Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-07 00:00:00

08.04.2024 року позивачка звернулась до суду з вищевказаним позовом та просила суд: визначити місце проживання дитини, [PERSON] , [INFO] , разом з матір?ю, [PERSON] , [INFO] ; стягнути щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 6 000,00 грн., з дня пред?явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з [PERSON] на [PERSON] усі судові витрати, пов?язані з розглядом даної справи. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 10.04.2024 року відкрито провадження у справі та призначено проведення підготовчого судового засідання. 10.09.2024 року представник позивачки надав до суду висновок органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання дитини разом із матір`ю. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 10.09.2024 року підготовче провадження у справі закрито та призначено судовий розгляд по суті. В судове засідання позивачка та її представник не з`явились, представник позивачки подав до суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги підтримали в повному обсязі, справу просив розглядати без його особистої участі, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не надавав. Представник органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Усатівської сільської ради Одеського району Одеської області у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином та своєчасно, причини неявки суду не повідомив. Представником органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Усатівської сільської ради Одеського району Одеської області було виготовлено висновок про доцільність визначення місця проживання дитини разом із матір`ю. Відповідно до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 2\~ст. 191 ЦПК України\~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Відповідно до\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, суд розглядає справу у відсутності відповідача та згідно ч. 4\~ст. 223 ЦПК України\~зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. У разі зміни позивачем предмета або підстави позову, зміни розміру позовних вимог суд відкладає судовий розгляд для повідомлення про це відповідача. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що 02 липня 2014 року у [PERSON] та [PERSON] народилася спільна дитина - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , що видане Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №7427. 03 грудня 2016 року між позивачкою та відповідачем укладено шлюб, який було зареєстровано Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №2370. Судом встановлено, що вказаний шлюб розірвано на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30.01.2023 по цивільній справі №521/17499/22. Судом встановлено, що після розлучення, за домовленістю з відповідачем, спільний син постійно проживав, і на сьогоднішній день постійно проживає з позивачкою, за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено, що дитина проживала разом із матір?ю, яка займалася її вихованням та піклуванням, водила її до школи, займалася його освітою (наймала репетиторів), син прив?язаний до позивачки, відповідач ніколи надовго не залишався з сином, не виявляв проявів самостійного виховання сина. Судом встановлено, що позивачка офіційно працевлаштована, постійно отримує стабільний дохід, достатній для забезпечення комфортного життя та повноцінного розвитку її дитини, що підтверджується довідкою про доходи №1048, що видана КНП «ООМЦПЗ» від 19.03.2024 року та довідкою про доходи №1, що видана ФОП [PERSON] від 27.03.2024 року . Судом встановлено, що [PERSON] навчається в Усатівському ліцеї Усатівської сільської ради. Судом встановлено, що дитина має постановлений діагноз: бронхіальна астма, що підтверджується висновком лікаря пульмонолога від 20.03.2024 року та висновком лікаря пульмонолога-алерголога від 27.03.2024 року. Через це, його постійно потрібно показувати лікарю алергологу та придбавати значну кількість медичних препаратів, що підтверджується копією чеків. Судом встановлено, що відповідач схильний до вчинення насильства, як фізичного, так і морального, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, відповідно до якого за фактом нанесення позивачці умисних тілесних ушкоджень середньої тяжкості відповідач притягається до кримінальної відповідальності. Наразі досудове розслідування проведене та обвинувальний акт за ст. 122 КК України направлений до Малиновського районного суду м. Одеси для його подальшого розгляду. На відміну від позивачки, відповідач не має власного житла, постійного доходу, офіційно не працевлаштований, а тому не в змозі забезпечити комфортне життя спільній дитині та створити належні умови для її проживання і повноцінного розвитку. Згідно висновку органу опіки та піклування від 23.07.2024 року, щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з його матір`ю, [PERSON] , [INFO] , за адресою її проживання: [ADDRESS] . Відповідно до ч.1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. За обставин, які склалися, судом встановлено, що позивачкою створені найкращі умови для дитини, в нього є свій дитячий куточок, де він грається, є спальний куточок, де він відпочиває, дитина забезпечена іграшками та іншими речами для розвитку. Позивачка постійно проводить час з дитиною, бере із собою на різного роду заходи, а також на відпочинок, в тому числі, але не виключно, за кордон. З огляду на викладене, суд вважає за доцільне визначити місце проживання дитини разом із матір`ю - [PERSON] , так як це буде відповідати інтересам дитини. Положенням ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов?язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частинами 6, 8 статті 7 Сімейного кодексу України, визначено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов?язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім?ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов?язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов?язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов?язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов?язані піклуватись про здоров?я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов?язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та ї людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789 XII (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.ч. 7, 10 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов?язковість яких надана Верховною Радою України. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов?язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов?язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров?я та матеріальне становище дитини, стан здоров?я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім?ї. Суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Суд роз`яснює позивачці, що батьки мають рівні обов`язки з надання утримання дітей, прожитковий мінімум на дитину відповідного віку батьки забезпечують порівну, та враховуючи те, що позивачкою не було надано суду ніяких доказів того, що батько дитини має дохід, який дозволить йому сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 6000,00 грн. щомісячно, суд приходить до висновку про необхідність у частковому задоволенні позову, та про необхідність стягнути аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 3500,00 грн. щомісячно на утримання дитини, починаючи з дати подання позову і досягнення дитиною повноліття. Визначаючи розмір аліментів, який підлягає стягненню, суд, зокрема, керувався ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет на 2024 рік», якою установлено у 2024 році прожитковий мінімум на одну\~особу в\~розрахунку на\~місяць для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2024 року складає 3196,00 гривень. Відповідно до вимог закону сторони нарівні зобов?язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття і створювати для них необхідні передумови для їх розвитку і забезпечення організації їх життя. Згідно зі\~ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. 3 огляду на викладене вище, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд вважає, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на користь позивачки на утримання дитини у розмірі 3500 гривень, щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 141 ч. 6\~ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином суд вважає обґрунтованим стягнути з відповідача на користь держави суму судового збору у розмірі 1211,20 гривень за позовну вимогу про стягнення аліментів та стягнути на користь позивачки суми судового збору у розмірі 1211,20 гривень , сплачену позивачкою за позовну вимогу про визначення місця проживання дитини. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача в судове засідання, в порядку ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від представника позивача, вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Outcome: partial