Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-30 00:00:00

І. Виклад позиції позивача та відповідача. 25 липня 2023 року представник позивача, діючи в інтересах позивача звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому просив визнати виконавчий напис від 20 грудня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського МНО Солонець Т.М., зареєстрований в реєстрі за №18181, таким, що не підлягає виконанню; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору за подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову; окремо поданою заявою просив витребувати від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Солонець Тамари Миколаївни належним чином завіренні копії всіх документів, які стали підставою для вчинення виконавчого напису №18181, вчиненого 20.12.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» боргу у розмірі 20394,77 гривень у тому числі і виконавчого напису; витребувати від відповідача належним чином завірені копії всіх документів, які стали підставою для вчинення виконавчого напису №18181, вчиненого 20.12.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» боргу у розмірі 20394,77 гривень, на підставі якого здійснюється виконавче провадження №68363170. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 10.02.2022 року позивач отримав постанову Дніпровського ВДВС у м. Херсоні від 01.02.2022 року про відкриття виконавчого провадження №68363170 з примусового виконання виконавчого напису, вчиненого ПН Київського МНО Солонець Т.М. 20.12.2021 року за реєстровим № 18181 про стягнення з нього на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» боргу у розмірі 20\~394,77 грн. На адвокатські запити до виконавчої служби, до відповідача та приватного нотаріуса про надання виконавчого напису та доданих до нього документів і матеріалів та матеріалів виконавчого провадження відповіді не отримано та документів надано не було. Однак, 12.04.2023 року від відповідача на електронну пошту представника позивача надійшло повідомлення про те що виконавчий напис №18181 вчинений на Кредитному договорі від 02.10.2013 р.(анкета-заява від 04.06.2011 року). Оспорюваний виконавчий напис позивач вважає таким, що не підлягає виконанню, оскільки приватним нотаріусом було порушено процедуру вчинення виконавчого напису, зокрема, не перевірено безспірність вимог кредитора, оскільки нарахована стягувачем заборгованість не є безспірною та ним не наданий оригінал нотаріально посвідченої угоди. Також нотаріусом не було перевірено дотримання строку, встановленого законом для вчинення оскаржуваного виконавчого напису, оскільки від дня виникнення права вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до дня вчинення виконавчого напису минуло більше трьох років, тому виконавчий напис вчинений з порушенням ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та п. 3.1 глави 16 розділу II Порядку №296/5 щодо умов вчинення виконавчого напису. Зазначені обставини вказують на оспорюваність вказаних майнових вимог з боку ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами» і такі вимоги очевидно не являються безспірними. Враховуючи те, що виконавчий напис було вчинено на кредитному договорі та на підставі документів, які не свідчили про безспірність заборгованості боржника перед відповідачем, без повідомлення позивача про суму заборгованості та без доказів направлення на адресу позивача письмової вимоги щодо усунення порушень і погашення заборгованості за кредитом, крім цього, на момент вчинення виконавчого напису минуло значно більше трьох років з моменту виникнення у кредитора права вимоги, то є достатні підстави вважати вказаний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки він був вчинений із порушенням двох обов`язкових умов, встановлених ст. 88 Закону України «Про нотаріат» - а саме безспірність вимоги та спливу строку не більше, ніж три роки з моменту виникнення права вимоги. Крім того, за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, не може відбуватись стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса. За викладених обставин, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. з порушенням вимог, що встановлених Законом та Порядком, а тому підлягає визнанню судом таким, що не підлягає виконанню. ІІ. Виклад позиції відповідача. 11.09.2024 року представник відповідача подав заяву, у якій позовні вимоги визнав та просив їх задовольнити, вирішити питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог Закону. ІІІ. Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 28.07.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Витребувано у ТОВ «Фінансова компанія управління активами» належним чином засвідчені копії документів, подані приватному нотаріусу Київського МНО Солонець Т.М. для вчинення виконавчого напису від 20.12.2021 року, зареєстрованого в реєстрі за № 18181 про стягнення боргу з [PERSON] . Витребувано у приватного нотаріуса КМНО Солонець Т.М. належним чином засвідчені копії всіх документів, які стали підставою для вчинення виконавчого напису №18181, вчиненого 20.12.2021 року ПН КМНО Солонець Т.М. про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» боргу у розмірі 20\~394,77 грн. у тому числі і виконавчого напису. Судове засідання призначено на 11.09.2023 року. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 28.07.2023 року заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову задоволено. Зупинено стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого 20.12.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М., реєстровий номер 18181, що перебуває на виконанні у державного виконавця Дніпровського відділу ДВС у м. Херсоні ПМУМЮ (м. Одеса) у ВП №68363170. У зв`язку із неявкою сторін та ненадходженням витребуваних доказів розгляд справи відкладено на 18.10.2023 року. 27.09.2023 року від представника директора ТОВ «Фінансова компанія управління активами» надійшло клопотання про врегулювання спору за участі судді. Заява про визнання позовних вимог в порядку ст. 206 ЦПК України та розподілу судових витрат з урахуванням заяви про визнання позовних вимог. 18.10.2023 року від представника позивача Каліч Є.А. надійшло клопотання про вирішення справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Від укладення мирової угоди відмовились, від врегулювання спору за участю судді відмовились. У зв`язку із неявкою сторони відповідача і відсутності від нього заяви про розгляд справи без участі та представників третіх осіб, та ненадходження витребуваних судом доказів розгляд справи не відбувся, судове засідання призначено на 21.11.2023 року. У зв`язку із перебуванням головуючого у справі судді у відпустці, розгляд справи відкладено на 20.12.2023 року. У зв`язку із перебуванням головуючого у справі судді у відпустці, розгляд справи відкладено на 26.02.2024 року. 03.01.2024 року та 06.02.2024 року, 14.02.2024 року від позивача та представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи без участі сторони позивача. Позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити. 03.01.2024 року від сторони відповідача на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі сторони відповідача. Позовні вимоги визнали, не заперечували проти задоволення позовних вимог. У зв`язку із неявкою у судове засідання представника третьої особи та ненадходженням витребуваних судом доказів, судові засідання, що призначалися на 26.02.2024 року, 26.03.2024 року, 08.04.2024 року, 23.04.2024 року не відбулося, розгляд справи призначено на 20.05.2024 року. 18.05.2024 року через систему «Електронний суд» надійшло клопотання від представника позивача про розгляд справи без участі сторони позивача. Позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити. 20.05.2024 року від представника позивача Каліч Є.А. надійшло клопотання про відкладення судового засідання. У зв`язку із заявленим клопотанням про відкладення судового засідання, розгляд справи не відбувся. Судове засідання призначено на 08.07.2024 року. 22.05.2024 року від представника позивача через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про доручення до матеріалів справи доказів. 05.06.2024 року від відповідача ТОВ «фінансова компанія управління активами» надійшли витребуванні судом докази. 12.06.2024 року від представника позивача через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про залучення до участі у справі у якості третьої особи Дніпровський відділ ДВС та витребування доказів, питання про що представник просив вирішити без участі сторони позивача. Інші учасники судового провадження у судове засідання не прибули, про день, час та місце проведення судового засідання повідомленні належним чином. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 08.07.2024 року залучено до участі у справі у якості третьої особи Дніпровський відділ ДВС ПМУ МЮ(м. Одеса); витребувано докази. Судове засідання відкладено на 06.08.2024 року. 05.08.2024 року від Дніпровського відділу ДВС ПМУ МЮ(м. Одеса) через систему «Електронний суд» надійшли витребувані судом докази. 06.08.2024 року від представника позивача через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про відкладення судового засідання. Інші учасники судового провадження у судове засідання не прибули, про день, час та місце проведення судового засідання повідомленні належним чином. У зв`язку із заявою від представника позивача про відкладення судовий розгляд справи призначено на 28.08.2024 року. 26.08.2024 року від представника позивача через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про відкладення судового засідання. У зв`язку із заявою від представника позивача про відкладення судовий розгляд справи не відбувся. Судове засідання призначено на 01.10.2024 року. У судове засідання у час призначений для розгляду справи за суттю позивач не з`явився, адвокат Каліч Є.А. діючи в інтересах позивача через канцелярію суду подав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Просив його задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, у раніше поданих заявах позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення. Просив вирішити питання розподілу судових витрат з урахуванням обставин визнання позовних вимог. Просив справу вирішити без участі сторони відповідача. У судове засідання у час призначений для розгляду справи представники третіх осіб не з`явилися. Про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, зокрема шляхом направлення судових повісток про виклик за відомим суду місцем знаходження, відому суду електронну адресу, опублікування оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України: https://court.gov.ua/unknown/sud2125. Як передбачено п.1 ч. 7 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: юридичним особам та фізичним особам - підприємцям за адресою місцезнаходження (місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. ЄСПЛ у рішенні у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» (№12307/16) визначив, що якщо повістку було направлено за однією з відомих адрес, а особа ухиляється від її отримання, то особа може стежити за ходом справи з офіційних джерел, таких як веб - сторінка суду, а тому право такої особи на справедливий суд, гарантоване ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод порушено не було. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ч. 8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Таким чином, враховуючи згоду представників позивача, відповідача про розгляд справи у їх відсутності та неявки у судове засідання належним чином повідомлених про день, час та місце судового розгляду справи третіх осіб і відсутності будь-яких заяв від них, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, крім того, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши подані позивачем, відповідачем та третіми особами документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані докази та повідомлені обставини, на яких вимоги ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. \~ \~ \~ \~ ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. Судом встановлено, що між АТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем укладений договір № б/н від 04.06.2011 року про надання банківських послуг шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, згідно з умовами якого [PERSON] отримав кредит, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації. Відповідно до виписки з розрахунку заборгованості за кредитним договором № SAMDN50OTC00149456 від 02.10.2013 року, за [PERSON] обліковується заборгованість за період з 25.10.2021 року по 27.05.2024 року у розмірі 20\~344,77 грн., у т.ч.: 5\~783 68 грн. заборгованість за тілом кредиту; 14\~561,09 грн. заборгованість за нарахованими процентами. 26.10.2021 року між АТ КБ «ПриватБанк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінансова компанія управління активами» укладено Договір факторингу №РВ-2021-26/10, у відповідності до умов якого, АТ КБ «ПриватБанк» передає (відступає) ТОВ ««Фінансова компанія управління активами»» за плату належні йому Права Вимоги, а ТОВ ««Фінансова компанія управління активами» приймає належні АТ КБ «ПриватБанк» Права Вимоги до Боржників, вказаними у Реєстрах прав вимоги. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №РВ-2021-26/10 від 26.10.2021 , ТОВ ««Фінансова компанія управління активами» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 20\~344,77грн., з яких: 5\~783 68 грн. - заборгованість за основною сумою боргу; 14\~561,09 - сума заборгованості за відсотками. 12.04.2023 року від відповідача на електронну пошту представника позивача надійшло повідомлення про те що виконавчий напис №18181 вчинений на Кредитному договорі від 02.10.2013 р.(анкета-заява від 04.06.2011 року). За інформацією із постанови про відкриття виконавчого провадження від 01.02.2022 року 20.12.2021 року приватним нотаріусом Київського МНО Солонець Т.М. вчинено виконавчий напис №18181, відповідно до якого стягнуто з [PERSON] грошові кошти на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами», у сумі 20\~394,77 грн. Постановою старшого державного виконавця Дніпровського ВДВС у місті Херсоні ПМУ МЮ (м. Одеса) Василенко О.В. від 01.02.2022 року відкрито ВП №68363170 з примусового виконання виконавчого напису №18181, вчиненого 20 грудня 2021 року приватним нотаріусом Київського МНО Солонець Т.М. Постановою старшого державного виконавця Дніпровського ВДВС у місті Херсоні ПМУ МЮ (м. Одеса) Мохною С.О. у ВП №68363170 накладено арешт на кошти боржника [PERSON] . Відповідно до довідки про втрату виконавчого документу від 02.08.2024 року за №38536 наданої в.о. начальника Дніпровського відділу ДВС ПМУ МЮ(м. Одеси) Олександра Грос, під час тимчасової окупації м. Херсон паперові матеріали виконавчого провадження № 68363170 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія Управління Активами» заборгованості в сумі 20\~394,77 грн. були втрачені. V. Оцінка Суду. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. На підставі наявних в матеріалах справи доказів та повідомлених у заявах по суті справи обставин суд встановив, що на момент вчинення виконавчого напису 21.01.2020 року діяла редакція Постанови КМУ №1172, котра не передбачала можливість стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів з підстав, що випливають з Кредитних договорів, а тому відповідач безпідставно звернувся до приватного нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, а нотаріус без правових підстав такий напис видав. Доказів того, що відповідач направляв на адресу [PERSON] повідомлення про погашення заборгованості і таке повідомлення було отримано останнім, та як наслідок, за спливом 30 днів з дня його отримання позивачем не було погашено заборгованості, матеріали справи не містять, що свідчить про невиконання вимог підпункту 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Крім того, суд зауважує, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Проте відповідачем на підтвердження безспірності заборгованості, вказаної у оскаржуваному виконавчому написі розрахунку заборгованості або виписки з особового рахунку позивача не надано. Крім того, відповідно до представленого позивачем та відповідачем в якості доказу копії кредитного договору вбачається, що між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] укладено кредитний договір SAMDN50OTC00149456 від 02.10.2013 року шляхом підписання анкети заяви від 04.06.2011 року. Із виконавчого напису вбачається, що представник відповідача звернувся про вчинення виконавчого напису нотаріусу у 2021 році, тобто через більше ніж три роки, після закінчення строку дії договору. Доказів, що свідчать про продовження строку дії договору сторонами до суду не представлено. Стаття 88 Закону «Про нотаріат» (станом на час виникнення спірних правовідносин) містила різні строки для звернення до нотаріуса (три роки - у відносинах за участю громадян, і один рік - для відносин за участю підприємств, установ і організацій), оскільки на момент ухвалення Верховною Радою України цього закону діяв Цивільний кодекс Української РСР 1963 року (далі - ЦК УРСР), яким позовна давність визначалася залежно від суб`єктного складу сторін правовідносин, тобто три роки у відносинах за участю громадян і один рік у спорах за участю підприємств, установ і організацій. Після внесення змін до ЦК УРСР у 1995 році, а також після вступу у дію нового Цивільного кодексу України у 2004 році строки, встановлені у статті 88 Закону України «Про нотаріат», не були приведені у відповідність до позовної давності, яка вже стала визначатися залежно від сутності позовних вимог, а не за суб`єктною ознакою. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень статті 88 Закону України «Про нотаріат» безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою ЦК України. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Таким чином, різниця у правовій природі цих строків не має значення у цьому контексті. Тому і загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.07.2019 № 916/3006/17 вказала, що строк давності не може бути змінений договором. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» та підпунктами 3.1, 3.3 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Тобто інший строк давності для вчинення виконавчого напису нотаріуса повинен бути прямо передбачений саме законом, і не може бути змінений домовленістю сторін. Таким чином, Велика Палата Верховного суду у постанові від 02.07.2019 № 916/3006/17 дійшла висновку, що загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки незалежно від суб`єктного складу сторін правовідносин, а якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку. Враховуючи викладене, звернення відповідача до нотаріуса у даному випадку відбулося пози межами строків позовної давності. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У зв`язку з викладеним вище, враховуючи, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Київського МНО Солонець Т.М. з порушенням приписів діючого законодавства, а відповідачем позовні вимоги щодо визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню визнано, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог. VІ. Заходи забезпечення позову (заяви). Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 28.07.2023 року заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову задоволено. Зупинено стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого 20.12.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М.Солонець Т.М., реєстровий номер 18181, про стягнення з [PERSON] на користь ТзОВ «Фінансова компанія управління активами», у виконавчому провадженні №68363170. Постановою Державного виконавця Дніпровського відділу ДВС ПМУ МЮ(м. Одеса) від 04.09.2023 року на підставі ухвали Херсонського міського суду Херсонської області від 28.07.2023 року зупинено вчинення виконавчих дій у ВП №68363170 до вирішення справи по суті, яку направлено боржнику та стягувачу. За змістом ч. ч. 7-8 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення. VІI. Розподіл судових витрат між сторонами. Відповідно до статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір, витрати по сплаті якого понесені позивачем і документально підтвердженні. Відповідно до положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України, що кореспондується зі змістом ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Квитанцією №32528798800007338193 від 15.07.2023 року підтверджується, що позивач при зверненні до суду із позовом сплатив суму судового збору у розмірі 1073,60 грн. Квитанцією №32528798800007338205 від 15.07.2023 року підтверджується, що позивач при зверненні до суду із заявою про забезпечення позову сплатив суму судового збору у розмірі 536,80 грн. Враховуючи викладені норми чинного законодавства України та ту обставину, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при зверненні до суду з позовом у розмірі 536,80 грн. та 50 відсотків судового збору, сплаченого при зверненні до суду із заявою про забезпечення позову у розмірі 268,40 грн.. З АТ «Перший Український Міжнародний Банк» підлягає до стягнення на користь позивача 536,80 грн. в рахунок відшкодування понесених витрат на оплату судового збору за подачу позову та 268,40 грн.. в рахунок відшкодування понесених витрат на оплату судового збору за подачу заяви про забезпечення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved