Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-23 00:00:00

У березні 2024 року [PERSON] (далі по тексту - [PERSON] ) звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» (далі по тексту - ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», в якому просить суд визнати недійсним договір № 4119467 про надання коштів на умовах споживчого кредитування від 06 листопада 2023 року, укладений від її імені третіми особами та ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА». Позовні вимоги мотивовані тим, що 06 листопада 2023 року невстановлена особа, шахрайськими діями, з використанням електронно-обчислювальної техніки уклала від імені позивачки з відповідачем договір № 4119467 про надання коштів на умовах споживчого кредиту. Своєї згоди на укладання зазначеного договору позивачка не надавала, вказаний правочин не відповідає її внутрішній волі, що свідчить про його недійсність. На підставі її заяви внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом заволодіння грошовими коштами шляхом обману. Оскільки вона не укладала з ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» договору № 4119467 від 06 листопада 2023 року про надання коштів на умовах споживчого кредиту, не вчиняли ніяких дій для отримання за цим договором кредитних коштів ні в письмовому, ні в електронному вигляді, ні в будь-який інший спосіб, а також не здійснювала жодних дій, що могли б призвести до укладення цього договору від її імені третіми особами, просить визнати вказаний договір недійсним та стягнути з відповідача понесені по справі судові витрати. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 14 березня 2024 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У квітні 2024 року представник ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» подав до суду відзив на позов, відповідно до якого вважає позов необґрунтованим та просить відмовити у його задоволенні. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, 06 листопада 2023 року між ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» та [PERSON] було укладено договір № 4119467 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, відповідно до умов якого товариство надало позичальнику грошові кошти в сумі 2 500 грн строком на 360 днів на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язалась повернути кредит та сплатити проценти. Зарахування коштів у сумі 2 500 грн на картковий рахунок № [NUMBER] в АТ «ПриватБанк», який належить [PERSON] , підтверджується випискою по картковому рахунку, наданою представником відповідача. У пункті 2 Публічної пропозиції ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» на укладення Договору про використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів зазначено, що укладаючи договір Клієнт та Товариство погоджуються на використання в майбутньому електронного підпису одноразовим ідентифікатором зі сторони Клієнта та аналогу власноручного підпису зі сторони Товариства для підписання документів та правочинів. Пунктом 1.1. Договору № 4119467 передбачено, що укладення цього Договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується Клієнту через Веб-сайт та Мобільний додаток «Credit7». Електронна ідентифікація Клієнта здійснюється при вході Клієнта в Особистий кабінет шляхом перевірки Товариством правильності введення одноразового ідентифікатора, направленого Товариством на номер мобільного телефону Клієнта, вказаних при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення Пароля входу до Особистого кабінету. У відповідності до пункту 2.1 Договору Товариство видало кредит в сумі 2 500 грн на банківський рахунок позивачки [NUMBER] . Відповідно до пункту 9.7.1 цей Договір укладається шляхом направлення його тексту, підписаного з боку Товариства аналогом власноручного підпису уповноваженої особи Товариства та відтиску печатки Товариства, що відтворені засобами копіювання, в Особистий кабінет Клієнта для ознайомлення та підписання. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом Клієнта, що відтворений шляхом використання Клієнтом електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який формується для кожного разу використання та направляється Клієнту на номер мобільного телефону, повідомлений останнім в ІТС Товариства. Ведення Клієнтом коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього Договору вважається направленням Товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього Договору. З роздруківки підтвердження процедури укладення електронного договору, наданої відповідачем ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА», вбачається, що 06 листопада 2023 року позивачка [PERSON] , використовуючи номер мобільного телефону [NUMBER] , розпочала реєстрацію на сайті «Credit7».ua та надала згоду на обробку персональних даних, ввела СМС-код, надісланий Товариством на її телефон для підтвердження згоди «М211», заповнила заявку на сайті та пройшла повну реєстрацію. Клієнт авторизувалася на сайті, відправила заявку на отримання кредиту. Товариство прийняло рішення про видачу Кредиту та відправило Клієнту Оферту, після чого надіслано клієнту СМС-повідомлення з кодом для підтвердження прийняття оферти: «Погоджено кредит на суму 2 500 грн на 360 днів зі сплатою процентів кожні 30 днів». Клієнт ввів СМС-код та акцептував (прийнявши) оферту, після чого Товариство відправило Клієнту кошти та примірник договору, підтвердивши свої дії СМС-повідомленням. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банку або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Частина перша статті 215 ЦК України передбачає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частин першої-третьої, п`ятої, шостої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Кредитний договір укладається в письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Частина 12 статті 11 вказаного Закону передбачає, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту) вказується особа, яка створила замовлення. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Оспорюваний договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту підписаний позивачкою за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами спірного правочину. Без входу позивачки на сайт Товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, без отримання позивачкою від відповідача смс-повідомлення з одноразовим ідентифікатором, без введення позивачкою [PERSON] цього одноразового ідентифікатора у відповідному вікні на Сайті та одночасного направлення нею Товариству електронного повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції, кредитний договір між позивачкою та відповідачем не був би укладений. Доказів протилежного матеріали справи не містять, позивачкою таких доказів не надано, хоча в силу положень статей 12, 81 ЦПК України це є її процесуальним обов`язком. Наведене узгоджується з правовим висновком, сформованим у постановах Верховного Суду від 23 березня 2020 року № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, від 12 січня 2021 року № 524/5556/19. Сам по собі факт внесення в ЄРДР відомостей за заявою позивача про заволодіння коштами шахрайським способом не підтверджує наведених у позовній заяві обставин. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 викладено правовий висновок, застосований також у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі № 607/11746/17, про презумпцію правомірності правочину, яка означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована. З урахуванням принципів цивільного права, зокрема добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) мають тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності. Оскільки позивачка [PERSON] не довела, що не підписувала договір про надання коштів на умовах споживчого кредиту за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора, а також не надала суду жодних доказів на підтвердження протиправних дій будь-яких осіб при укладанні цього договору, в тому числі шахрайських дій третіх осіб щодо використання її персональних даних, а також доказів того, що розрахунковий рахунок, на який було перераховано кошти, їй не належить, а тому не підтвердила, що вона не отримувала від ТОВ «ЛІНЕУРА УКРАЇНА» грошових коштів за договором, суд приходить до висновку, що вказаний договір був укладений саме позивачкою та відповідав її внутрішній волі. За таких обставин, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов необґрунтований і у його задоволенні відмовляє. Відповідно до статті 141 ЦПК України у разі відмови у позові судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed