Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-25 00:00:00

У вересні 2024 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилався на те, що 02.09.1999 року між ним та відповідачкою було зареєстровано шлюб під час якого у них народилось троє дітей, один з яких вже досяг повноліття та на даний час у них є спільні неповнолітні діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , проте спільне сімейне життя у них не склалось. Зазначав, що з часом у них відповідачкою почали виникати суперечки на основі різних поглядів на сімейне життя, відсутність взаємопорозуміння з приводу вирішення побутових питань, що в подальшому призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Як наслідок з серпня 2022 року вони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету та не підтримують фактичні шлюбні відносини. Крім того,\~ вказував\~ на\~те,\~ що\~після припинення\~ \~шлюбних відносин\~ \~з відповідачкою,\~їх спільні\~ діти\~ [PERSON] \~ та\~ [PERSON] \~залишились проживати\~разом з\~ним \~та перебувають\~на його\~утриманні,\~ при\~цьому його доходів вистачає на забезпечення дітей усім необхідним без участі матері. Необхідність встановлення судовим рішенням факту, що він самостійно виховує дітей обумовлюється тим, що для набуття статусу «одинокий батько», що згідно норм Податкового Кодексу України дасть підстави для отримання допомоги на утримання дитини в розмірі 150% від соціальної пільги, а також право на додаткову відпустку. В інший спосіб тримати статус «одинокий батько», а ніж встановлення судом даного факту, неможливо, адже законодавчого визначення цього терміну немає. Натомість, згідно усталеної практики Верховного Суду, статус «одинока матір» є тотожним статусу «одинокий батько», адже батьки, згідно норм чинного законодавства, рівні в своїх правах. В судове засідання позивач не з`явився, направив до суду заяву в якій просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, від неї до суду надійшла заява в якій вона позовні вимоги визнала в повному обсязі, не заперечувала проти розгляду справи без й її участі та просила позов задовольнити. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. У відповідності до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.\~ Суд,\~ дослідивши\~письмові \~докази по\~справі,\~вважає,\~що позов\~обґрунтований \~та підлягає\~задоволенню,\~при цьому\~суд також приймає до уваги визнання позову відповідачем, оскільки це не суперечить Закону, а також правам та інтересам сторін, не порушує свободи чи інтереси інших осіб , та відповідає вимогам ч. 4 ст. 206 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного\~судочинства є\~справедливий,\~неупереджений та\~своєчасний розгляд\~і вирішення\~цивільних справ\~з метою\~ефективного захисту\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~інтересів фізичних\~осіб,\~прав та\~інтересів юридичних\~осіб,\~інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 02.09.1999 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований виконкомом Старововчинецької сільської ради Глибоцького району Чернівецької області, актовий запис №10 (а/с 5). Відповідно до наявних у матеріалах справи копій свідоцтв про народження, під час вказаного шлюбу у сторін народилось двоє дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а/с 9). Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно з ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Враховуючи обставини справи, визнання позову відповідачкою, суд вважає, що сім`я у сторін остаточно розпалась і зберегти її не можливо, а тому їх шлюб необхідно розірвати. У відповідності до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Так, відповідач не заявила про своє бажання змінити прізвище на дошлюбне. Згідно ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Згідно доданої до матеріалів справи копії нотаріально посвідченого договору про визначення місця проживання дитини, умов її утримання та участі батьків у її виховані від 13.09.2024 року, сторони домовились між собою про те, що їх спільні діти [PERSON] та [PERSON] будуть перебувати на утриманні батька, виховуватись ним та проживатимуть разом з них. Крім того, ст. 3, ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Відповідно до\~ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Судом встановлено, що діти залишаються проживати разом з батьком та ним створені всі умови для їх проживання, він здійснює опіку над ними, доглядає та піклується про них. Наведене також підтверджується поясненнями свідків, а також доданими до матеріалів справи доказами про майновий стан позивача, що підтверджує можливість самостійно утримувати дитину. Згідно змісту позовної заяви на даний час позивач потребує юридичного визнання факту перебування на утриманні батька дитини, а тому позов в цій частині також підлягає задоволенню. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved