Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-06 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить: - позбавити батьківських прав гр. [PERSON] , [INFO] відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] . - відповідно до частини третьої статті 166 Сімейного кодексу України стягнути аліменти з гр. [PERSON] , [INFO] відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі щомісячно з подальшою індексацією відповідно до закону до досягнення ними повноліття, для дітей віком до 6 - ти років мінімальний розмір яких на дитину віком від 6 років до 18 років становить - 1 598 грн. грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що підставою для звернення органу опіки та піклування Красилівської міської ради до суду з даною заявою є необхідність захисту прав та інтересів малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , на гідне життя, батьківську турботу. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] та [PERSON] , їх матір`ю є [PERSON] , [INFO] . Батько малолітніх дітей - [PERSON] , помер. З 12.05.2023 малолітні діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] перебувають на обліку в Службі у справах дітей Красилівської міської ради, як такі, що опинилися в складних життєвих обставинах, у зв`язку з тим, що мати малолітніх дітей злісно ухиляється від виконання батьківських обов`язків: ніде не працює, вихованням дітей не займається, матеріально дітей не утримує, життям та здоров`ям не цікавиться, вживає наркотичні засоби, веде асоціальний спосіб життя, залишає своїх дітей одних у квартирі та зникає на довготривалий період у невідомому напрямку, або змушує дітей виходити на дитячий майданчик, коли до неї приходять сумнівні компанії. Залишення дітей у матері стало вже небезпечним для їхнього життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека випливає не лише з поведінки матері, а й з її особистих негативних звичок. Діти здебільшого знаходилися з бабусею та дідусем, коли їхню матір цікавили гучні та з аморальним способом життя компанії. Саме дідусь та бабуся виховували, утримували, навчали і лікували онуків, створювали для них належні житлово-побутові умови. Але впродовж кількох років ситуація в житті матері тільки погіршувалася і від цього страждають діти. Мати дітей, [PERSON] , стала проживати з гр. [PERSON] , [INFO] , який відповідно до інформації відділення поліції №4 Хмельницького районного управління поліції притягувався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173 - 2 КУпАП (за вчинення домашнього насильства). [PERSON] перебуває на профілактичному обліку, як кривдник з 18.07.2024. На той час, коли дідусь дітей раптово помер, бабусі не під силу займатися онуками, а батько дітей проходив службу у ЗСУ. Відповідно до наказу Служби у справах дітей Красилівської міської ради №5 від 10.07.2024, малолітні діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] були тимчасово влаштовані в сім`ю [PERSON] , рідної сестри батька дітей, жительки села Кузьмин Щиборовецької територіальної громади. Ухвалою суду від 21.08.2024 у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 12.09.2024. Вказана ухвала була отримана відповідачем 26.08.2024, однак у судове засідання вона не з`явилась. 12.09.2024 ухвалою суду підготовче судове засідання закрито та призначено справу до судового розгляду 07.10.2024. В судове засідання 07.10.2024 з`явилася представник органу опіки та піклування Красилівської міської ради Тимченко О.С., позовні вимоги підтримала, просить позов задовольнити із зазначених у позовній заяві підстав. Додатково вказала, що після тривалої роботи, вжитих заходів, у відповідачки так і не прокинулось відчуття відповідальності, нічого так і не прагне виправити. Відповідач у судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, відзив на позов, заяви про розгляд справи у її відсутності чи відкладення розгляду справи суду не подавала. Про дату, час та місце судового розгляду повідомлялась шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання. Однак до суду повернувся конверт із відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до вимог п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України судова повістка вважається врученою відповідачу. Відтак, відповідач, знаючи, що на розгляді в суді перебуває вказана справа, проявила байдужість до результатів розгляду такої. Суд враховує, що відповідач клопотань про відкладення розгляду справи чи будь-яких інших клопотань не подавала. Європейський Суд з прав людини у рішенні "Пономарьов проти України" від 03 квітня 2008 року наголосив, що "сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Отже, враховуючи вищенаведене, суд оцінює таку поведінку відповідача як небажання останньої особисто прийняти участь у розгляді справи в суді. Вказані обставини та норми статті 223 ЦПК України вказують на наявність підстав для розгляду справи без її участі. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, встановив такі обставини. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , її матір`ю є [PERSON] , [INFO] . Згідно свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , його матір`ю є [PERSON] , [INFO] . Батько малолітніх дітей - [PERSON] , помер [INFO] (свідоцтво про смерть від 08.07.2024 серія [NUMBER] ). З 12.05.2023 малолітні діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , відповідно до наказу Служби у справах дітей № 6 - сжо від 12.05.2023, перебувають на обліку в Службі у справах дітей Красилівської міської ради, як такі, що опинилися в складних життєвих обставинах. Згідно інформації Красилівського центру надання соціальних послуг від 18.05.2023 року №124, від 31.07.2024 №01-04/157; акта оцінки потреб від 15.05.2023 № 64; акта оцінки потреб від 19.04.2024; акта обстеження умов проживання малолітніх дітей від 11.05.2023 № 31, діти здебільшого знаходилися з бабусею та дідусем. Саме дідусь та бабуся виховували, утримували, відводили на навчання і лікували онуків, створювали для них належні житлово-побутові умови. Батько дітей проходив службу у ЗСУ, допомагав фінансово, однак у подальшому раптово помер. Також помер дідусь. Мати не працевлаштована, товаришує з сумнівними компаніями, веде аморальний спосіб життя, зі слів сусідів часто перебуває у нетверезому стані. У квартирі також проживав співмешканець. [PERSON] не бажає співпрацювати із соціальними службами, проявляла агресію, незадоволення щодо їх візитів. У квартирі брудно, розкидані речі, сморід. На кухні стояла попільниця, повна недопалків. Продуктами харчування сім`я була або не забезпечена, або мало забезпечена. У кімнаті стіна та стеля обдерті, покриті цвіллю. [PERSON] свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків і не забезпечує дітям відповідних умов проживання, не піклується про їх здоров`я, фізичний, розумовий та психологічний розвиток. Діти перебувають в умовах, які несуть загрозу їх життю та здоров`ю. Бабусі не під силу займатися онуками, які були тимчасово влаштовані в сім`ю [PERSON] , рідної сестри батька дітей. Згідно характеристик Красилівської гімназії №3, виданих на дітей у 2023 році, [PERSON] та [PERSON] проживали у будинку своїх дідуся та бабусі. Найчастіше до гімназії хлопчика приводила та забирала бабуся, кілька разів забирала мама. Дівчинку після уроків забирала мама. Мама не завжди приймає належну увагу навчанню [PERSON] . Хлопчик трохи замкнутий. Відповідно до довідки Кузьминського ліцею Щиборівської сільської ради Хмельницького району від 09.07.2024 №71, діти з 30.01.2024 навчаються у Кузьминському ліцеї. Тільки тітка дітей [PERSON] цікавилась успіхами дітей, відвідувала батьківські збори, забезпечувала необхідним шкільним приладдям, слідкувала за зовнішнім виглядом. Мати [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] - жодного разу не з`явлалась, не телефонувала, участі в освітньому процесі не приймала. Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав, члени комісії з питань захисту прав дитини при Красилівській міській раді дійшли висновку про наявність правових підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав, оскільки у матеріалах справи наявні беззаперечні та достатні докази, які свідчать про винну та свідому поведінку [PERSON] щодо ухилення від участі у вихованні дітей, про умисне і свідоме нехтування обов`язками матері Рішенням виконавчого комітету Красилівської міської ради від 15.08.2024 №1862 затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] . Згідно наказу Служби у справах дітей Красилівської міської ради від 10.07.2024 №5, тимчасово влаштовано з 10.07.2024 малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] у сім`ю тітки [PERSON] , до прийняття рішення про постійне місце їх влаштування. Допитана в судовому засіданні старший інспектор ювенальної превенції відділу превенції ХРУП ГУНП в Хмельицькій області [PERSON] повідомила, що мати дітей неналежно ставиться до своїх батьківських обов`язків. Діти, проживаючи з мамою, мали неохайний вигляд, не мали належних умов для проживання та виховання; у дітей були відсутні ліки, засоби гігієни. В присутності дітей мати висловлювалася нецензурною лайкою, курила в квартирі, де проживали діти. Вказала, що відповідач змінюватися не хоче, дітей забирати до себе не збирається. Також в судовому засіданні допитано рідного брата відповідачки [PERSON] , який повідомив, що сестра неналежно виконувала свої батьківські обов`язки, перекладала їх на інших, у тому числі йому неодноразово залишала дітей на один-два дні. Просив сестру одуматись, проте вона на зауваження не реагувала серйозно. Зазначив про наявність шкідливих звичок у [PERSON] (алкоголь, сигарети). На його думку, дітям буде краще проживати з тіткою, в тих умовах, де вони проживають зараз. Свідок [PERSON] , яка є дружиною [PERSON] , підтвердила його слова стосовно неналежного догляду дітей [PERSON] . Вказала, що [PERSON] сутками зникала з дому, невідомо де була. Час від часу залишала дітей на них, тому [PERSON] з [PERSON] самостійно збирали дітей до школи, водили до лікаря. Свої пріорітети ставить вище за інтереси дітей. Крім цього, посторонні чоловіки, які з`являлись у житті [PERSON] , вели себе неналежним чином. Крім того, було допитано тітку дітей [PERSON] , яка повідомила, що діти проживають з нею. Вказала, що у [PERSON] було багато чоловіків, могла місяцями не бути вдома. Сторонні чоловіки ображали дітей. Часто, коди додому приходили чоловіки, дітей виганяли з дому на вулицю, на тривалий час. За останні гроші [PERSON] купить те, що вживає (мова про шкідливі звички), ніж щось дітям. Діти на даний час проживають з нею, потребують розвитку, до матері повертатися не бажають. З літа просили передати для дітей велосипеди, однак [PERSON] їх так і не передала. Також було допитано вчительку дитини [PERSON] [PERSON] , яка зазначила, що дитина прийшла в перший клас у кінці січня, привела його тітка [PERSON] , батьківські збори відвідує також вона, маму жодного разу не бачила, вона дітей не забирала та не цікавилася. Вказала, що [PERSON] , коли прийшов у їх клас, був дуже замкнутий, ні з ким не спілкувався, погано читав. Також у судовому засіданні (в присутності педагога) було допитано дитину - [PERSON] , яка розповіла, що наразі мама рідко до них телефонує (орієнтовно 1 раз на 3 тижні); коли телефонувала, запитувала лише, як справи. На запитання, чи цікавилась мати про те, чи вони мають одяг чи їжу, відповіла, що не цікавилася. Вказала, що дуже просили маму передати їм велосипеди, однак вона їх так і не передала. На запитання суду щодо умов проживання разом з матір`ю раніше, поведінки матері та перебування у житлі інших осіб (та їх поведінки) повідомила, що спочатку все було добре, поки мама не знайшла [PERSON] , її не було по 3 доби. Доглядала бабуся. Щодо шкідливих звичок (матері та/або її знайомих) повідомила про куріння вдома; щодо того, чи вчасно лягали спати - повідомила те, що інші чоловіки залишались вдома допізна; щодо належного чи неналежного поводження, вказала, що одного разу один чоловік «розніс» кухню; іншого разу матері розбили носа, було страшно. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд звертає увагу на таке. Згідно з пунктами 1-2 статті 3 Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків. У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки (пункт 57). Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до вимог статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. У ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі також - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема, частинами 2-5 статті 150 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами Сімейного кодексу України (статті 164-167). Пунктом 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно зі статтею 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач, у порушення вимог статті 150 СК України, належним чином не виконує покладені на неї законодавством обов`язки щодо виховання та розвитку малолітніх дітей. Суд погоджується з висновком позивача про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно її малолітніх дітей, виходячи з наступного. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Крім того, в пункті 16 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов`язків. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Отже, при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні обов`язків по вихованню дитини, а також встановити, що мати (батько) ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що вона (він) він систематично, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. При цьому позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, у зв`язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 листопада 2018 року у справі № 759/9995/16-ц). Європейський Суд в своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення у справі «Мамчур проти України»). Відповідач в порушення вимог статей 150, 180 СК України, частини 1 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства", нехтує своїми батьківськими обов`язками щодо утримання, виховання та розвитку дітей, не піклується про них, не цікавиться їх життям, не проявляє щодо дітей батьківської турботи і взагалі самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків. З матеріалів справи, зокрема, письмових доказів, та показань свідків слідує, що участь відповідачки, як матері, у вихованні малолітніх дітей дійсно була недостатньою, її поведінка свідчить про нерозуміння нею обов`язку брати участь у вихованні та утриманні своїх дітей та підтверджує її небажання приймати участь у їх житті, здійснювати забезпечення дітей всім необхідним. Одночасно з цим судом враховується, що подібна поведінка відповідачки, яка фактично самоусунулась (ухилилась) від виховання своїх дітей, позбавляє її можливості підставно заперечувати проти задоволення позову (постанова Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі №311/563/20). Самі по собі поодинокі дзвінки/візити матері до своїх малолітніх дітей не свідчать про дотримання обов`язків по відношенні до дітей. Також під час розгляду справи по суті судом було з`ясовано, що малолітні діти проживають разом з тіткою (рідною сестрою їх батька), а тому в даному випадку позбавлення батьківських прав їх матері не призведе до відібрання дітей у відповідачки, як матері, оскільки вона не проживає разом із дітьми протягом тривалого часу. Крім того, даний захід не виключає можливості побачення відповідачки зі своїми дітьми та спілкування з ними за наявності у неї такого наміру. Тобто, в даному випадку, позбавлення батьківських прав відповідачки фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію у відносинах між матір`ю та дітьми. Крім того, незацікавленість відповідачки у судовому розгляді справи суд розцінює як відсутність інтересу до дітей та легковажне ставлення до можливих негативних для неї наслідків розгляду справи. З огляду на викладене, детально проаналізувавши обставини справи, суд приходить до висновку про наявність достатніх правових підстав для застосування до відповідачки, як матері малолітніх дітей, крайнього заходу впливу, передбаченого статтею 164 СК України, у виді позбавлення її батьківських прав відносно її дітей. Водночас, подання зазначеного позову є насамперед способом захисту прав та інтересів дітей, і, з урахуванням встановленого факту ухилення відповідачки від виконання своїх обов`язків по вихованню і утриманню своїх дітей, суд вважає доцільним позбавити її батьківських прав відносно її малолітніх дітей, оскільки відповідачка тривалий час не виконує своїх обов`язків по вихованню й утриманню дітей, свідомо ними нехтуючи, що, відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 СК України, дає суду законні підстави для задоволення позову. Правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Так, за змістом статті 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: 1) втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; 2) перестає бути законним представником дитини; 3) втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; 4) не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; 5) не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); 6) втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. При цьому суд враховує, що позбавлення особи батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, права на спілкування з дитиною і побачення з нею, за умови дотримання вимог ст.168 СК України, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав (ст.169 СК України). Щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей. Згідно ч. 2-3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Як зазначалось, відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.2 ст.184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Згідно положень ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У Законі України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» визначено, що у 2024 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць дітей віком від 6 до 18 років становить 3196 грн. З врахуванням матеріалів справи, зважаючи на обов`язок відповідача [PERSON] як матері утримувати своїх дітей, суд визнає за необхідне стягнути з відповідача на користь особи (установи), яка буде виконувати обов`язки законного представника (опікуна, піклувальника) дітей, аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Враховуючи встановлені судом обставини справи, суд вважає, що стягнення аліментів на користь дітей у розмірі, визначеному позивачем - в твердій грошовій сумі у розмірі 1598 грн, щомісячно, на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з подальшою індексацією відповідно до закону, - відповідає вимогам закону, інтересам дитини та не порушує прав відповідача. З огляду на положення п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць необхідно допустити до негайного виконання. Щодо розподілу судових витрат. З огляду на те, що позивач був звільнений від сплати судового збору (згідно п. 14 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір»), тому судовий збір підлягає до стягнення з відповідачки на користь держави, у порядку пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України у розмірі 1211,20 грн, виходячи з вимоги немайнового характеру. На підставі викладеного,

Outcome: approved