Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-26 00:00:00

[PERSON] , звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить суд змінити спосіб стягнення\~ і розмір аліментів, стягнутих за рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 23 грудня 2015 року, з [PERSON] на її користь на утримання дитини [PERSON] , [INFO] . Стягнути з [PERSON] , [INFO] , на її, [PERSON] , [INFO] , користь аліменти на дитину [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Позовна заява подана з тих підстав, що між ними відсутня домовленість щодо збільшення розміру аліментів. Відповідачем не подано до суду відзив на позовну заяву . У відповідності до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. Згідно правил ч. 6 ст.19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст.274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, а також докази у їх сукупності дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. По справі встановлено, що рішенням Кролевецького районного суду від 23 грудня 2015 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі 500 грн. щомісячно з індексацією відповідно до закону\~ до її повноліття. (а.с. 6-7). У статті 19 та частинах 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст.9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов`язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи інших осіб. При цьому, держава визнала право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У ч.1 ст.192 СК України йдеться про те, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни його матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд в першу чергу враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини. Згідно ч.2 ст.182 СК України (із змінами згідно ЗУ №2475-VIII від 03.07.2018 року) мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За змістом ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено за рішенням суду за позовом платника аліментів. Таким чином, позивач у разі зміни його матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом може звернутись до суду про зміну розміру аліментів, присуджених рішенням Кролевецького\~\~ районного суду від 23 грудня 2015 року. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що позивач є працездатним, інших осіб на утриманні не має , однак він повинен влаштовувати своє життя так, щоб забезпечувати свою дитину. Згідно ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Виходячи з критеріїв розумності та справедливості, а також враховуючи прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, суд приходить до висновку, що слід змінити розмір аліментів, встановлених рішенням Кролевецького районного суду Сумської області від 23 грудня 2015 року і стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на дочку [PERSON] , [INFO] , розмір яких суд визначає 1/4 частину всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. На думку суду, вказаний розмір аліментів буде розумним, достатнім і відповідатиме інтересам дитини, при цьому не порушуючи прав та інтересів [PERSON] . З роз`яснень п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи наведені роз`яснення, суд вважає за необхідне стягнути аліменти у зміненому розмірі з дня набрання рішенням суду законної сили. Крім того, суд вважає за необхідне, після вступу даного рішення в законну силу, відкликати виконавчий лист, виданий на підставі рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 23 грудня 2015 року по справі № 579/1895/15-ц 2/579/495/15 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, після його повного виконання. Відповідно до ч. 1, ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Сторонам, зокрема відповідачу, надано можливість повно реалізувати процесуальні права, надані їй законом, в тому числі надати докази. На відповідача покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх заперечень. Тобто, відповідно до вимог\~ст.12, 13 ЦПК України\~ відповідач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.\~ст. 78-80 ЦПК України, зазначені ним обставини. Відповідачем не надано суду доказів, на які він посилається як на підставу заперечень проти позову. Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ч. 2 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії. Стороною відповідача інших доказів суду не надано. Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява №4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Outcome: approved