Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-24 00:00:00

23.03.2021 року [PERSON] звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк», третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Погрібна Тетяна Петрівна, в якому просить суд визнати недійним з моменту укладення Договір іпотеки № 5109192 від 22.11.2006 року (з урахуванням додаткового договору № 5109192/20110909 від 09.09.2011), укладеним між [PERSON] Закритим акціонерним товариством «Перший Український Міжнародний банк» щодо предмету іпотеки: квартири по [ADDRESS] . Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 26.03.2021 року відкрито провадження за позовною заявою [PERSON] до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк», третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Погрібна Тетяна Петрівна про визнання договору недійсним, призначено підготовче судове засідання. Згідно розпорядження Верховного Суду від 08.03.2022 року № 2/0/9-22 « Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану » змінено територіальну підсудність справ Московського районного суду м. Харкова на Октябрський районний суд м. Полтави. На виконання вищевказаного розпорядження ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 15.06.2023 року було відкрито загальне позовне провадження у справі. Позивач звернувся до суду з позовом до Акціонерного Товариства «Перший український міжнародний банк»,третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Погрібна Тетяна Петрівна про захист прав споживачів, визнання недійсним договору іпотеки обґрунтовуючи свої вимоги тим, що був введений в оману банком при укладені договору іпотеки щодо умов забезпечення кредитного договору. Тому вважає, що Договір іпотеки № 5109192 від 22.11.2006р. повинен бути визнаний судом недійсним, що забезпечить позивачу у подальшому вчинити юридично значущі дії на повернення належної йому квартири. Акціонерне Товариство «Перший український міжнародний банк» надав відзив де зазначає, що позовні вимоги позивача є безпідставними, а позовна заява не містить визначення, стосовно яких обставин позивача було введено в оману та вказівки на те, який умисел стосовно введення в оману позивача мало ПАТ «ПУМБ». До позовної заяви позивачем не надано суду жодних доказів, які б підтверджували факт введення позивача в оману. Зазначає, що позивач звернувся до суду з позовом з порушенням строків позовної давності. У задоволенні позову просить відмовити. Третя особа- приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Погрібна Тетяна Петрівна надала пояснення в яких не погоджується з позовними вимогами в обґрунтування чого наводить порядок проведення реєстраційних дій, посилається на дотриманням норм діючого законодавствапри здійсненні розрахунку сторін саме кредитними коштами при посвідченні спірного договору. У задоволенні позову просить відмовити. В судове засідання позивач не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Представник позивача не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Подав до суду письмову заяву про не можливість прибуття в судове засідання позивача та просив відкласти розгляд справи на іншу дату без надання належних доказів поважності причин не прибуття в судове засідання позивача та його представника. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Подав до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, просив відмовити в задоволенні позову, не заперечував проти заочного розгляду справи. Третя особа у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялась належним чином. В матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без її участі. Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України,фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Частиною 4 статті 223 ЦПК України зазначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За вказаних обставин суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін. Суд, дослідивши матеріали приходить до такого. 22 листопада 2006 року між Закритим акціонерним товариством"Перший Український Міжнародний банк", правонаступником всіх прав та зобов`язань якого є АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО "ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНКта громадянином України [PERSON] укладений Кредитний договір № 5109039, додаткова угода № 12347080 від 09.09.2011р. За договором позивачу було надано кредит у розмірі 33000,00 доларів СШАзі сплатою процентів 11,90 % річнихз кінцевим строком повернення 22.11.2026 року.Відповідач зобов`язався використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути Банку кредит частинами в розмірах, в порядку та в строки, визначені Кредитним договором. В кредитному договорі вказано, що це цільовий кредит на придбання квартири, а відповідно цей кредит є іпотечним. Згідноп.1.2 ст.1 Кредитного договору № 5109039 від 22.11.2006р. зазначено цільове призначення кредиту, а саме:кредит надається для придбання нерухомості: квартира на другому поверсі 5-ти поверхового будинку, реєстраційний номер: 15400529, загальна площа: 44,2кв.м., житлова площа: 29,7кв.м, кількість кімнат - дві, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між[PERSON]. та Банком був укладений Договір іпотеки № № 5109192 від 22.11.2006р., згідно вимог якого в іпотеку передано квартиру: реєстраційний номер: 15400529, загальна площа: 44,2 кв.м., житлова площа: 29,7кв.м, кількість кімнат - дві, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Договір посвідчений [PERSON] приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області, зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій за № 3976.Вказаний факт підтверджено копією договору. За грошові кошти, отримані по кредитному договору, позивачем було придбано квартиру [ADDRESS] . Вказаний факт підтверджено копією договору купівлі - продажу квартири. Позивач обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на порушення при укладанні кредитного договору вимог частини 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та введення його в оману при укладені Кредитного договору № 5109039 від 22.11.2006р. та Договіору іпотеки № 5109192 від 22.11.2006р. Стверджує, що квартиру за адресою: [ADDRESS] придбано ним за власні кошти. Частина 2 статті 11 Закону України « Про захист прав споживачів», що діяла на час укладання договору, регулює порядок укладання споживчого кредиту. Позивач посилався на таке: банк не повідомив позивача про форми забезпечення кредиту, що умови договору іпотеки є несправедливими відповідно до вимог ст. 18Закону України «Про захист прав споживачів`не досягнуто згоди щодо усіх умов договору, не було надано повної та достовірної інформації про умови кредитування чим введення позивача в оману. Матеріалами справи підтверджується та позивачем не заперечується, що ним отримані грошові кошти за Кредитним договором № 5109039 від 22.11.2006р у розмірі 33000,00 доларів США, цільовим призначенням якого є придбання нерухомості, тому вказані порушення не можуть вважатись такими, що можуть бути підставами для визнання недійсним договору. Зазначені факти підтверджуються Анкетою-заявою, яка подана позивачем до Банку перед укладенням Кредитного договору № 5109039 від 22 листопада 2006, а саме: 16.11.2006р., що свідчить про обізнаність позивача про умови надання кредиту, предмет іпотеки, якій пропонується придбати за кредитні кошти та порядок оформлення договору в забезпечення виконання зобов`язань за кредитом ще до підписання кредитного договору та договору іпотеки, тому слід зробити висновок про дотримання Банком вимог Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема суд зауважує, що зазначений закон не встановлює обов`язкові вимоги для договорів забезпечення томунеможе слугувати підставою для визнання недійним саме договору іпотеки. Умови договору викладені в його тексті. Позивач не зазначив в чому полягала омана. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що перед підписанням договору позивач був ознайомлений з текстом договору, додаткових угод, графіками повернення кредиту, розрахунком реальної процентної ставки. Ознайомлення позивачем з умовами кредитного договору, договору іпотеки, подання заяви про отримання кредиту дає суду можливість зробити висновок про те, банк зробив все, що виключає умови для омани. Судом також встановлено, що укладення договору-купівлі продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , кредитного договору та іпотечного договору та реєстрація обтяження майна іпотекою відбувалась одночасно 22.11.2006 року, що підтверджується договорами: купівлі -продажу, кредитним договором, договором іпотеки, наданим поясненнями та доказами третьою особою де зазначено, що продавець заявою №3978 від 22.11.2006р. [PERSON] підтвердила повний розрахунок за договором купівлі-продажу. Договором купівлі-продажу квартири від 22.11.2006 року передбачено, що суму в розмірі 166 650,00 грн. покупець зобов`язується сплатити продавцю у строк до 19 год. 22.11.2006 року, що дає суду підстави зробити висновок, що розрахунковою датою є дата укладення Кредитного договору№ 5109039 від 22.11.2006р.Тобто кредит отримано саме у дату укладання договору купівлі-продажу про, що свідчить відповідна нотаріально засвідчена заява продавця та підписані Позивачем особисто кредитний та іпотечний договори. Зазначене підтверджується також наданою Банком, на виконання ухвали Московського районного суду від 17.06.21р.,оригіналом виписки по рахунку [PERSON] № [NUMBER] за період з 01.11.2006р. по 30.11.2006р., яка містить інформацію про рух коштів по рахунку [PERSON] та підтверджує факт отримання кредитних коштів у повному обсязі 22.11.2006р. Таким чином кредитні кошти були використані позивачем виключно на придбання нерухомості, предмету іпотеки: квартири за адресою: [ADDRESS] . Твердження позивача, що Іпотека придбана не за кредитні кошти не знайшли свого підтвердження та спростовується наявними матеріалами справи, належних та допустимих доказівна підтвердження того, що кредитні кошти були отримані позивачем на щось інше ніж придбання нерухомості, а саме предмету іпотеки у [ADDRESS] позивачем суду не надано. З наведеного суд робить висновок, що позивач уклав кредитний договір, договір іпотеки, отримав кредитні кошти, а згодом звернувся з позовом про визнання договору іпотеки недійсним, що суперечить попередній поведінці позивача, тож підстав уважати договір недійсним немає. У постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 зазначено, що добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина заборони суперечливої поведінки базується на тому, що ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них. Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Викладене свідчить про те, що при укладанні кредитного договору порушень у відношенні позивача з боку банку не припускалось. Позивач просить визнати недійсними договір іпотеки. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). У відповідності до ч. 1 ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Водночас за нормами ч.ч. 1-3, 5 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. За ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. За змістом ч. 1 ст. 230 ЦК України правочин може бути визнаний таким, що вчинений під впливом обману, у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману стосовно фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел. Встановлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману другу сторону, щоб спонукати її до укладення правочину, є обов`язковою умовою кваліфікації недійсності правочину за статтею 230 ЦК України. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Згідно матеріалів справи позивач не заперечував добровільне укладення ним: договору купівлі-продажу квартири від 22.11.2006р. у[ADDRESS] , Кредитного договору № 5109039 від 22.11.2006р., отримання кредитних коштів: 33000,00 доларів США та укладення Договору іпотеки № 5109192 від 22.11.2006р. Судом встановлено, що Договір іпотеки № 5109192 від 22.11.2006р. містить всі істотні умови договору іпотеки передбачені статтею 18 Закону України «Про іпотеку», зворотне суду не доведено. Зазначене узгоджується з правовими позиціями викладеними в постановах Верховного суду від 15.06.2020р. у справі № 635/4492/17, від 23.04.202р. у справі № 392/1362/17, від 08.12.2021 у справі № 758/8892/17. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не надано суду доказів, що підтверджують наявність фактів порушення вимог статті 203 ЦК України. Викладене приводить суд до висновку про те, що у задоволенні позову слід відмовити. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed