Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-30 00:00:00

19.04.2024 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «ФК «ЄАПБ», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М., приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Суліма О.О., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та стягнення безпідставно набутих грошових коштів, у якому просить визнати виконавчий напис, вчинений 22.12.2021 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. та зареєстрований в реєстрі за № 57958, таким, що не підлягає виконанню, а також в порядку повернення стягнутих за цим виконавчим написом грошових коштів, стягнути з відповідача на свою користь 17074,30 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що оспорюваний виконавчий напис було вчинено з порушенням встановленого законом порядку, а отже стягнуті внаслідок примусового виконання вказаного виконавчого напису грошові кошти, як вважає позивач, відповідачем отримані безпідставно, а тому звернувся до суду з даним позовом для захисту своїх порушених прав. Ухвалою від 19.04.2024 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст. 274 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви разом з копіями доданих до неї документів відповідачем отримано, про що свідчить відповідна відмітка у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення. На адресу суду надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача, у якому останній виклав заперечення проти нього та просив суд відмовити в задоволенні позову. Разом з тим, у встановлений в ухвалі строк позивач відповідь на відзив до суду не подав. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 22.12.2021 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. було вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 57958, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ», яке є правонаступником ТОВ «ФК «Інвест Фінанс», заборгованості за кредитним договором № 10001344574, укладеним 17.12.2019 р. між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та [PERSON] , яка виникла за період з 11.05.2021 р. по 30.11.2021 р. у сумі 15017,40 грн, а разом з платою за вчинення цього виконавчого напису загальна сума, що підлягає стягненню з [PERSON] становить 15067,40 грн. Разом з тим, під час розгляду справи судом не встановлено, що кредитний договір № 10001344574 від 17.12.2019 р., який був укладений між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та [PERSON] , нотаріально не посвідчувався, що підтверджується його копією, яка міститься у матеріалах справи. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. за № 1172 (далі - Перелік № 1172). Із моменту прийняття цієї постанови і до 10.12.2014 р. була чинною редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно (п.1 Переліку № 1172). 10.12.2014 р. набула чинності постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік № 1172 був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями (п.2 Переліку № 1172). Саме цю норму застосував приватний нотаріус, вчиняючи оскаржуваний виконавчий напис. Проте, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 р. у справі № 826/20084/14, про визнання нечинним і скасування п.1 та п.2 Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 р., визнано незаконним та нечинним розділ «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу на кредитному договорі, який не посвідчено нотаріально, зазначена постанова набула законної сили, при цьому в мотивувальній частині постанови апеляційної інстанції зазначено, що оскільки оскаржувані положення Змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, можуть бути застосовані до необмеженого кола фізичних осіб у зв`язку із укладенням ними кредитних договорів та існуванням у них простроченої заборгованості, суд з метою недопущення порушень прав та законних інтересів осіб, що є позичальникам, вважає за необхідне визнати нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 р. «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, з моменту її прийняття. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та враховуючи те, що виконавчий напис було вчинено приватним нотаріусом на підставі кредитного договору, який нотаріально не посвідчувався, що свідчить про порушенням ним вимог Закону України «Про нотаріат» та Переліку № 1172, суд приходить до висновку, що позов у частині вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а тому вважає за необхідне визнати виконавчий напис, вчинений 22.12.2021 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. та зареєстрований в реєстрі за № 57958, таким, що не підлягає виконанню. Щодо вимог про повернення стягнутих з позивача за виконавчим написом грошових коштів у порядку його примусового виконання, як таких, що отримані відповідачем безпідставно, суд зазначає наступне. З матеріалів справи вбачається, що на підставі виконавчого напису, вчиненого 22.12.2021 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солонець Т.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 57958, приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Суліма О.О. було відкрито виконавче провадження № [NUMBER]. Відповідно до листа приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Суліми О.О. від 14.05.2024 р., з позивача у рамках виконавчого провадження № [NUMBER] стягнуто грошові кошти у розмірі 17074,30 грн, з яких: 15067,40 грн - заборгованість за виконавчим провадженням, яка перерахована стягувачу ТОВ «ФК «ЄАПБ»; 131,16 грн - витрати виконавчого провадження; 1506,74 грн - основна винагорода приватного виконавця; 69,00 грн. - плата за користування АСВП, а також повернуто ТОВ «ФК «ЄАПБ» авансований внесок у сумі 300,00 грн., який був стягнутий з боржника [PERSON] . Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі. Таким чином, до спірних правовідносин підлягає застосуванню стаття 1212 ЦК України, а тому суд вважає, що відпали правові підстави для набуття ТОВ «ФК «ЄАПБ» грошових коштів у сумі 15067,40 грн, примусово стягнутих за виконавчим написом, оскільки останній визнано таким, що не підлягає виконанню. Інші грошові кошти, а саме: 131,16 грн - витрати виконавчого провадження; 1506,74 грн - основна винагорода приватного виконавця; 69,00 грн. - плата за користування АСВП; 300,00 грн - авансований внесок, що у сумі складає 2006,90 грн, дійсно не були отримані відповідачем. Однак суд вважає, що позивач, як особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, але на підставі ст. 22 ЦК України. Згідно з ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Отже, враховуючи те, що правові підстави набуття відповідачем грошових коштів, які стягнуті з позивача на підставі виконавчого напису нотаріуса, який у подальшому визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, суд приходить до висновку, що отримані ТОВ «ФК «ЄАПБ» грошові кошти на підставі вказаного виконавчого напису, підлягають поверненню позивачу на підставі ст. 1212 ЦК України, а саме у сумі 15067,40 грн. Інші грошові кошти у сумі 2006,90 грн підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в порядку відшкодування збитків на підставі ст. 22 ЦК України. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов у частині вимог про стягнення безпідставно набутих грошових коштів також є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у сумі 17074,30 грн. Крім того, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у сумі 1816,80 грн (1211,20 грн + 605,60 грн), а також витрати на професійну правничу допомогу у сумі 6000,00 грн, а всього з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 24891,10 грн (17074,30 грн + 6000,00 грн + 1816,80 грн).

Outcome: approved