Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-25 00:00:00

Позивач звернувся в суд з даним позовом, в якому просить визнати за ним право власності на 3/4 ідеальних частини квартири [ADDRESS] . Позов мотивовано тим, що в лютому 1996 року приватизаційним органом йому та відповідачам було передано в приватну власність вищезазначену квартиру. В 1996 році [PERSON] виїхала в Сполучені Штати Америки, де залишилася проживати. [PERSON] виїхав на постійне проживання в Сполучені Штати Америки в 1998 році, а [PERSON] в 1999 році. Згодом зв`язок з відповідачами було припинено та на даний час йому невідома жодна інформація про них. В 2005 році позивач створив нову сім`ю з [PERSON] , в 2007 році в них народився син\~ [PERSON] . Рішенням суду від 02.11.2007р. шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було розірвано та 29.03.2008р. він зареєстрував шлюб з [PERSON] . З часу виїзду відповідачів за кордон він відкрито користується всією квартирою як одноосібний власник, сплачує послуги, проводить ремонт тощо. Відповідачі не цікавляться спірною квартирою, не використовують її як житло, не несуть витрат на її утримання та збереження її житлового стану. Представник позивача адвокат Матвійчук Г.М. подала заяву, в якій позов підтримала, просила розгляд справи проводити у її та позивачка відсутності. Відповідачі в судове засідання не прибули, причин неявки не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, шляхом розміщення повідомлення про час та місце розгляду справи на інтернет-сторінці суду. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Зі згоди позивача суд ухвалює у справі заочне рішення. Дослідивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Право власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 63,4кв.м, житловою площею 43,6кв.м, зареєстровано за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частинах, що встановлено з довідки №5166 від 14.11.2023р., свідоцтва від 20.02.1996р., технічного паспорта. Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 02.11.2007р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано та 06.12.2007р. видано свідоцтво про розірвання шлюбу між ними. Відповідно до свідоцтва про шлюб, 29.03.2008р. [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] . Згідно витягу з будинкової книги, в зазначеній квартирі зареєстровані [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . З акту від 22.03.2024р. встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] понад двадцять років не проживають в спірній квартирі, перебувають за кордоном. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Для набуття права власності на майно згідно з правилами ст. 344 ЦК України, по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викраденння, шахрайство). По-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна, як до власного (експлуатувати, вживати необхідні заходи для утримання майна в належному стані тощо). Приховування володільцем свого володіння майном є порушенням цієї вимоги. По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків (відповідно до ч. 2 ст. 344 ЦК особа, яка володіє майном, до часу свого фактичного володіння може приєднати час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є). Судом встановлено, що володіння позивачем спірними частками квартири є добросовісним та відкритим, так як останній не приховував факту перебування зазначеного нерухомого майна у його володінні. Також, таке володіння є безперервним. Окрім цього, позивачу належить на праві власності 1/4 частина вказаної квартири. З огляду на вищезазначене, в судовому засіданні знайшли своє обґрунтування всі підстави набуття позивачем права власності на спірне майно, передбачені ст.344 ЦК України. Враховуючи вищенаведене, даний позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved