення автотехнічної експертизи в кримінальному провадженні вбачається, що водій автомобіля «Renault Kangoo», реєстраційний номер [NUMBER] - [PERSON] не мав технічної можливості уникнути ДТП шляхом руху з допустимою швидкістю та застосування екстреного гальмування. Дії [PERSON] не відповідали п. 12.4 ПДР України, однак в його діях невідповідностей вимогам ПДР України, які б з технічної точки зору, були умовою створення аварійної обстановки або знаходились в причинному зв`язку з настанням цієї пригоди, не вбачається (а.с.40-47). У висновку експерта №3723 від 22.11.2023 за результатами проведення автотехнічної експертизи в кримінальному провадженні відображені відповіді на питання, які стосувались розташування учасників ДТП в момент руху на проїжджій частині та в момент їх зіткнення (а.с.48-55). Стороною позивача надано копію відповіді адвокату Кравченко І.О. від НАСК «Оранта» на адвокатський запит №40 від 06.03.2024 із додатком у виді копії матеріалів зі страхової справи №100812, із розрахунком страхового відшкодування на суму 91970,00 грн., з яких 80400,00 грн. страхової виплати в розмірі 12 мінімальних заробітних плат та 11570,00 грн. витрати понесені на поховання (а.с.56-62). Фотокопія витягу про зареєстрованих в житловому будинку осіб від 18.04.2024 №783, надана позивачем містить інформацію, яка підтверджує, що [PERSON] на день смерті був зареєстрований в будинку за адресою де проживає [PERSON] (а.с.64). Відповідь ГУ ПФУ на адвокатський запит, копія якого додана до позову, містить інформацію про те, що [PERSON] та [PERSON] перебувають на обліку. [PERSON] одержував пенсію по інвалідності в розмірі відшкодування фактичних збитків відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». За період з 01.05.2023 по дату смерті [PERSON] ([INFO]) розмір його пенсії становив 12553,57 грн. щомісячно (а.с.65). Позивач зверталась до лікарні за наданням перинної медичної допомоги, у зв`язку із погіршенням загального стану здоров`я 12.01.2024 та їй було надано первинну допомогу (а.с.66). Стороною відповідача до відзиву на позов надані наступні письмові докази. Копія постанови про закриття кримінального провадження від 29.12.2023 містить виклад обставин та доводів на підставі яких слідчий дійшов висновку про відсутність в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення. В наданому документі зокрема, вказано, що піщохід йшов в попутному напряму тримаючи рукою велосипед, та перед зіткненням почав перетинати проїжджу частину з права на ліво по ходу руху автомобіля. Автомобіль технічно справний. Порушень ПДР, які б зумовили спричинення ДТП, з боку водія [PERSON] не встановлено. Місце наїзду 2.0 метри від правого краю проїжджої частини. Момент виникнення небезпеки - в момент втрати рівноваги пішохода та руху в бік смуги автомобіля (а.с. 99 - 104). Копія довідки - виписки з історії хвороби стаціонарного хворого [PERSON] з медичної карти №607605 містить відомості про його госпіталізацію в період з 10.07.2024 по 15.07.2024 та підстави (медичний діагноз) (а.с. 105). Довідка видана інститутом травматології та ортопедії НАМН України від 30.07.2024 містить відомості про звернення [PERSON] за консультацією до цієї установи, діагноз лікаря та рекомендації лікаря з приводу звернення (а.с.106). У ДУ «Інститут травматології та ортопедії НАМН України» було проведено Патоморфологічне дослідження [PERSON] та видане підтвердження його проведення , яке містить діагноз (а.с.107). Стороною відповідача в підтвердження непрацездатності [PERSON] надані копії направлень до лікаря та медичні висновки про непрацездатність (108-111). Надані сторонами докази досліджені в судовому засіданні. Суд вважає їх належними та достовірними, а їх сукупність достатньою для встановлення обставин справи. Норми права, що підлягають застосуванню та висновки суду. Відповідно до вимог статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути компенсована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, компенсується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Розмір моральної шкоди, яка підлягає компенсації, визначається судом відповідно до наданих доказів та фактичних обставин справи. Відповідно до статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Згідно статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Поняття джерела підвищеної небезпеки визначено у статті 1187 ЦК України, відповідно до якої під джерелом підвищеної небезпеки розуміють діяльність, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для осіб, які цю діяльність здійснюють, та інших осіб. Основні ознаки джерела підвищеної небезпеки також наведено у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №6, відповідно до якого джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Таким чином, автомобіль є джерелом підвищеної небезпеки у розумінні частини першої статті 1187 ЦК України. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо). Відповідно до статті 1193 ЦК України шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоди завдано вчиненням злочину. Отже, факт дорожньо-транспортної пригоди 27.10.2023 о 18.45 год по [ADDRESS] за участіавтомобіля «Renault Kangoo», реєстраційний номер [NUMBER] , який належить [PERSON] , внаслідок якої настала смерть [PERSON] стороною відповідача не заперечується. За приписами норм ст.ст. 1166, 1187 ЦК України, саме володільці джерела підвищеної небезпеки відповідають за шкоду завдану ними. