Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-06 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа: Київська міська рада, третч особа [PERSON] , в якому просив встановити факт свого проживання з [PERSON] однією сім`єю з 10 серпня 2019 року по [INFO] , визнавши їх членами сім`ї померлого квартиронаймача [PERSON] ; визнати за [PERSON] право користування житловим приміщенням - кімнатою 18,5 кв.м у квартирі [ADDRESS] ; зобов`язати Шевченківську районну в місті Києві державну адміністрацію змінити договір найму на кімнату 18,5 кв.м у квартирі [ADDRESS] , змінивши померлого наймача [PERSON] на [PERSON] . Вказаний позов мотивований тим, що відповідно до рішення виконавчого комітету Шевченківської районної ради народних депутатів м. Києва від 22.01.1970 № 48 закрито особовий рахунок на двокімнатну квартиру [ADDRESS] на [PERSON] у зв`язку зі смертю останнього та відкрито два особових рахунки на вказану житлову площу: на кімнату площею 18.5 кв.м. на ім`я [PERSON] та на кімнату площею 24.1 кв.м. на ім`я [PERSON] . [PERSON] та [PERSON] були рідними доньками [PERSON] , який з членами його сім`ї постійно проживали та були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] : [PERSON] з 12.01.1956, а [PERSON] з 01.04.1961. У подальшому, у встановленому законом порядку [PERSON] приватизувала 57/100 частин кв. [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло. Натомість, [PERSON] за своє життя не реалізувала право на приватизацію своєї частини квартири. [INFO] [PERSON] померла. Одночасно після смерті [PERSON] , [PERSON] звернулася до Шевченківського районного суду м. Києва з позовною заявою про визнання наймачем та зобов`язання вчинити дії. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 01 червня 2021 року у справі ХЬ 761/18939/20 позов [PERSON] до Шевченківської/районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа: Київська міська рада про визнання спадкоємця наймачем житлового приміщення задоволено у повному обсязі, а саме: визнано [PERSON] наймачем кімнати площею 18,5 кв.м. у квартирі [ADDRESS] та зобов`язано Шевченківську районну в м. Києві державну адміністрацію змінити договір найму кімнати площею 18,5 кв.м. у квартирі [ADDRESS] , [PERSON] , яка померла [INFO] , на нового наймача - [PERSON] . Вказане рішення набуло законної сили 02.07.2021 року. Проте, [INFO] [PERSON] померла. Оскільки [PERSON] була одинокою людиною, у шлюбі не перебувала та власних дітей не мала, то протягом свого життя [PERSON] підтримувала тісний зв`язок з сім`єю позивача. Зокрема, [PERSON] відносилася до батька позивача - [PERSON] як до рідного сина, оскільки знала його з дитинства, а позивача вважала фактично за онука. Так, в позові зазначено, що остання відвідувала всі сімейні свята, спільно відпочивала з сім`єю позивача, здійснювала догляд за позивачем в дитинстві та заповідала [PERSON] все наявне у неї майно. Також в позові зазначено, що після смерті [PERSON] , позивач разом зі своєю дружиною [PERSON] приблизно в серпні 2019 року переїхали проживати до [PERSON] у квартиру [ADDRESS] та зареєструвались у вказаному приміщенні зі згоди [PERSON] . З вказаного часу позивач із дружиною разом проживали з [PERSON] та вели спільне господарство. Позивач зазначає, що оскільки він вселилися в спірне житло з дозволу [PERSON] , яка була квартиронаймачем даного житлового приміщення, він постійно проживає в даній квартирі та сплачує комунальні послуги, тобто несе усі обов`язки члена сім`ї наймача, тому існують підстави для визнання за ним права користування житловим приміщенням - кімнатою площею 18,5 кв.м. у квартирі за адресою: [ADDRESS] та для зобов`язання відповідача змінити договір найму кімнати, змінивши померлого наймача на нього. 05.03.2024 до суду надійшов відзив Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації в якому відповідач, заперечуючи проти позову, зазначає, що з врахуванням ст.ст. 61, 64, 65, 106 ЖК України, а також ч.2 ст. 284 ЦК України, позивачем не надано доказів що підтверджують факти ведення спільного господарства з померлим наймачем квартири, а тому просить в позові відмовити. Також, у відзиві міститься посилання на встановлені обставини відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06.01.2021 в справі №761/23796/20 за позовом [PERSON] до Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа: Київська міська рада про визнання спадкоємця наймачем житлового приміщення. Зокрема, вказано, що свідок [PERSON] зазначив, що сестри [PERSON] жили однією сім`єю, користувались всім разом, харчувались і вели господарство також разом. А останні 7 років він, як друг сім`ї, допомагав обом сестрам, зокрема за кошти позивача фактично проводив оплату комунальних послуг на два особових рахунки по квартирі. У відзиві заявлено, що жодних доказів на підтвердження факту порушення Шевченківською районною в м. Києві державною адміністрацією охоронюваних законом прав та інтересів позивача останнім не надано. У відповіді на відзив позивач зазначив по наявність правових підстав для задоволення позову, оскільки там зареєстроване його і дружини місце проживання, а також зазначає, що вони вселилися до квартири з дозволу [PERSON] і вона заповіла позивачу все своє майно, саме він займався її похованням та прийняв спадщину після її смерті. При цьому, у відзиві зазначено, що по справі №761/23796/20 свідки надавали покази щодо обставин станом до серпня 2019 року, оскільки сестра [PERSON] - [PERSON] померла [INFO] . 29.04.2024 ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті. В судовому засіданні позивач та його представник, який також представляє інтереси і третьої особи, позов підтримали та просили задовольнити в повному обсязі із викладених в позові підстав. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві. Третя особа в судове засідання не з`явилась, про день, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Вислухавши пояснення позивача, представників сторін, вислухавши показання допитаних в судовому засіданні свідків, дослідивши матеріали справи, а також оцінивши наявні у справі докази, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Так, перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що рішення м Шевченківського районного суду м. Києва від 01.06.2021 в справі № 761/23796/20 позовну заяву [PERSON] до Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа: Київська міська рада про визнання наймачем та зобов`язання вчинити дії, - задоволено повністю. Визнано [PERSON] наймачем кімнати площею 18,5 кв.м у квартирі [ADDRESS] . Зобов`язано Шевченківську районну в м. Києві державну адміністрацію змінити договір найму кімнати площею 18,5 кв.м. у квартирі [ADDRESS] , змінивши померлого наймача [PERSON] , яка померла [INFO] на нового наймача [PERSON] , [INFO] (а.с.146-148). Вказане рішення суду набрало законної сили 02.07.2021. Вищевказаним рішенням суду встановлені наступні обставини, які відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Так, відповідно до вищезазначеного рішення по справі Шевченківського районного суду м. Києва від 01.06.2021 в справі № 761/23796/20 встановлені наступні обставини. Відповідно до рішення виконкому Шевченківської районної ради народних депутатів м. Києва від 22.01.1979 №48 особовий рахунок на двокімнатну квартиру [ADDRESS] на ім`я [PERSON] закрито у зв`язку зі смертю, та відкрито два особових рахунки: на кімнату площею 18,5 кв.м на ім`я [PERSON] та на кімнату площею 24,1 кв.м. на ім`я позивача [PERSON] . При цьому зазначає, наймача квартири. Відповідно до копій свідоцтва про народження, [PERSON] та [PERSON] - рідні сестри, батьком яких був [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . Із наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про смерть вбачається, що [PERSON] померла [INFO] . У вищевказаному рішенні судом також встановлено, що відповідно до Розпорядження органу приватизації та наданому на його підставі свідоцтва про право власності на житло від 09.01.2001, [PERSON] належить 57/100 квартири [ADDRESS] . Згідно інформації про зареєстрованих осіб у квартирі [ADDRESS] державна адміністрація повідомляє, що у вказаній квартирі станом на 18.06.2020 зареєстровані [PERSON] з 01.04.1961 та [PERSON] і [PERSON] - з 10.08.2019. Окрім наведених встановлених обставин, суд при розгляді вже даної справи №761/1024/24 також зазначає, що позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] дійсно зареєстровані у вищевказаній квартирі з 10.08.2019 (а.с.20). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] , [INFO] , померла в м. Києві [INFO] (а.с.13). Відповідно до роз`яснень, викладених в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1085 №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Позивач, заявляючи вимогу встановити факт свого проживання з [PERSON] однією сім`єю з 10.08.2019 по [INFO] , визнавши їх членами сім померлого квартиронаймача [PERSON] , посилався на ту обставину, що вони з дружиною зі згоди квартиронаймача зареєстрували 10.08.2019 своє місце проживання в квартирі та постійно там проживали, вели спільне господарство, купували ліки, продукти харчування, предмети домашнього вжитку за кошти спільного бюджету, а після смерті [PERSON] займався організацією її поховання та прийняв спадщину згідно заповіту, який складений на його користь. Також зазначив, що вказане можуть підтвердити свідки. Разом із тим, суд критично оцінює показання допитаних в судовому засіданні свідків, виходячи із наступного. Так, свідок [PERSON] , який є товаришем батька позивача, зазначив, що [PERSON] почав проживати в спірній квартирі зі своєю дружиною [PERSON] з 2019 року після смерті сестри. Однак, вказаний свідок не повідомив про визначений порядок користування квартирою, розподіл обов`язків по веденню господарства, не повідомив ніяких обставин щодо наявності спільного бюджету, тощо. А свідок [PERSON] , який також є другом батька позивача, повідомив, що він зі слів знав що приблизно в 2019 році позивач переїхав спочатку сам, потім і дружина. Однак повідомив, що був в квартирі 1-2 рази, а щодо обставин визначеного порядку користування квартирою, розподіл обов`язків по веденню господарства, наявності спільного бюджету також суду не повідомив. Надані позивачем квитанції про сплату житлово-комунальних послуг свідчать виключно про їх оплату позивачем з вересня 2021 року, тобто після смерті [INFO] [PERSON] і (а.с.50-67). До того ж, фотографії з дитинства позивача та в більш пізній період, в даному випадку не підтверджують проживання як членів однієї сім`ї з 2019 по вересень 2021 року (а.с. 48-45). При цьому, із наявних в матеріалах справи документів про замовлення та оплату послуг, пов`язаних із організацією поховання [PERSON] , вбачається, що замовником був [PERSON] , а не позивач [PERSON] (а.с.36-37). Крім того, суд враховує і ту обставину, що, звертаючись до суду із позовом по справі 761/23796/20, в той час коли була наявна в матеріалах справи довідка про зареєстрованих в квартирі із зазначенням там ще двох, окрім неї, осіб з серпня 2019 року (позивача і третю особу в справі, що розглядається), - позивачка по справі [PERSON] не зазначала про ту обставину, що вона з 2019 року проживає однією сім`єю, має спільний бюджет та веде спільне господарство із сім`єю позивача. При цьому, наявність вказаних зареєстрованих осіб вона також не заперечувала не заперечувала. Таким чином, стороною позивача не доведений факт проживання в квартирі [ADDRESS] [PERSON] з [PERSON] з 10.08.2019 по 24.09.2021 саме однією сім`єю. Статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Також, згідно роз`яснень, які містяться в п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року, предметом доказування є факти, якими обґрунтовуються заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні рішення. За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. Приписами ст. 47 Конституції України встановлено, зокрема, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. В свою чергу, вимогами ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. В силу вимог ч.1 ст. 61 ЦК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст. 824 ЦК України на вимогу наймача та інших осіб, які постійно проживають разом з ним, та за згодою наймодавця наймач у договорі найму житла може бути замінений однією з повнолітніх осіб, яка постійно проживає разом з наймачем. У разі смерті наймача або вибуття його з житла наймачами можуть стати усі інші повнолітні особи, які постійно проживали з колишнім наймачем, або, за погодженням з наймодавцем, одна або кілька із цих осіб. У цьому разі договір найму житла залишається чинним на попередніх умовах. Як вже зазначалось, матеріалами справи, зокрема довідкою Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, підтверджено, що зі згоди [PERSON] позивач [PERSON] та третя особа [PERSON] ще з 10.08.2019 зареєстровані в квартирі [ADDRESS] , у зв`язку із чим набули право користування житловим приміщенням (а.с. 20). Доказів скасування такої реєстрації стороною відповідача надано не було, як і не надано доказів інших зареєстрованих в цій квартирі осіб. При цьому, судом встановлено, що за життя [PERSON] 19.02.2016 склала заповіт, яким зробила розпорядження на користь [PERSON] , [INFO] , яким розпорядилась, що все її майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що їй буде належати на день її смерті, і на що вона за законом матиме право, заповіла позивачу. Вказаний заповіт зареєстрований в Спадковому реєстрі за номером у спадковому реєстрі 58604244, бланк НАС 457898 (а.с.21-22). Приписами ч.1 ст.1268 СК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Матеріалами справи підтверджено, що позивачу [PERSON] приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Войтовським В.С. оформлено 06.12.2023 та зареєстровано в реєстрі за №2491свідоцтво про право на спадщину за вказаним заповітом, спадщина, на яку видано це свідоцтво складається із 57/100 частин квартири [ADDRESS] ). При цьому, в Спадковому реєстрі вказане свідоцтво зареєстроване за №71682371 на бланку НСЕ 742421 (а.с.23-25). В свою чергу, згідно Витягу з Державного реєстру речових прав, за [PERSON] на праві власності зареєстровано 57/100 частин квартири [ADDRESS] ) на підставі вищевказаного свідоцтва про право на спадщину. Суд зауважує, що стороною позивача не спростовано дійсність вказаного свідоцтва про право на спадщину та право власності позивача на вказану частину квартири в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як вже зазначалось, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 01.06.2021 в справі № 761/23796/20 позовну заяву [PERSON] до Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, третя особа: Київська міська рада про визнання наймачем та зобов`язання вчинити дії, - задоволено повністю. Таким чином, враховуючи вищевказане рішення суду, яким визнано [PERSON] наймачем кімнати площею 18,5 кв.м у квартирі [ADDRESS] та зобов`язано Шевченківську районну в м. Києві державну адміністрацію змінити договір найму кімнати площею 18,5 кв.м. у квартирі [ADDRESS] , змінивши померлого наймача [PERSON] , яка померла [INFO] на нового наймача [PERSON] , [INFO] (а.с.146-148) і той факт, що квартира [ADDRESS] фактично не була поділена, після розподілу особових рахунків частки квартири не були виділені в натурі, їм не було присвоєно окремих поштових адрес, місце реєстрації у позивача із дружиною (третя особа в справі) і у спадкодавця за життя і по день смерті, - є спірна квартира, з огляду на наявність вищевказаного свідоцтва про право на спадщину, - до складу спадщини після смерті [PERSON] увійшло і її право користування житловим приміщенням та право наймача на вказану кімнату 18,5 кв.м. у вказаній квартирі. Враховуючи вказане, суд прийшов до висновку, що твердження сторони відповідача про те, що жодного документу, який є підставою для визнання права користування та проживання в спірному житловому приміщенні немає, - не відповідає дійсності і спростоване фактичними обставинами, встановленими під час розгляду справи по суті заявлених позовних вимог. В свою чергу, приписами ст. 18 ЖК України передбачено, що управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1085 №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснено, що силу ст.61 ЖК житлово-експлуатаційна організація, а при її відсутності - підприємство, установа, організація як наймодавець можуть бути стороною в спорах, що виникають з договорів найму жилого приміщення. Вони вправі, зокрема, пред`являти позови про визнання наймача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, розірвання договору найму жилого приміщення і виселення в зв`язку з систематичним порушенням правил співжиття, псуванням і руйнуванням жилих приміщень. Однак у справах із питань, віднесених до компетенції органів місцевого самоврядування чи місцевої державної адміністрації, або з питань управління житловим фондом, віднесених його власником або уповноваженим ним органом до свого відання згідно зі ст. 18 ЖК (наприклад, про визнання ордера недійсним, надання, бронювання або обмін жилого приміщення, визнання права на жиле приміщення крім випадків, коли в ньому проживають інші члени сім`ї наймача), належною стороною повинен бути відповідний орган чи власник житлового фонду. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які позивач посилається в обґрунтування заявлених позовних вимог, - частково знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для захисту прав позивача шляхом часткового задоволення позову: в частині визнання за [PERSON] право користування житловим приміщенням - кімнатою 18,5 кв.м у квартирі [ADDRESS] , а також зобов`язання Шевченківську районну в місті Києві державну адміністрацію змінити договір найму на кімнату 18,5 кв.м у квартирі [ADDRESS] , змінивши померлого наймача [PERSON] на [PERSON] . В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку із їх недоведеністю, а порушене право позивача захищено шляхом задоволення частини вищевказаних позовних вимог. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). У зв`язку з чим судом надане обґрунтування рішення саме за конкретними обставинами справи та аргументами сторін, які мають правове значення для вирішення спору, при цьому інші доводи сторін, викладені в їх заявах по суті, не впливають на вищевказані висновки суду. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, з огляду на предмет та підстави позову, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial