Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-24 00:00:00

У грудні 2023 року [PERSON] звернувся до суду з вищевказаним позовом у якому просив визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з батьком [PERSON] , за місцем його проживання. Позовна заява мотивована тим, що з 30.08.2012 року перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 17.08.2020 року, справа №383/631/20 було розірвано. Від шлюбу мають спільних неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що після розірвання шлюбу син [PERSON] виявив бажання проживати з ним і в даний час проживає та перебуває на його утриманні. За взаємною згодою донька [PERSON] проживала з відповідачем та перебувала на її утриманні. Перешкод у спілкуванні з дітьми як з його боку так і з боку відповідача не було. Приблизно в серпні 2023 року відповідач повідомила, що вона має намір займатися волонтерською діяльністю та як згодом стало відомо перебувала в районі бойових дій Херсонської області. 21.08.2023 року позивачу зателефонували з чергової частини відділу поліції с. Велика Олександрівка Херсонської області та повідомили, що [PERSON] перебуває у відділенні поліції та попрохали, щоб вирішив питання забрати її додому. Прибувши на місце позивач з`ясував, що [PERSON] вийшла з відділення поліції та зникла, та в подальшому, за допомогою поліції, її виявлено в Криворізькому районі Дніпропетровської області поблизу с.Апостолове, звідки її забрав. Психічний стан [PERSON] був незадовільний, у зв`язку з чим її мати - [PERSON] направила її на лікування до КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради». Однак, курс лікування вона не закінчила. Наразі, у зв`язку з вказаними вище подіями, донька [PERSON] знаходиться з позивачем, хоча згоди щодо місця проживання доньки з відповідачем не досягнуто. Зазначає, що донька [PERSON] бажає постійно проживати разом, однак відповідач всіляко намагається чинити перешкоди для проживання доньки [PERSON] з ним. Зокрема, 03.11.2023 року відповідачем подано до ВП №3 (м.Бобринець) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області заяву про невиконання ним батьківських обов`язків по вихованню доньки. Ухвалою суду від 27.12.2023 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження (а.с.33-34). Ухвалою суду від 04.06.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.100-101). Позивач позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник позивача позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, додатково пояснивши, що відповідач становить небезпеку для дитини. Відповідач заперечила проти позову та просила відмовити в його задоволенні. Пояснила, що після розлучення донька залишилась проживати разом з нею. В подальшому у зв`язку з її лікуванням в прихіатричній лікарні донька проживала разом з батьком. Хворіє на протязі десяти років. На даний пройшла курс лікування, вживає ліки. Через хворобу не має загрози для оточуючих. Раніше становила загрозу лише для себе. Донька залишається у неї на ніч близько двох разів на тиджень, про що попереджає позивача, який не заперечує. Відповідач через зайнятість на роботі не може забезпечити належний догляд та контроль за донькою, що призвело до того, що донька в мережі інтернет розглядає голих чоловіків, про що їй стало відомо від мами подружок її доньки. Через те, що позивач не контролює дитину та все їй дозволяє донька більш прихильна до батька. Донька хворіє на гастрит, часто залишається без нагляду та без контролю за харчуванням. Представник третьої особи підтримала висновок органу опіки та піклування щодо доцільності визначення місця проживання дитини з батьком. Пояснила, що умови проживнаня у обох батьків однакові. Дитина любить обох батьків, але бажає проживати з батьком. Письмових пояснень не надав. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, думку малолітньої дитини, дослідивши надані докази, в їх сукупності, приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 30.08.2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 17.08.2020 року по справі № 383/631/20 розірвано, що підтверджується копією вказаного рішення суду (а.с.13-15). Сторони мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 30.08.2012 року (а.с.16). Згідно копій довідки про реєстрацію місця проживання №2.3-17/379 від 27.04.2021 року та довідки №215 від 20.09.2022 року, виданих Кетрисанівською сільською радою Кропивнцицького району Кіровоградської області, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] . Разом з ним проживає син [PERSON] , [INFO] (а.с.10, 21). Відповідно до копії довідки КНП «Компаніївська лікарня Компаніївської селищної ради Кіровоградської області» від 08.09.2023 року, [PERSON] на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, за медичною допомогою не звертався (а.с.20). Згідно копії висновку органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Кетрисанівської сільської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Кетрисанівської сільської ради від 27.09.2023 року, №309, орган опіки та піклування в інтересах дитини вважає за доцільне відібрання дитини [PERSON] у матері, без позбавлення її батьківських прав (а.с.17-19). Судом встановлено, що 03.11.2023 року [PERSON] звернулась до ВП №3 (м. Бобринець) Кропивницького РУП ГУНП в Кіровоградській області із заявою про притягнення до відповідальності [PERSON] з приводу неналежного догляду на протязі трьох місяців за спільною донькою [PERSON] , яка через батька пропускає заняття в школі, що підтверджується копіями протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію, рапорту поліцейського про прийняття заяви по лінії 102, письмовими поясненнями [PERSON] (а.с.46-49). За інформацією Комунального некомерційного підприємства «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» від 26.03.2024 року №2060/10, [PERSON] упродовж 2022-2023 років двічі знаходилась на лікуванні в психіатричних стаціонарах закладу з 11.05.2022 року по 27.05.2022 року та з 21.08.2023 року по 14.09.2023 року з приводу шизоафективного розладу, змішаний тип (а.с.88-89). Згідно висновку органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Кетрисанівської сільської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Кетрисанівської сільської ради від 18.09.2024 року №280, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] за батьком [PERSON] (а.с.134-137). В судовому засіданні малолітня [PERSON] пояснила, що проживає з батьком та братом в [ADDRESS] з серпня 2023 року. Навчається у Тарасівському ліцеї в 7 класі, займається волейболом. Мама теж проживає в с.Тарасівка, близько 1 кіломерта від них, нещодавно придбала будинок, проживає одна. Навідується до мами близько одного разу на тиждень, допомагає їй, може залишитись ночувати. Після розлучення батьків проживала з мамою, батько допомогав їм коштами. Мама хворіє. Коли їй було 1-2 роки мама хотіла викинути її з вікна, бувало мама не впускала батька до будинку. Також коли мама хворіла, то повезла її в інше село, де сама ночувала у сторонніх людей. Один раз мама залишила її саму. Умови проживання у матері гірші ніж у батька. У матері не завжди є продукти харчування. Коли просила у мами їсти, вона говорила, щоб готувала сама. Батько працює трактористом, на роботі з 7 год. ранку до 19 год. вечора, працює не кожного дня, графік роботи змінний. Батько готує їжу, купує їй речі до школи, відвозить її до лікарні. Сварок із батьком не виникає. Бувало, що мама хотіла забрати її з речами, від чого у неї була істерика. З мамою проживати не хоче, вона кричить на неї сердиться. Часто свариться з мамою з приводу того, що зі слів матері батько не виконує свої обов`язки. З мамою на відпочинок на даний час не їздить, з батьком буває їздить на рибалку, у розважальний центр. З друзями має гарні відносини. Раніше у неї була подруга, у якої залишалась ночувати. День народження святкувала вдома із друзями, батьки подарували їй гроші. Любить обох батьків, але бажає проживати з батьком. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з ч.ч. 2, 8, 9 ст.7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч.3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити отримання дитиною повної загальної середньої освіти, поважати дитину. Відповідно до ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до ч.3 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Відповідно до ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч.ч. 1, 2 ст.161 СК України). Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо визначення місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§76). У §54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Стаття 76 ЦПК України визнає доказами будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.77 ЦПК України). Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З досліджених доказів судом встановлено, що у зв`язку з хворобою відповідача та проходження періодичного лікування в прихіатричній лікарні, малолітня дитина сторін [PERSON] з серпня 2023 року проживає разом з батьком, який створив належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини. Так само судом встановлено, що відповідач за місцем свого проживання має належні умови для проживання,навчання та розвитку дитини. Таким чином, умови для проживання дитини, створені сторонами по справі, суд оцінює, як рівні. І позивач, і відповідач виявляють турботу і любов до дитини, піклуються про її стан здоров`я, фізичний і духовний розвиток. Виняткові обставини, які б перешкоджали проживанню малолітньої [PERSON] з одним із батьків, відсутні. Твердження позивача про небезпечність матері для дитини позивачем не доведено. Повідомлені малолітньою [PERSON] обставини про те, що коли їй було 1-2 роки мама хотіла викинути її з вікна, оцінюється судом кртично, так як в силу віку (1-2 роки) саму подію пам`ятати не може. У судовому засіданні з`ясовано думку малолітної дитини сторін, яка однаково позитивно ставиться як до матері, так і до батька, разом з тим висловлювала своє бажання проживати з батьком, з яким у неї склалися добрі стосунки. Як встановлено у ч.2 ст.171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її місця проживання. Думка дитини враховується судом, про те не є вирішальною при вирішенні питання про місце проживання. Саме лише висловлене дитиною бажання проживати з батьком не може бути безумовною підставою для відповідного визначення місця проживання, оскільки при вирішенні спору, що стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суди повинні ґрунтовно дослідити та оцінити всі обставини справи, надати належну правову оцінку доказам: кожному конкретно взятому та у сукупності. Аналогічний правовий висновок наведено у постанові Верховного суду від 27.01.2021 року у справі №727/3856/18. Оцінюючи висловлене дитиною бажання проживати з батьком, суд враховує, що воно сформовано, зокрема, в умовах проживання з батьком, який через постійну зайнятість на роботі об`єктивно не може приділити достатньої уваги доньці, яка в силу свого віку та стану здоров`я потребує постійного нагляду та контролю. Відтак, суд вважає можливим ухвалити рішення у справі всупереч думці дитини з метою дотримання інтересів самої дитини. Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування щодо доцільності визначення місця проживання дитини з батьком, оскільки він є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини. Отже, позивач не надав достатніх належних та допустимих доказів на підтвердження необхідності визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] з батьком з огляду на інтереси самої дитини, які переважають над інтересами і бажаннями її батьків, а тому підстав для задоволення позовних вимог про визначення місця проживання малолітньої дитини з позивачем суд не вбачає. При цьому суд зауважує, що відповідачем не подано зустрічний позов та не заявлялися вимоги про визначення місця проживання дитини з нею, не подано відповідних доказів щодо наявності житла, роботи тощо. Тому висновки суду про відмову у позові про визначення місця проживання дитини з батьком не свідчать про визначення місця проживання з матір`ю. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed