Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-29 00:00:00

У травні 2024 року представник позивачів адвокат Біцулова А.А. звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що позивачам на праві приватної спільної сумісної власності належить по 1\\4 частці двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого управлінням міського майна від 16.06.2006 року за № 35174, зареєстрованому в реєстрі прав власності на нерухоме майно 03.07.2006 року за №15251515. Також, 1\\4 частка вказаної квартири, на підставі вищевказаного свідоцтва про право власності на житло, належить матері позивача [PERSON] [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] у м. Маріуполь Донецької області. На теперішній час, у зв`язку із повномасштабною російською агресією проти України, у період бойових дій у м. Маріуполь Донецької області, у наш будинок влучив снаряд, відбулась пожежа в якій оригінали правовстановлюючих документів були знищені. Враховуючи відсутність фактичного доступу до архіву, Маріупольська міська рада не має змоги видати дублікат правовстановлюючих документів на вказану квартиру. Таким чином, позивачі позбавлені можливості отримати дублікат правовстановлюючих документів через окупацію міста Маріуполь. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.02.2024 року, квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної спільної сумісної власності: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Після смерті матері позивача [PERSON] [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме: 1\\4 частку двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] та двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . З метою завершення переоформлення спадкових прав у березні 2024 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округа Мостової Р.С. та отримав свідоцтво про прийняття спадщини за законом на квартиру за адресою: [ADDRESS] . Постановою приватного нотаріуса Александрову О.О. було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1\\4 частку квартири за адресою: [ADDRESS] , оскільки на момент звернення у спадкоємця відсутні документи, що підтверджують право власності на зазначене нерухоме майно. Також у постанові зазначено, що [PERSON] є спадкоємцем першої черги спадкування після смерті матері - [PERSON] , інших спадкоємців у померлої немає. До майна померлої заведена спадкова справа за № 13/2024. Враховуючи викладене, представник позивача звертається до суду та просить визнати за [PERSON] право власності на 1\\2 частку двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 48,9 м2, житловою 28,0 м2; визнати за [PERSON] право власності на 1\\4 частку двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 48,9 м2, житловою 28,0 м2; визнати за [PERSON] право власності на 1\\4 частку двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 48,9 м2, житловою 28,0 м2, судові витрати залишити за позивачами. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20.05.2024 року відкрито загальне позовне провадження по справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська 25.07.2024 року підготовче провадження по справі було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті. Позивачі у судове засідання не з`явилися, натомість їх представник адвокат Біцулова А.А. письмово просила провести судове засідання за відсутності позивачів та їх представника, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідача Маріупольської міської ради Бастрига С.М., який діє на підставі довіреності, письмово просив розгляд справи провести за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечував, зазначив, що правом на подачу відзиву користуватися не буде. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мостова Р.С. письмово просила розгляд справи проводити за її відсутності, рішення прийняти на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані та здобуті докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55, ст. 124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 15). [PERSON] та [PERSON] 29.10.1993 року зареєстрували шлюб, відповідно [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 16). Батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 15). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.02.2024 року № 364412376 зазначено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого управлінням міського майна від 16.06.2006 року за № 35174, належить по 1/4 частки квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с. 19). Із відповіді Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради від 30.04.2024 року на запит адвоката Біцулової А.А. про надання інформації про зареєстрованих осіб за адресою: [ADDRESS] , вбачається, що станом на 01.05.2024 року за вказаною адресою, відповідно до реєстру Маріупольської міської територіальної громади, зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 18). Через відсутність фактичного доступу до архівів, Маріупольська міська рада не має змоги видати дублікат свідоцтва про право власності на житло, виданого управлінням міського майна від 16.06.2006 року за № 35174, що підтверджується відповіддю Виконавчого комітету Маріупольської міської ради від 03.05.2024 року (а.с. 20) Згідно відповіді ККП «Міське бюро технічної інвентаризації Маріупольська нерухомість» щодо підтвердження реєстрації права власності повідомило, що право приватної спільної сумісної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , станом на 31.12.2012 року зареєстровано ККП «Міське бюро технічної інвентаризації Маріупольська нерухомість» за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого управлінням міського майна від 16.06.2006 року за № 35174 та зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно 03.07.2006 року за № 15251515 (а.с. 21). Згідно технічного паспорту, виготовленого 17.03.2020 року ФОП [PERSON] , загальна площа зазначеної квартири складає 48,9 м2, житлова 28,0 м2 (а.с. 22-23). [INFO] померла [PERSON] (а.с. 17). Після смерті матері відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме: 1\\4 частку двокімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] та двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS] . У березні 2024 року [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округа Мостової Р.С. та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на нерухоме майно, а саме квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 25). Постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округа Мостової Р.С. від 25.03.2024 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1\\4 частку квартири за адресою: [ADDRESS] , оскільки на момент звернення у спадкоємця відсутні документи, що підтверджують право власності на зазначене нерухоме майно. Також у постанові зазначено, що [PERSON] є спадкоємцем першої черги спадкування після смерті матері - [PERSON] , інших спадкоємців у померлої немає. До майна померлої заведена спадкова справа за № 13/2024 (а.с. 27). Відмова нотаріуса не припиняє права спадкоємця на отримання спадщини, а його право в такому випадку підлягає судовому захисту. Надаючи правову оцінку фактичним відносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне. Статтею 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зазначено що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Згідно зі ст. 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним (ст. 41 Конституції України). Положеннями ст.\~316\~ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будьякі дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав Згідно ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 ЦК України). Відповідно до ст.\~1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом ст.\~1218\~ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Згідно із ч.ч.1,3,5 ст.\~1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Статтею 8\~Конституції України визначено, що норми Конституції України є нормами прямої дії; звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Згідно із ч. 1 ст.\~1297\~ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до п. 4.15, 4.18 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~30.05.2008\~року №\~7\~«Про судову\~практику у\~справах про\~спадкування» зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до статті 67\~Закону України\~«Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як встановлено судом, правовстановлюючі документи на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , було втрачено, на теперішній час отримати дублікат не виявляється можливим через окупацію міста Маріуполь Донецької області. Відповідно до ст.\~77\~ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 80\~ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із ч. 6 ст.\~81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд вважає встановленим та доведеним, що позивач [PERSON] , [INFO] , правомірно набув право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті його матері, а саме 1/4 частку квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , оскільки він є єдиним спадкоємцем за законом, який у встановлений законом строк звернувся до нотаріуса для одержання свідоцтва про право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, що підтверджено належними та допустимими доказами які містяться у матеріалах справи. Разом з тим, [PERSON] не може отримати в нотаріальному порядку свідоцтво про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю у нього правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно, які залишились в окупованому м. Маріуполі Донецької області. Суд вважає, що обраний спосіб захисту стосовно визнання права власності на спадкове майно, відповідає правовідносинам які склалися, оскільки існують виняткові обставини. Як вказав ВССУ в листі № 16.05.2013№ 24-753/0/4-1, та Пленум про судову практику у справах про спадкування - визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 22.09.2021 року у справі № 227/3750/19. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб. В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» має місце роз`яснення щодо розгляду цивільних спорів, зокрема, у випадку неможливості спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Враховуючи постанову Верховного Суду від 18 грудня 2019 року в справі № 265/6868/16-ц (провадження № 61-34234св18) у якій зазначено, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування. Таким чином, оскільки судом встановлено, що інші спадкоємці майна померлої [PERSON] відсутні, Маріупольська міська рада Донецької області є належним відповідачем по вказаній справі. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Враховуючи вищевикладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності, враховуючи обставини справи, а також те, що позивач [PERSON] не має можливості реалізувати своє право на спадщину, позивачі на теперішній час позбавлені можливості відновити оригінал чи отримати дублікат правовстановлюючого документу на належне їм нерухоме майно, суд дійшов висновку, що права позивачів підлягають захисту, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки представник позивача не просила стягнути судові витрати із відповідача, суд вважає за можливе судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2\~933,10 грн. покласти на позивачів. На підставі викладеного та

Outcome: approved