Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до ТОВ «ДЕЛЬТА ІНФО» про стягнення заборгованості за договором позики від 05.09.2017 в розмірі 250 000 гривень 00 копійок, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що відповідач, уклав з [PERSON] вказаний договір позики, із строком повернення до 31.12.2022. Позивачка свої зобов`язання за вказаним договором виконала у повному обсязі, а саме надала Відповідачу позику у розмірі, встановленому в договорі. У свою чергу, відповідач не надав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за позикою, відповідно до умов договору. Таким чином, у зв`язку з невиконанням своїх зобов`язань за вказаним договором у відповідача виникла заборгованість, яка становить 250 000 гривень 00 копійок. Ухвалою суду від 13.02.2024відкрито провадження у справі, яке постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 04.06.2024справа призначено до судового розгляду. У судове засідання позивачка не з`явилася, у поданій до суду заяві не заперечила щодо проведення судового розгляду справи у її відсутності та заочного розгляду справи. Представник відповідача ТОВ «ДЕЛЬТА ІНФО» у судове засідання повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача, за наявних у справі матеріалів. З урахуванням положень статті 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що 05.09.2017 між позивачем [PERSON] та відповідачем ТОВ «ДЕЛЬТА ІНФО» був укладений договір позики відповідно до якого позикодавцем було передано Відповідачеві грошову позику в розмірі 250000 (двісті п`ятдесят) гривень, а Відповідач зобов`язався повернути Позивачу даний борг в строк до 08 вересня 2020. Укладення договору позики підтверджується підписом директора [PERSON] від 05.09.2017. Згідно з частиною першою статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визнаних родовими ознаками. Відповідно до частини другої статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Таким чином наданий договір позики позивачем від 05.09.2017 є документом, що підтверджує отримання відповідачем грошових коштів у розмірі 250 000 грн 00 коп. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковий до виконання сторонами. Згідно із статтями 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов`язання не допускається. Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати боргу за договорами позики відповідач порушує покладені на себе зобов`язання. У відповідності до положень статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України. Відповідно до вимог частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за ввесь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини другої статті 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Як встановлено при розгляді справи, на даний час Відповідач продовжує ухилятися від виконання зобов`язань і заборгованість за договором позики не погашена. Оскільки відповідач належним чином добровільно не виконав умови зобов`язання та всупереч вимогам цивільного законодавства до цього часу не повернув борг за вказаним договором позики, Суд вважає за необхідне стягнути з Відповідача на користь Позивача суму боргу у розмірі 250 000 грн 00 коп. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 2500 грн 00 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved