Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-07 00:00:00

29.11.2023 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до Шевченківського ВДВС у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) про зобов`язання вчинити дії, у якому просить зобов`язати відповідача зняти арешт з належного йому транспортного засобу марки «Chevrolet», модель «Epica LF69K», номер кузова [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , який був накладений відповідно до постанови Шевченківського ВДВС у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) № 993/23 від 24.09.2014 р. у виконавчому провадженні № [NUMBER], а також виключити запис про обтяження вказаного транспортного засобу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є власником транспортного засобу марки «Chevrolet», модель «Epica LF69K», номер кузова [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] . При цьому, під час продажу транспортного засобу позивачу стало відомо, що постановою Шевченківського ВДВС у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) № 993/23 від 24.09.2014 р. на вказане рухоме майно накладено арешт умежах виконавчого провадження № [NUMBER]. Посилаючись на те, що у виконавчому провадженні, у якому накладено арешт, боржником був не він, а зовсім інша особа, позивач вважає, що за таких обставин наявність на його майні арешту перешкоджає йому як власнику в реалізації законних прав та інтересів, а тому звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою від 17.06.2024 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. Позивач в судове засідання не з`явився, однак на адресу суду надійшла його письмова заява, зі змісту якої вбачається, що останній позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі, а також розглянути справу за його відсутності, проти проведення заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач в судове засідання свого представника не направив, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомив та відзиву не подав. Враховуючи, що позивач не заперечив проти проведення заочного розгляду справи, при цьому відповідач, що належним чином повідомлявся про розгляд справи, в судове засідання свого представника не направив, відзиву не подав, а тому відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що позивач є власником транспортного засобу марки «Chevrolet», модель «Epica LF69K», номер кузова [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Позивач зазначає, що під час продажу вказаного транспортного засобу йому стало відомо, що постановою Шевченківського ВДВС у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) № 993/23 від 24.09.2014 р. на вказане рухоме майно накладено арешт у межах виконавчого провадження № [NUMBER]. Як вбачається з витягу із Державного реєстру обтяжень рухомого майна, підставою для накладення арешту на транспортний засіб марки «Chevrolet», модель «Epica LF69K», номер кузова [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , є постанова Шевченківського ВДВС у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) № 993/23 від 24.09.2014 р. у виконавчому провадженні № [NUMBER]. Згідно з листа Шевченківського ВДВС у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) від 14.02.2021 р. № 28610, виконавчі провадження, де боржником є позивач [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ), на виконанні у відділі не перебували. При цьому у виконавчому провадженні № [NUMBER], у межах якого на рухоме майно позивача накладено арешт, боржником був [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ). Виконавче провадження № [NUMBER] знищено за закінченням строку зберігання. Отже судом встановлено, що у виконавчому провадженні, у межах якого накладено арешт на рухоме майно позивача, боржником був не він, а зовсім інша особа, при цьому виконавчі провадження, де боржником є саме позивач, на виконанні у відділі не перебували. У свою чергу, статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналась 17.07.1997 р. відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Вендітеллі проти Італії» суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань. Також, Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Тобто, наявність арешту на майні за відсутності правових підстав для цього порушує право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений можливості у повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд. Водночас, як передбачено ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту свого цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує. Відповідно до правових позицій Верховного Суду України, висловлених у справі № 6-26цс13 від 15.03.2013 р., вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Згідно з ч.ч.1, 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та враховуючи те, що обтяження належного позивачу майна, за відсутності будь-яких правових підстав для цього, порушує права останнього як власника та перешкоджає вільному і повноцінному здійсненню ним права володіння, користування та розпорядження майном, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а тому вважає за необхідне зобов`язати Шевченківський ВДВС у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) зняти арешт з транспортного засобу марки «Chevrolet», модель «Epica LF69K», номер кузова [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , який був накладений відповідно до постанови Шевченківського ВДВС у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) № 993/23 від 24.09.2014 р. у виконавчому провадженні № [NUMBER], а також вчинити дії щодо виключення запису про обтяження вказаного транспортного засобу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Крім того, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у сумі 1073,60 грн.

Outcome: approved