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Враховуючи викладене, вина водія (відповідача) у спричиненні ДТП не має правового значення для вирішення справи, щодо обов`язку відшкодування шкоди. Стосовно заявленої суми моральної шкоди, то зазначає наступне. Пунктом 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружина), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. На день настання страхового випадку, ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено у 2023 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 6700 гривень. Таким чином, розмір страхового відшкодування моральної шкоди становить 80 400,00 грн. який був виплачений позивачці страховою компанією, як дружині померлого [PERSON] . Однак, статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Розмір моральної шкоди оцінений позивачем в сумі 500 000 гривень, та за виключенням отриманої страхової виплати (80400, 00 грн.), заявлений в розмірі 419600 гривень 00 копійок. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у пунктах 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», та статті 23 ЦК України, моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому, як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (див. пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц). Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини «STANKOV v. BULGARIA», № 68490/01, від 12 липня 2007 року). Cуд погоджується з доводами позивача про те, що внаслідок загибелі її чоловіка в ДТП, яке мало місце 27.10.2023 року, [PERSON] зазнала психоемоційного стресу та душевних страждань і з цих підстав безумовно, має право на компенсацію моральної шкоди з боку володільця джерела підвищеної небезпеки. При цьому суд враховує обставини, про які заявляла сторона позивача, а саме вік позивача, та те що позивач із своїм чоловіком перебували в любі понад 40 років. Щодо можливості застосування положення частини 4 статті 1193 ЦК України в контексті зменшення розміру відшкодування, суд зазначає наступне. Доводи відповідача про наявність підстав для зменшення розміру відшкодування шкоди суд також вважає обґрунтованими та підтвердженими. Так, у висновку судової автотехнічної експертизи №3801 від 27.11.2023 експерт дійшов переконання, що дії [PERSON] в дорожній обстановці, яка є предметом дослідження, не відповідали вимогам п. 12.4 ПДР, однак в його діях невідповідностей вимогам ПДР України, які б з технічної точки зору були умовою створення аварійної ситуації, або ж находились у причинному зв`язку з її настанням - не вбачається. Отже, [PERSON] діяв відповідно до дорожньої обстановки, яка склалась на час дорожньо-транспортної пригоди, не порушуючи Правил дорожнього руху України, у зв`язку з чим органами відділу поліції винесено постанову про закриття кримінального провадження № 12023111100002434 від 28.10.2023. Також суд вважає, що підтверджена і та обставина, що [PERSON] в момент ДТП, перебував в стані алкогольного сп`яніння, що вбачається з виписки з історії хвороби №5418/247, копія якої надана суду. Суд не надає оцінку стану сп`яніння, втім у сукупності з іншим, враховує, що вживання продуктів, що містять алкоголь (в тому числі і ліки) знижують реакцію і координацію та можуть стати чинником, який був передумовою падіння пішохода і спричинення наїзду. Та обставина, що [PERSON] в момент ДТП знаходився на проїжджій частині підтверджена схемою доданою до протоколу огляду місця події від 27.10.2023, де окремо зображено тротуар, узбіччя та проїзджу частину. За цією схемою можна зрозуміти, що в момент наїзду, пішохід перебував не на тротуарі, а на проїжджій частині біля узбіччя (а.с.29). Правила дорожнього руху України у розділі 4 регламентують права і обов`язки пішоходів, серед яких: пішоходи повинні рухатися по тротуарах і пішохідних доріжках, тримаючись правого боку (п. 4.1 ПДР); Якщо в зоні видимості немає переходу або перехрестя, а дорога має не більше трьох смуг руху для обох його напрямків, дозволяється переходити її під прямим кутом до краю проїзної частини в місцях, де дорогу добре видно в обидва боки, і лише після того, як пішохід упевниться у відсутності небезпеки (п.4.8 ПДР); пішоходам забороняється виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху (п. 4.14 ПДР). З матеріалів наданих суду вбачається, що [PERSON] рухався по краю проїжджої частини, ближче до узбіччя, хоч поруч із автомобільною дорогою був наявний тротуар. Якщо підставою для зміни руху потерпілого ( яка стала передумовою падіння) була необхідність перейти дорогу, то робити це він був зобов`язаний лише після переконання в тому, що це буде небезпечним для всіх учасників дорожнього руху. З цього слідує, що причиною ДТП яке сталось 27.10.2023, серед іншого, була і груба необережність з боку загиблого [PERSON] , яка виражена в перебуванні у нетверезому стані та нехтування правилами безпеки руху. Погіршення стану здоров`я [PERSON] , яке виразилось у його лікуванні та зверненні до лікарів, також підтверджено з боку відповідача, втім з урахуванням відсутності будь-якого підтвердження погіршення його матеріального стану належними та допустимими доказами, не враховується судом при визначенні розміру відшкодування. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, спричинених потерпілій внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, із його володільця, незалежно від його вини. При цьому,

Outcome: partial