Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-08 00:00:00

Представник позивача звернувся до суду із позовом до відповідача про стягнення суми боргу за кредитним договором, посилаючись на те, що АТ "Акцент-банк" уклав із відповідачем кредитний договір 10 вересня 2020 року, за яким відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 44,4 % річних. Відповідач підтвердив свою згоду на прийняття Умов та Правил надання банківських послуг, відповідно до яких кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, який може у будь-який момент змінити його, на що погоджується клієнт банку. Порядок нарахування та умови погашення кредиту, відсотків та відповідальність за порушення кредитного договору передбачена положеннями такого договору, за якими банк може змінити відсоткову ставку шляхом повідомлення позичальника. Однак відповідач не виконав своїх зобов`язань, на підставі чого заборгував банку суми з повернення кредиту, відсотків на загальний розмір 34158,66 грн., з яких борг за тілом кредиту 20664,71 грн., борг з відсотків 13493,95 грн. Враховуючи, що добровільно сплатити суму боргу відповідач не бажає, представник позивача просив суд стягнути з відповідача наявну заборгованість у вказаному розмірі разом із судовими витратами на користь банку. Представник відповідача, адвокат Яковлев Д. С., не погоджуючись із позовом АТ «Акцент-банк», подав відзив, де вказував, що відповідно до долученого витягу з Умов та правил надання банківських послуг у AT «Акцент-Банк» у п. 2.1.1.1 зазначено, що це умови та правила використання карток не «А-Банк», а ПАТ КБ «ПриватБанку», а у п. 2.1.1.2.1. Умов та Правил вказано, що для надання послуг банк видає клієнту картку, тип якої визначено в договорі, та зазначається, що датою укладення договору є дата отримання картки, зазначена в заяві, та в зазначених умовах і правилах відсутні докази наявності процентної ставки 44,4%. Також до позову долучено Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку від дати підпису 2020-09-10 12:03, де не зазначена дата отримання картки та взагалі не зазначено про отримання картки. До позову долучено паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка» в якій міститься інформація стосовно кредитних продуктів - Картка «Універсальна», Картка «Універсальна GOLD», Картка «Зелена», а також такий паспорт підписано як стверджує 2020-09-10 12:10, тобто після Анкети-Заяви та, як стверджує позивач, за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором через сім хвилин після підписання анкети-заяви. Отже, будь-якої заяви клієнта із відповідачем із зазначенням отримання картки до позову як доказ укладення договору відповідно до зазначених умови та правил не долучено. Таким чином позивачем не доведено, що кредитний договір, на підставі якого нараховуються та стягуються відсотки було укладено між сторонами. За відсутності письмової заяви із зазначенням дати отримання картки на умовах, зазначених в Анкеті-заяві, Паспорті споживчого кредиту, то кредитний договір є нікчемним. Також позивачем долучено виписку банку, де не зрозуміло, на яку суму нараховано відсотків, не вказано за який період, а вказано лише, що залишок становить 342158,66 грн., однак якщо відняти від суми витрат за період 87572,91 грн. суму зарахувань за період 54061,04 грн., то залишок становить 33511,87 грн., тому не відомо про зміст господарських операцій за 21.02.2024 року на суму 147,74 грн. та на суму 312,99 грн. у долученій виписці банку. При цьому сама відповідач з огляду на похилий вік та наявність когнітивних порушень не пам`ятає, які договори укладала. На підставі викладеного вмотивування просив суд у задоволені позову АТ «А-Банк» до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором відмовити повністю. Представник позивача, який діє на підставі довіреності, [PERSON] , у судове засідання не з`явився, надавши суду заяву з проханням вирішити спір за його відсутності, наполягаючи при цьому на задоволені позову. Ані відповідачка, [PERSON] , ані її представник, адвокат Яковлев Д. С., у судове засідання не з`явились, надавши суду заяву з проханням вирішити справу за їх відсутності. Враховуючи ч. 1 ст. 93 ЦПК України, представник відповідача задав у першій заяві по суті питання представнику позивача. Однак суд вказує, що недотримання положень ч. 2 ст. 93 ЦПК України щодо надання представниками банку відповіді на поставлені питання, з урахуванням положень п. 2 ч. 6 ст. 93 ЦПК України щодо можливості учасника справи не надавати відповіді на поставлені питання, а також на підставі змісту ч. 7 ст. 93 ЦПК, за яким суд може зобов`язати учасника справи надати відповідь на питання, суд дійшов висновку, що відсутність надання відповідей на питання представника позивача у даній справі не є підставою для зобов`язання АТ «А-Банк» надати вичерпні відповіді на поставлені питання, враховуючи предмет доказування по справі, тому внаслідок відсутності відповідальності за ненадання відповідей на питання, суд вважає за можливе провести розгляд справи без отримання відповідей від представника позивача, який не скористався правом на подання відповіді на відзив. Таким чином суд, дослідивши матеріали справи, вважає поданий позов таким, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних міркувань. Згідно із ст. 526 Цивільного кодексу України (далі за текстом рішення - ЦК) зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На підставі ч. 1, 2 ст. 207 ЦК правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 626, 628 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. На підставі ч. 1 ст. 633 ЦК публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. За ч. 1, 2 ст. 638 ЦК встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ч. 1 ст. 641 ЦК пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. За ч. 1 ст. 642 ЦК відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. На підставі ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За ст. 1055 ЦК кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави ЦК, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. За ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. На підставі ч. 2 ст. 1056-1 ЦК розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Згідно із ст. 1049 ЦК позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику в строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ст. 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Відповідно до ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Суд встановив, що 10.09.2020 року [PERSON] підписала анкету-заяву з АТ «Акцент-банк» про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-банк». У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згоден із тим, що ця заява разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився в письмовому вигляді та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, погодившись також ознайомлюватися із їх змінами на сайті позивача. Суд зауважує, що у анкеті-заяві позичальника від 10.09.2020 року ані розмір кредиту, ані строк його надання, ані процентна ставка не були зазначені. До заяви-анкети від 10.09.2020 року банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-банк» та Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна", які не містять ані дати складання таких умов чи тарифів, ані підпису позичальника про ознайомлення із їх змістом. Крім того представником відповідача слушно підкреслено, що у п. 2.1.1.1 наданих Умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-банк» зазначено, що це умови та правила використання карток саме в ПАТ КБ «ПриватБанк», а не АТ «А-Банк». Натомість, видача позичальнику кредитної картки строком дії до грудня 2024 року з відкриттям відповідачу карткового рахунку підтверджується інформацією банку, як й факт встановлення кредитного ліміту банком відповідачу, зокрема, 10.09.2020 року в сумі 20000 грн. та 23.02.2024 року в сумі 20700 грн. При цьому\~користування кредитними\~грошовими коштами\~банку відповідачки\~підтверджується розрахунком\~заборгованості [PERSON] \~станом на\~11\~липня 2024\~року,\~наданим представниками\~позивача,\~а також\~безпосередньо випискою\~з карткового\~рахунку [PERSON] у АТ «Акцент-банк». Суд зазначає, що за Умовами та правилами надання банківських послуг вбачається, що за п. 1.1.3.2.3 банк має право здійснювати зміну Тарифів, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому банк, за винятком випадків зміни розміру наданого кредитного ліміту, зобов`язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці по картрахунку за п. 4.9 договору. Якщо протягом 7 днів банк не одержав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови. При цьому право зміни розміру наданого на платіжну картку кредитного ліміту банк залишає за собою в однобічному порядку, а за п. 2.1.1.2.3 Умов та правил надання банківських послуг вбачається, що підписання цього договору є прямою і безумовною згодою клієнта щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком. Натомість, наявні у справі документи не містять доказів повідомлень позичальника ані про встановлення розміру відсоткової ставки за користування кредитом, ані про зміну такого розміру відсоткової ставки. Також матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи та Умови і правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився із ними та погодився на них, підписуючи заяву-анкету 10.09.2020 року про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг банку, а також що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами у зазначених банком розмірах. Суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до наявних правовідносин положення ч. 1 ст. 634 ЦК, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача змінювалися самим банком з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року по справі № 342/180/17. За таких встановлених судом обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року по справі № 342/180/17. Отже, надані представниками позивача Умови та Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана ним і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. Таким чином відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року по справі № 342/180/17. Суд вказує, що в даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг, що вбачається з ч. 1 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", який діяв на момент підписання анкети-заяви від 10.09.2020 року. З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки останні це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Таким чином у суду відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем 10.09.2020 року позивач дотримав вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року по справі № 342/180/17. Також суд зазначає, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин). Отже, потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту. Доданий до позову та підписаний сторонами паспорт споживчого кредиту містить відомості по трьох типах кредитного продукту: Універсальна, Універсальна Голд та Карта Зелена, що не може вважатись частиною укладеного між сторонами кредитного договору. Отже, сама по собі підписана анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору, не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів за невиконання кредитного договору. Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила надання банківських послуг в АТ «Акцент-банк», відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-банк» через їх мінливий характер не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із [PERSON] кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Аналогічна правова позиція була викладена Об`єднаною палатою Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду в постанові від 23 травня 2022 року по справі № 393/126/20, в якій Верховним Суд відступив від своїх висновків про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом. Вказані обставини в сукупності свідчать про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитом через відсутність доведеного обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу. Суд при цьому зазначає, що вимог про стягнення процентів за користування кредитними коштами відповідачем та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема ст. 625, 1048 ЦК, представники позивача до суду не заявляли, внаслідок чого відсутні підстави для стягнення з [PERSON] за користування кредитними коштами відсотків на рівні облікової ставки НБУ. Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року по справі № 342/180/17. Згідно із наданим банком розрахунком станом на 11.07.2024 року вбачається, що заборгованість [PERSON] за договором від 10.09.2020 року становить 34158,66 грн., з яких 20664,71 грн. борг за тілом кредиту та 13493,95 грн. борг за процентами за користування кредитом. В цьому сенсі суд зауважує, що оскільки укладений між сторонами кредитний договір 10.09.2020 р. у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту, то враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не були повернуті, то виходячи з ч. 2 ст. 530 ЦК, за змістом якої, якщо строк виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, то вказане свідчить про порушення прав банку відповідачем в частині необхідності повернути отримані [PERSON] кредитні кошти на користь банку. При цьому виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом в сукупності з іншими доказами. Оскільки в долученій до справи виписці по кредитному рахунку відповідача в АТ «Акцент-банк» відображено внесення боржником платежів в рахунок погашення заборгованості та деталізовано виникнення боргових зобов`язань станом на 11 липня 2024 року, то така виписка з урахуванням наявних у справі доказів береться судом до уваги як доказ щодо заборгованості відповідача перед банком за тілом кредиту. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постановах від 16 вересня 2020 року по справі № 200/5647/18 та від 17 грудня 2020 року по справі № 278/2177/15-ц. При цьому посилання адвоката Яковлева Д. С. на п. 2.1.1.2.1 Умов та Правил та відсутність доказів отримання банківської картки відповідачкою суд відкидає, оскільки суд встановив, що вказані Умови та Правила Умови не можна вважати складовою частиною кредитного договору, укладеного між сторонами, а також враховуючи, що факт отримання банківської карти та користування грошовими коштами, наданими відповідачу банком, підтверджується рухом грошових коштів по виписці позивача по картці з рахунку [PERSON] в такому банку. Також суд відкидає посилання представника відповідача на некоректність розрахунків по виписці з карткового рахунку [PERSON] , оскільки вони не були спростовані належними доказами. Крім того судом не приймається до уваги надані представником відповідача висновок про наявність когнітивних порушень у [PERSON] , оскільки вказані дані не впливають на предмет доказування по даній справі та правильність висновків суду з приводу встановлених правовідносин між сторонами. Таким чином суд вважає, що за матеріалами справи було встановлено факт отримання грошових коштів [PERSON] у кредит в позивача, тобто укладення між сторонами кредитного договору, внаслідок чого наявні підстави для стягнення боргу з відповідача на користь банку в сумі 20664,71 грн., отриманих у кредит, що безпосередньо вбачається з наданої суду виписки з карткового рахунку позичальника за кредитним договором від 10 вересня 2020 року. Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 27 серпня 2020 року по справі № 188/1815/17. Отже, виходячи з наведеного вмотивування, підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що наявні підстави для задоволення позову АТ «Акцент-банк» в частині стягнення з [PERSON] боргу з наданих відповідачу коштів у сумі 20664,71 грн. На підставі п. 36 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір (навіть, якщо його було сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом України "Про судовий збір"). Таким чином за ст. 141 ЦПК на користь позивача з відповідача підлягають стягненню витрати банку по сплаті судового збору відповідно до частки задоволених позовних вимог, що дорівнює 1831,83 грн. (20664,71 / 34158,66 х 3028 = 1831,83).

Outcome: partial