Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-06 00:00:00

\~У липні 2024 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідачки на її користь заборгованість за договором позики від 21.07.2022 в розмірі 500 доларів США, а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1211,20 грн. \~\~Позов мотивований тим, що [PERSON] протягом 2020-2021 років неодноразово брала в позику у [PERSON] грошові кошти на загальну суму 500 доларів США, які зобов`язувалась повернути до 31.08.2022, договір позики між сторонами укладений шляхом надання відповідачкою 21 липня 2022 року відповідної розписки. Однак у встановлений договором строк відповідачка кошти не повернула, на усні вимоги позивачки про повернення позики не реагувала, що змусило позикодавицю звернутись до суду. Ухвалою судді від 19.07.2024 у справі відкрито провадження, яку постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; сторонам визначено строк для подачі заяв та клопотань. Відповідачці за зареєстрованою адресою місця проживання судом направлено копії ухвали про відкриття провадження та позовної заяви з додатками, однак згідно відмітки відділення Укрпошти від 27.07.2024 адресат відмовився від отримання відправлення, у зв`язку з чим конверт із вкладенням повернуто суду, але згідно положень п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України вважається врученим. У встановлений судом строк [PERSON] відзив на позов не подала. Позивачка 11.09.2024 подала до суду заяву, в якій зазначила, що позов підтримує, не заперечує щодо проведення заочного розгляду справи, а також додала оригінал розписки [PERSON] від 21.07.2022, копія якої була додана при поданні позовної заяви. Суд, згідно зі ст.280 ЦПК України, за згодою позивачки, проводить заочний розгляд справи. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Встановлено, що протягом 2020-2021 років [PERSON] отримала від [PERSON] в борг грошові кошти у розмірі 500 доларів США, котрі зобов`язувалась повернути до 31.08.2022, про що свідчить розписка, підписана відповідачкою 21 липня 2022 року. До вказаного строку, а також на час розгляду справи судом сума позики не повернута, що вбачається з даних позовної заяви та заяви позивачки від 11.09.2024 про підтримання позову. Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з ч. 1 ст.\~626\~ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У ч.1 ст.\~627\~ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно зі ст. 1047 цього ж Кодексу договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За положеннями\~ч.1\~ст.\~1049\~ЦК України\~ позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як передбачає ст.526\~ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. В силу ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Статтею 610 ЦК України\~визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Стаття\~99 Конституції України\~визначає, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. За положеннями ст. 192 ЦК України\~іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відтак, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Статтею 524 ЦК України\~визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України\~встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях (частина 1). Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частина 2). Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина 3). Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. На підставі зазначених норм слід зробити висновок, що в разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому, як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Висновки про можливість ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться й у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц (провадження № 14-134цс18), від 16 січня 2019 року у справах № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18), № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) та № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18). Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Отже, дослідивши зміст складеної розписки та враховуючи обставини справи, відсутність доказів про повернення боргу, зокрема і той факт, що оригінал розписки був наданий позивачкою суду, що свідчить про невиконання взятих на себе зобов`язань [PERSON] ,\~яка у випадку повернення позичених коштів, отримала б оригінал написаної нею розписки, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відтак, з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню\~заборгованість за\~договором позики від 21.07.2022 в розмірі 500 доларів США. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК\~України з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 1211,20 грн., що підтверджено документально.

Outcome: approved