Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-08 00:00:00

В липні 2024 року через систему «Електронний суд» на адресу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що позивач має\~стаж роботи\~на Смолінській\~шахті Державного\~підприємства «Східний\~гірничо-збагачувальний\~комбінат» 15\~років 10\~місяців,\~в тому\~числі за\~професіями з\~особливо важкими\~особливо шкідливими\~умовами праці\~по списку\~№1\~понад 5\~років,\~решта за\~професіями з\~важкими та\~шкідливими умовами\~праці по\~списку №2.З 26.01.2024 року позивача було звільнено у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, який перешкоджає продовженню даної роботи за п.2 ст.40 КЗпП України. В день звільнення позивача, а саме 26.01.2024 року, відповідач не здійснив виплату належних їй коштів (сум заробітної плати), що є грубим порушенням ч.1 ст.116 КЗпП України. Остаточний розрахунок з позивачем по виплаті належних їй сум заробітної плати проведено відповідачем 01.07.2024 року. Враховуючи, що остаточний розрахунок по заробітній платі позивача відповідачем проведено 01.07.2024 року, представник позивача вважає, що строки звернення до суду з даним позовом позивачем дотримано. Згідно довідки Смолінської шахти ДП «СхідГЗК» від 01.07.2024 року №18-30/937 середній місячний заробіток позивача, обчислений за два місяці відповідно Порядку, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року №100, становить 15695,83 грн, середньоденний 765,65 грн. Отже, на думку представника позивача, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період 26.01.2024 року по 30.06.2024 року (5 повних місяців + 4 робочих дні) становить 81541,75 грн з розрахунку: 15695,83 х 5 + 765,65 х 4 роб. дні = 81541,75 грн, які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 25 липня 2024 року по справі було відкрито провадження, розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Позивач про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін повідомлений належним чином, заперечень щодо розгляду справи без повідомлення сторін не подав. Представнику відповідача ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» відповідно до вимог ЦПК України, направлено копію ухвали суду про відкриття провадження у справі. Надано строк для подачі заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження, відзиву на позовну заяву з наданням суду доказів в обґрунтування свого відзиву. Заперечень щодо розгляду справи без повідомлення сторін від відповідача не надходило. 29 липня 2024 року до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від ДП «Схід ГЗК» надійшов відзив на позовну заяву, в якому ДП «СхідГЗК» просить застосувати співмірність боргу та стягнути з ДП «СхідГЗК» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 10 000 грн. Відповідач у відзиві не заперечує той факт, що затримка розрахунку відповідача з позивачем при звільненні мала місце. Однак, на думку представника відповідача, можливо зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Представник відповідача звертає увагу суду на те, що заявлена позивачем сума стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за підрахунком позивача у сумі 81541,75 грн, більше ніж у п`ять разів перевищує середню заробітну плату позивача, яка становила 15695,83 грн на місяць, та на думку відповідача, не відповідає вимогам справедливості та пропорційності. Також, відповідач просить у відзиві залишити позовну заяву без руху та зобов`язати позивача сплатити судовий збір. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у розмірі 1211,2 грн (а.с.1), а тому заява відповідача про залишення позовної заяви без руху у зв`язку з несплатою позивачем судового збору, задоволенню не підлягає. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Враховуючи, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Згідно зі\~ст.15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Згідно\~зі ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до ч.3\~ст.12 ЦПК України\~\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1\~ст.13 ЦПК України\~\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Приписами\~ст.43 Конституції України\~встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Так, відповідно ст.\~81\~ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідно до трудової книжки позивача [PERSON] , вона дійсно з 17.09.2001 року по 26.01.2024 року знаходилась у трудових відносинах з Державним підприємством «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» та, на підставі наказу №50 о/с від 26 січня 2024 року, була звільнена у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, який перешкоджає продовженню даної роботи, п.2 ст.40 КЗпП України (а.с.10-14). З Виписки по рахунку [PERSON] за період з 26.01.2024 року по 15.07.2024 року вбачається, що 01.07.2024 року позивачці [PERSON] було виплачено залишок заборгованості по заробітній платі у розмірі 2465,83 грн (а.с.17). Згідно довідки ДП «СхідГЗК» №18-30/937 від 01.07.2024 року середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 765,65 грн (а.с.16). Згідно із ч.1 ст.47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника. За змістом\~ст.116\~КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. При цьому, відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Відповідно ч.2 ст.233 КЗпП із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116). Згідно з Постановою Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 року у справі №755/12623/19 (провадження №14-47цс21) на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України пільга щодо сплати судового збору, передбачена п.1 ч.1 ст.5 Закону №3674-VI, не поширюється та застосовується тримісячний строк звернення до суду, визначений частиною першою статті 233 КЗпП України, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним. Відповідно до ч.1 ст.123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Як вбачається з виписки по рахунку позивача остаточний розрахунок з [PERSON] відбувся 01.07.2024 року (а.с.17). Із позовною заявою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні [PERSON] звернулась 23.07.2024 року, тобто в тримісячний строк з дня, коли Державне підприємство «Схід ГЗК» фактично розрахувалось з нею. Таким чином, тримісячний строк звернення до суду із позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивачем не порушений. Згідно зі статтею 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз`яснено, що встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Порядок здійснення відповідних розрахунків визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100. Пунктом 8 даного Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Відповідно до статті 27 Закону «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Позивач просить стягнути на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26 січня 2024 року по 30 червня 2024 року (5 повних місяців + 4 робочих дні) у розмірі 81541,75 грн з розрахунку: 15695,83 грн х 5 міс + 765,65 грн х 4 робочих дні = 81541,75 грн. Однак, суд не погоджується з розрахунком позивача, оскільки затримка виплати заробітної плати складає 111 робочих днів за період з наступного робочого дня після звільнення по день фактичного розрахунку (з 27.01.2024 року по 01.07.2024 року). Із наданої позивачем довідки про доходи №18-30/937 від 01.07.2024 року, виданої ДП «СхідГЗК» вбачається, що середньоденна заробітна плата позивача [PERSON] складає 765,65 грн. Отже, середній заробіток за час затримки кінцевого розрахунку при звільненні за період з 27.01.2024 року по 01.07.2024 року становить 111 робочих дні та складає 84987,15 грн (765,65 грн/день х 111 робочих дні = 84987,15 грн). Однак, виходячи із принципів справедливості та співмірності, оскільки розмір заборгованості по заробітній платі позивача вже виплачений у повному обсязі на час звернення із позовом до суду, враховуючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року №716/9584/15-ц та розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, суд вважає за необхідне визначити до стягнення на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 80000 грн. Встановлений ст.117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця. Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця. Відшкодування, передбачене ст.117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до ч.1 ст.9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому ст. 117 КЗпП України. Враховуючи компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України. Отже, середній заробіток в розмірі 80000 грн, на переконання суду, є справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи. Згідно п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, із відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1188,29 грн (80000 грн х 1211,2 грн / 81541,75 грн). На підставі викладеного,

Outcome: partial