Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-29 00:00:00

ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 100968030 від 20.04.2023 та № 6700683 в загальному розмірі 52840,00 гривень, та судовий збір у сумі 3028,00 гривень. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20 квітня 2023 року між ТОВ «Мілоан» (первісний кредитор) та [PERSON] був укладений кредитний договір № 100968030. [PERSON] не належним чином виконував умови договору, у зв`язку із чим виникла заборгованість за вказаним договором у розмірі 33137,00 гривень. Позивач посилається на те, що з моменту отримання права вимоги до відповідача на підставі договору факторингу № 07072023 від 07.07.2023, укладеному між АТ «Ідея Банк» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», останнім не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій за кредитним договором С-508-005919-19-980 від 28.01.2019. Відповідно до реєстру боржників № 1 від 27.10.2023 до договору факторингу № 27102023/1 від 27.10.2023 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 19703,00 гривень. З моменту отримання право вимоги до відповідача на підставі договору факторингу позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Щодо укладення кредитного договору № 6700683 від 19.05.2023 року між [PERSON] та ТОВ «Мілоан» позивач зазначає, що останнє надало відповідачу кредит в електронній формі, підписаний електронним підписом відповідача, і останній зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за його користування в порядку та на умовах, визначених цим договором. Відповідно до реєстру боржників № 1 від 27.10.2023 до договору факторингу № 27102023/1 від 27.10.2023 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 33137,00 гривень. З моменту отримання право вимоги до відповідача на підставі договору факторингу позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Представник позивача ТОВ «ЄАПБ» надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, причини неявки до суду не повідомив, про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток та оголошенням про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України. Враховуючи, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідач відзив на позов не подав, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Більше того, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема "Іззетов проти України", "Пискал проти України", "Майстер проти України", "Субот проти України", "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02 вересня 2010 року, "Смірнова проти України" від 08 листопада 2005 року, "Матіка проти Румунії" від 02 листопада 2006 року, "Літоселітіс проти Греції" від 05 лютого 2004 року та інші). Приймаючи до уваги наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, предмет спору, його значення для сторін, за письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи без участі сторін та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. В ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Частина 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Судом встановлено, що 20.04.2023 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 100968030, за умовами якого відповідач отримав кредит в сумі 100 000,00 грн. на строк 105 днів зі сплатою відсотків. Перед укладенням кредитного договору [PERSON] був ознайомлений з усіма його умовами і погодився укласти договір саме на таких умовах, про що свідчить його електронний підпис на договорі. Ці правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні ст.ст. 641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Розділами 4 та 5 Правил надання фінансових кредитів за рахунок власних та залучених коштів ТОВ встановлений порядок надання кредиту та підписання кредитного договору. За умовами вказаних розділів, з метою отримання кредиту заявник заповнює на сайті Товариства заявку в електронному вигляді. У заявці заявник зобов`язана вказати повні, точні, достовірні та актуальні особисті дані, які необхідні для прийняття Товариством рішення про надання кредиту. Згідно з пунктами 5.1-5.3 Правил, електронний договір підписується сторонами шляхом накладення електронних підписів одноразовими ідентифікаторами в якості аналогів власноручних підписів заявника та уповноваженого представника Товариства; електронний договір підписується заявником шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором під час подання заявки через сайт Товариства; електронний договір підписується Товариством шляхом накладення електронного підпису одноразовим ідентифікатором після прийняття Товариством рішення про надання кредиту заявнику. Стаття 652\~ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Абзац 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. Позивач зазначає, що відповідно до витягу з Реєстру боржників № 2 до договору факторингу № 27102023 від 27.10.2023 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право вимоги до [PERSON] в сумі 33137 гривень, з яких: 8900,00 гривень - заборгованість за основною сумою боргу; 23237,00 гривень заборгованість за відсотками; 1000,00 гривень заборгованість за комісією. Відповідачем зазначені розрахунки не спростовані. Між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Мілоан» 27.10.2023 року було укладено договір факторингу № 27102023/1 з урахуванням додаткових угод, за умовами якого клієнт передає (відступає) фактору ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату, а останнє приймає належні кредитору права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними в Реєстрі боржників, укладеними між ТОВ «Мілоан» і боржниками за актом прийому передачі Реєстру боржників № 11. Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу. Крім того, судом встановлено, що 19.05.2023 року між ТОВ «Мілоан» та [PERSON] був укладений кредитний договір № 6700683 про надання фінансового кредиту, відповідно до умов якого З [PERSON] отримав кредит в сумі 5000,00 гривень на строк 105 днів, тобто до 19.05.2023, який підписаний електронним підписом відповідача, і останній зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за його користування в порядку та на умовах, визначених цим договором. Суд вважає, що зазначений кредитний договір відповідає вимогам ст.ст. 11-12 Закону України «Про електронну комерцію», посилання на які містяться в цьому рішенні суду. Між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (фактор) та ТОВ «Мілоан» (клієнт) 27.10.2023 було укладено договір факторингу № 27102023/1, за умовами якого клієнт передає (відступає) фактору ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату, а останнє приймає належні кредитору права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними в Реєстрі боржників, укладеними між ТОВ «Мілоан» і боржниками за актом прийому передачі Реєстру боржників. Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу № 27102023/1 від 27.10.2023 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло право грошової вимоги до відповідача в сумі 19703,00 гривень, з яких 4800,00 гривень - заборгованість за основною сумою боргу; 14403,00 гривень заборгованість за відсотками; 500,00 гривень заборгованість за комісією. З моменту отримання право вимоги до відповідача на підставі договору факторингу позивачем не здійснювалося нарахування будь-яких штрафних санкцій. Відповідачем зазначені розрахунки не спростовані належними та допустимими доказами. У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Статтею 512\~ЦК України встановлено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом. Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК України). Частиною 1 ст. 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом\~\~(стаття 525 ЦК України). Відповідно до статей\~526,\~530,\~610, ч.1 статті\~612 ЦК України\~зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 599 ЦК України\~встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.\~12\~ЦПК\~України). Відповідно до положень частини 3 ст. 12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті\~81\~ЦПК\~України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки заборгованість за вказаними вище договорами позичальником [PERSON] не погашена, і розмір\~нарахування заборгованості за кожним договором підтверджується наданими до суду документами, суд вважає, що позовні вимоги\~ТОВ «ФК «ЄАПБ»\~до [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена сума судового збору.

Outcome: approved