Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-01 00:00:00

І. Стислий виклад позиції позивача. 1.1 В обґрунтування позовних вимог представник посилається на те, що позивач перебуває на військовій службі у в/ч [NUMBER] з 08.04.2022. З 17.03.2016 позивач перебував у зареєстрованому шлюбу з [PERSON] , який рішенням суду від 18.04.2018 розірвано. Від шлюбу сторони мають доньку. Також 05.01.2018 Дубенським міськрайонним судом видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі частина усіх видів його заробітку. Про те, що сплачувати аліменти потрібно також ще й з додаткової винагороди під час дії воєнного стану, позивач не знав, бо аліменти ним сплачувалися з 2018 року самостійно, після призову на військову службу позивачу почали зараховувати заборгованість вже із сукупної суми доходів, про що позивач також не знав. У зв`язку із цим, станом на 01.06.2024 у позивача існує заборгованість по аліментах у розмірі 178 393,03 грн. 23.11.2019 позивач зареєстрував шлюб з [PERSON] , від шлюбу має двоє малолітніх дітей. 09.11.2023 Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області видано судовий наказ про стягнення з позивача на користь [PERSON] аліментів на неповнолітніх дітей,сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини усіх видів доходу. Крім того, у зв`язку із несенням військової служби, у позивача погіршився стан здоров`я. У позивача відбулися суттєві зміни матеріального та сімейного стану, погіршилося його здоров`я. У зв`язку з цим просить зменшити присуджений судовим наказом розмір аліментів на утримання доньки [PERSON] , 2016 року народження до 1/8 частини усіх видів заробітку позивача, а також звільнити позивача від сплати заборгованості по аліментах. 1.2 Представник відповідача подав відзив на позовну заяву, згідно якого вважає позов необґрунтованим та безпідставним. У відзиві вказує, що посилання позивача на погіршення стану здоров`я не заслуговують на увагу, оскільки згідно представленої медичної документації, останній не хворіє на тяжку хворобу, позивач не надав документи, які б свідчили про втрату ним працездатності навпаки, представлені документи свідчать лише про отримання легкої тяжкості тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. Також позивачем не надано підтвердження витрат на лікування. Більше того, позивач продовжує службу у лавах ЗСУ та отримує стабільний дохід. Також позивач посилається як на підставу позовних вимог наявність судового наказу Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області про стягнення аліментів на дітей від іншого шлюбу. Проте, позивачем не долучено доказів на підтвердження сплати аліментів згідно вказаного наказу. Не може бути підставою для звільнення від спали заборгованості по аліментах лише сам факт перебування на утриманні позивача дітей від іншого шлюбу. На підтвердження заборгованості по сплаті аліментів позивач долучає копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 23.01.2018 та копію постанови про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника від 09.07.2024. Проте, з вказаних документів неможливо встановити період, за який виникла заборгованість та перевірити твердження позивача, що така виникла внаслідок зміни сімейного стану чи погіршення стану здоров`я. Тому, підстав для зменшення розміру аліментів та звільнення від сплати заборгованості по аліментах не має, просить у позові відмовити. ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі Ухвалою суду від 19.07.2024 відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до судового розгляду без повідомлення (виклику) сторін. ІІІ. Фактичні обставини справи. 3.1. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбу з 17.03.2016 і до набрання рішенням суду про розірвання шлюбу від 18.04.2018 законної сили, мають доньку [PERSON] , [INFO] . Згідно судового наказу Дубенського міськрайонного суду від 05.01.2018 з позивача стягуються аліменти на користь відповідачки на утримання доньки, [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частина усіх видів заробітку (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18.12.2017 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.25). На виконання судового наказу державним виконавцем Дубенського МВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області 23.01.2018 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП [NUMBER]. В межах даного виконавчого провадження 09.07.2024 державним виконавцем встановлено, що боржник [PERSON] отримує дохід у в/ч [NUMBER] ( [NUMBER] ) і постановлено звернути стягнення на доходи боржника. Також з постанови державного виконавця про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 09.07.2024 встановлено, що боржник [PERSON] має борг перед стягувачем [PERSON] по аліментам станом на 01.06.2024 в розмірі 178 393 грн. (а.с.14, 8). 3.2. 23.11.2019 [PERSON] уклав шлюбу з [PERSON] та є батьком [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.15, 10,11). 09.11.2023 Ніжинським міськрайонним судом Чернігівської області видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання і цих двох дітей в розмірі 1/3 частина заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31.10.2023 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а.с. 12). 3.3. [PERSON] перебуває на військовій службі у в/ч [NUMBER] з 08.04.2022, за час проходження якої характеризується позитивно (а.с.9). Згідно довідки в/ч [NUMBER] №634 від 15.03.2024, [PERSON] , в період з 24.05.2022 по 24.07.22, з 13.08.2022 по 13.12.2022, з 26.12.2022 по 28.01.2023, з 09.02.2023 по 15.08.2023, з 29.08.2023 по 29.12.2023 та з 13.01.2024 по 22.02.2024 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України і є учасником бойових дій згідно посвідчення [NUMBER] (а.с.17, 37). 3.4. Згідно довідки в/ч [NUMBER] №542 від 03.03.2024 [PERSON] 22.02.2024 одержав термічний опік обличчя та обох кистей 2 ст. Бойове травмування отримане під час виконання службових обов`язків. Відповідно до довідки ВЛК, наданої КП «Рівненська обласна клінічна лікарня імені Юрія Семенюка» та довідки ВЛК, наданої в/ч [NUMBER] , за ступенем тяжкості дана травма відносить до легких (а.с.22,23,24). Також, згідно довідки №957 від 07.05.2024, 24.04.2024 [PERSON] одержав травму ВТ, цефалгічний синдром. ВОСП лівого плеча та лівої кисті. ВОСП лівого стегна та правої гомілки. Поранення отримане під час виконання службових обов`язків та захисту Батьківщини (а.с.18). Отримання позивачем вказаних поранень підтверджується також медичною характеристикою від 13.05.2024 (а.с.27). Згідно виписки із медичної карти, [PERSON] перебував на стаціонарному лакування у КП «Близнюківська центральна районна лікарня» Харківської області з 25.04.2024 по 07.05.2024 (а.с.30-35). Як вбачається з матеріалів справи, 10.06.2024 [INFO] [PERSON] видано направлення на стаціонарне лікування. Згідно консультаційного висновку спеціаліста від 12.06.2024 позивачу встановлено діагноз: Остеохондрозпопереково-крижавого відділу хребта, грижа м/хребцевого диску L4-L5, лівобічна люмбоішалгія ПФХ ІІ ст . Згідно медичної карти стаціонарного хворого, [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні з 13.06.2024 (а.с.28, 29, 36). IV. Норми права, які застосував суд. Згідно ст. 7, 155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. - Згідно ч.2 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ч.9 ст.7 Сімейного кодексу України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч.2 ст.51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Згідно з ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст.182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Згідно ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У відповідності до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. У розумінні статті 81 ЦПК України та наведеної вище норми СК України презюмується необхідність саме ініціатору позову доводити обставини змін у його особистому житті, зокрема у матеріальному становищі, сімейного стану, здоров`я або ж вказати на інші випадки, що виникли після винесення судового рішення або досягнення домовленості між батьками про способи виконання своїх обов`язків щодо дітей, що можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів. Відповідно ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою постановою ВРУ №789-XII від 27.02.1991, визначено, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дітей (ст. 3). Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Відповідно ст. 129-1 Конституції України, ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для виконання. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Виходячи з приписів ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право пред`явити позов з вимогою зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Відповідно до ч. 3 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом. Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості по аліментах, якщо вона виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Сулу України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № З віл 15 травня 2006 року суд, у випадках передбачених ст. 197 СК України, може частково або повністю звільнити платника аліментів від сплати заборгованості по аліментам. З аналізу зазначеної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд. При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні таких спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя. Викладене повністю узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові №343/860/17 від 21.11.2018 року та №344/12158/16-ц від 01.08.2018 року. V. Мотивована оцінка і висновки суду. Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що підстав для зменшення розміру аліментів згідно ст. 192 СК України та звільнення від сплати заборгованості по аліментах, а відповідно і для задоволення позову, - немає. Позивач працевлаштований, перебуває на службі у лавах ЗСУ, отримує значний стабільний дохід, що спростовує його доводи про погіршення майнового стану та неспроможність сплачувати аліменти у визначеному рішенням суду розмірі. Посилання позивача на незадовільний стан здоров`я та скрутне матеріальне становище на увагу не заслуговують. Судом дійсно встановлено, що позивач двічі отримував травми під час проходження військової служби та виконання військового обов`язку, однак згідно представленої медичної документації, останній не хворіє на тяжку хворобу, позивач не надав документи, які б свідчили про втрату ним працездатності, навпаки, він продовжує військову службу, а отже є працездатним. Також позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження витрат на його лікування, як і немає доказів погіршення матеріального становища в порівнянні з датою винесення судового наказу від 05.01.2018. Також не заслуговують на увагу доводи позивача, що підставою для зменшення аліментів є перебування на його утриманні дітей від іншого шлюбу. Батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою, що відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постанові від 16.09.2020 у справі №565/2071/19. Тому зміна сімейного стану позивача і наявність дітей від іншого шлюбу не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів та не свідчить про погіршення матеріального стану. Батьки, народжуючи дітей, мають нести і відповідальність за їх утримання. Одні діти не повинні мати переваги над іншими, на кшталт старшій доньці 1/8 від доходу батька, а двом меншим синам - 1/3. В цій ситуації сплата аліментів розміром 1/4 доходу на одну дитину від першого шлюбу і в розмірі 1/3 на двох від другого відповідають встановленим в законодавстві мінімальним нормам сплати аліментів на дітей і при цьому ще залишається частина доходу для забезпечення життєдіяльності батьку, який повністю знаходиться на утриманні держави, перебуваючи в лавах ЗСУ. На думку суду, сплата аліментів у розмірі на дитину не є надмірним тягарем для позивача, а зменшення розміру аліментів завадить належному забезпеченню доньки сторін та суперечитиме її інтересам. В такій категорії справ суд керується принципом забезпечення якнайкращих інтересів дитини. Щодо звільнення від сплати заборгованості по аліментах, суд зазначає, що і ця вимога не підлягає до задоволення внаслідок безпідставності. По суті позивач мотивує утворення боргу лише одним - він не знав, що треба платити аліменти на першу дитину із сукупної суми доходів після прийняття на військову службу, бо платив аліменти самостійно. Але така позиція не заслуговує на увагу - в судовому рішення чітко зазначено розмір аліментів: 1/4 від доходів. Позивач на свій розсуд визначив розмір аліментів, всупереч судовому наказу. Позивач почав службу в лавах ЗСУ 08.04.2022, а державному виконавцю про такі доходи боржника стало відомо лише 09.07.2024, тобто через понад два роки, хоч батько дитини знав про обов`язок платити аліменти і про свої власні доходи. Народження інших дітей не звільняє від обов`язку утримувати старшу доньку. Батько заборгував аліменти на утримання дитини в розмірі 178 393,03 грн. не через непереборні об`єктивні обставини, а тому що сам себе в таке становище поставив, сплачуючи аліменти не з усього свого доходу, тобто внаслідок невиконання судового наказу в повному обсязі. Матеріали справи не містять жодних доказів, які би вказували, що борг утворився з інших поважних причин. Підстав звільнити батька від сплату боргу і таким чином забрати ці кошти від дитини - судом не встановлено, бо немає за ст. 197 СК України істотних підстав для звільнення від заборгованості по аліментах. В підсумку, в задоволенні позову суд відмовляє внаслідок безпідставності. За таких обставин,

Outcome: dismissed