Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-02 00:00:00

Короткий виклад обставин справи [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: державний нотаріус Ужгородської районної держаної нотаріальної контори Ужгородського районного нотаріального округу Мешко Тетяна Миколаївна, в якому просить визнати недійсним договір дарування 1/2 будинку [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] і [PERSON] , №2-361 від 22.08.2023 року, посвідчений державним нотаріусом Ужгородської районної державної нотаріальної контори, Ужгородського районного нотаріального округу, Закарпатської області Мешко Тетяною Миколаївною. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є рідним батьком відповідача [PERSON] . Від дня свого народження і по сьогоднішній день проживає в будинку [ADDRESS] . Крім нього в будинку постійно проживають його батько [PERSON] , 1933 р.н., та його дружина (без реєстрації) [PERSON] , яка доглядає за його батьком. Вищевказаний будинок позивач з батьком отримали у спадок (по 1/2 кожен) після смерті його матері [PERSON] , про що видано свідоцтво про право на спадщину від 20.03.2009 року. Щоб утримувати будинок в належному стані, забезпечити сім`ю всім необхідним, вивчити дітей, дати їм належну освіту, в тому числі відповідачу, позивач був вимушений час від часу працювати за кордоном і в серпні 2023 року повернувся додому. Відповідач допомагав позивачу і його батьку оформляти документи на земельну ділянку під будинком [ADDRESS] , оскільки такі після прийняття ними спадщини оформлені не були. Враховуючи те, що позивач є особою похилого і пенсійного віку, отримує мінімальну пенсію в розмірі 2700 грн., за яку нереально прожити, у них з сином (відповідачем по справі) і батьком, була домовленість, що відповідач утримуватиме позивача та його 90-то річного батька до їх смерті, натомість, вони залишають йому по 1/2 спірного будинку кожен. В серпні 2023 року відповідач запропонував позивачу піти до державного нотаріуса та підписати документи необхідні для оформлення договору довічного утримання. Позивач зазначає, як йому пояснив відповідач, що поспіх підписання документів у нотаріуса необхідні були для виготовлення, в тому числі, правовстановлюючих документів на земельну ділянку прилеглу до будинку [ADDRESS] . 22.08.2023 року довіряючи своєму сину та покладаючись на його порядність і вихованість, позивач підписав усі документи, які були надані йому нотаріусом та його сином. Нотаріус, при наданні позивачу документів для підписання, нічого не пояснював і не роз`яснював, а надав тільки нечитабельну ксерокопію, роздруковану на одному аркуші з двох сторін, оригінал якої через декілька хвилин переробив, пояснивши, що там є якась помилка. Про те, що було укладено договір дарування, а не договір довічного утримання, позивач дізнався тільки після того, як відповідач повідомив йому, а саме 13.10.2023, що він і його батько подарували йому по 1/2 частині будинку. Того ж дня 13.10.2023 він звернувся до адвоката, який роз`яснив йому, що в договорі який він підписав, жодним чином не зазначено про його утримання. Крім того, згідно отриманих витягів з ДРРПНМ стало відомо, що з його 90 річним батьком, відповідач ще 23.05.2023 уклав договір дарування, а не договір довічного утримання. Позивач також вказує, що 1/2 спірного житлового будинок є його єдиним житлом, іншого житла він не має. Проживав у спірному житлі та продовжує проживати в ньому після укладення договору дарування. В тому ж будинку живе і його 90 річний батько. Фактичної передачі майна між ними (сторонами) не відбулося. Витрати на утримання будинку в [ADDRESS] та сплату комунальних послуг несе він і його дружина, яка теж пенсіонерка. Наведене підтверджує наданими до позову квитанціями за вивіз ТПВ, електроенергію, розподіл доставку газу, за газопостачання. Позивач вказує, що під час укладення оспорюваного договору дарування припустився помилки щодо обставин, які мають істотне значення, а саме щодо природи правочину, прав та обов`язків належного йому майна. Процесуальні дії по справі, заяви учасників Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.10.2023 року у задоволенні заяви позивача [PERSON] про забезпечення позову у цивільній справі №308/18488/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: державний нотаріус Ужгородської районної державної нотаріальної контори Ужгородського районного нотаріального округу Мешко Тетяна Миколаївна, про визнання недійсним договору дарування, - відмовлено. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09.11.2023 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження в цивільній справі, призначено підготовче судове засідання, про що повідомлено учасників справи. 14.12.2023 та 16.02.2024 року державний нотаріус Ужгородської районної державної нотаріальної контори Ужгородського районного нотаріального округу Мешко Тетяна Миколаївна подала до суду заяви, згідно яких просить розглядати дану справу без участі представника нотаріальної контори на розсуд суду. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23.02.2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. 26.02.2024 року представник відповідача адвокат Бойко Б.Б. подав через систему «Електронний суд» клопотання про долучення судової практики, яку просив врахувати при розгляді справи. В судовому засіданні 27.05.2024 представник позивача адвокат Павліченко Т.С. подала клопотання про повернення до підготовчого провадження і витребування доказів, в якому зазначила що в силу чинного ЦПК України її клієнт позбавлений можливості отримати оригінал чи належним чином завірену копію договору №2-261 від 22.08.2023, а на усне звернення до нотаріуса отримав тільки його копію, в якій є неточності. Просить повернутися в стадію підготовчого провадження та витребувати в третьої особи належним чином завірену копію договору №2-261 від 22.08.2023. В судовому засіданні 27.05.2024 позивач та його представник підтримали подане клопотання та просили таке задовольнити. Відповідач та його представник заперечили щодо задоволення клопотання, при цьому представник відповідача зазначив, що в клопотанні не наведено обставин для повернення до стадії підготовчого провадження, крім того вказав що примірник договору наявний у його довірителя та такий в разі необхідності буде надано суду для дослідження. Заслухавши думку учасників справи, розглянувши вказане клопотання, судом протокольною ухвалою, постановленою без виходу до нарадчої кімнати в задоволенні такого в частині повернення до стадії підготовчого провадження відмовлено, оскільки стороною позивача не наведено вагомих обставин, які потребують процесуальних дій, які можуть бути реалізовані лише на стадії підготовчого провадження. Щодо клопотання\~представника позивача\~в частині\~витребування доказів,\~слід зазначити,\~що положеннями\~частин 2-4\~ст.83\~ЦПК України\~передбачено,\~що позивач,\~особи,\~яким законом\~надано право\~звертатися до\~суду в\~інтересах інших\~осіб,\~повинні подати\~докази разом\~з поданням\~позовної заяви. Відповідач,\~третя особа,\~яка не\~заявляє самостійних\~вимог щодо\~предмета спору,\~повинні подати\~суду докази\~разом з\~поданням відзиву\~або письмових\~пояснень третьої\~особи. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Частиною першою ст.84 ЦПК України встановлено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. Враховуючи наведене, а також те, що клопотання про витребування доказів подано з пропуском встановленого ч.2 ст. 83 ЦПК України строку, обгрунтувань неможливості його подання у встановлений строк та клопотання про поновлення строку не заявлено, відтак на підставі ч.1 ст. 84 ЦПК України таке, протокольною ухвалою, постановленою без виходу до нарадчої кімнати залишено без задоволення. Позивач в судовому засіданні 27.05.2024 у вступному слові та поясненнях позов підтримав та просив його задовольнити, зазначив, що думав що підписує договір на приватизацію землі, а підписав договір дарування. В нотаріуса був без окулярів і довіряв сину. Між ним і сином [PERSON] були розмови щодо землі, син хотів стати власником землі, і що буде дивитися, але про дарування мови не було, а про довічне утримання. Вказав, що його син вибрав нотаріуса, він в нотаріуса був разом з дружиною. В нотаріуса попідписував документи щоб передати землю, читав документ, виявив що не його рік народження вказаний. При цьому нотаріус сказала що виправить і переробить. Коли він підписав договір, нотаріус сказала, що це договір дарування. За оформлення вказаного договору оплачував він. Не пригадує чи говорив нотаріусу, що погано бачить. Крім того, на запитання представника позивача зазначив, що документи на будинок були в сина, в нотаріуса вони були близько 20-30 хв. Вдома усно зі сином розмовляли, що він буде за ним дивитися. Наміру позбутися свого майна він не мав, іншого житла він немає, його дружина оплачує комунальні послуги за вказаний будинок. Також зазначив, що син змінив замки до будинку, додому його не пускає, і сказав, що випише його. На запитання головуючого позивач відповів, що у спірному будинку проживає його батько якому 91 рік, який йому і відчинив двері і там ночував. На запитання представника відповідача позивач зазначив, що він працює в Словаччині, однак житла там немає, працює періодами, пів року працює і на 5-10 днів приїжджає додому, за кордоном для себе заробляє. Представник позивача - адвокат Павліченко Т.С. в судовому засіданні 27.05.2024 у вступному слові та поясненнях підтримала позов в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві. Крім того, зазначила, що позивач звернувся з даною позовною вимогою оскільки оскаржуваний договір був укладений в силу помилки. Між сторонами була домовленість що син буде утримувати батька, і позивач мав намір підписати договір довічного утримання. Також вказала, що нотаріус надала нечитабельну копію, повернувшись її довіритель звернувся до нотаріуса і надала нотаріус копію, що це договір довічного утримання. Син позбавив єдиного житла свого батька. Просила позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні 27.05.2024 у вступному слові зазначив, що не згідний з позовом, з будинку батька не виганяв, зазначив що утримує діда, батька позивача, позивач також приходить до свого батька. Його батько сам привіз його до нотаріуса, нотаріус запитувала чи згідний він передати сину свою частину будинку. Вони перечитували договір, крім того нотаріус вголос зачитувала договір, і позивач підписав такий договір, його ніхто насильно не заставляв. В своїх поясненнях відповідач зазначив, що документи на будинок дійсно були в нього, оскільки першу частину будинку оформляв на себе, яку йому подарував дід. Потім він говорив з батьком [PERSON] чи згоден він йому подарувати свою частину будинку. Всі документи на оплату він має, також сплачує послуги, перереєстрував всі документи на себе. 22.08.2023 року батько уклав договір дарування, а дід договір укладав на початку 2023 року. Батько сам сказав, що дає йому свою частину будинку. Також зазначив, що батько оплачує за газ, а він за світло та послуги «АВЕ». Окрім того, як батько приїхав то йому не телефонував. Мати його також знала, що батько буде йому дарувати будинку. Коли батько був за кордоном він домовився з нотаріусом і сказав, що будуть разом з батьком. Нотаріус надала перелік документів які необхідно з собою мати, і вони втрьох були у нотаріуса. Нотаріус просила надати документи і сказала щоб за годину - дві прийшли і оплатили послуги. Він оплачував послуги. Коли повернулися, то їм обом нотаріус надала примірники договору, вони прочитали, і батько сказав «все добре» і після підписав договір. Перед підписанням нотаріус ознайомила зі змістом договору. Батько в нотаріуса не говорив, що рік народження не вірно вказано в договорі. Нотаріус запитувала батька: «чи згодні подарувати сину свою частину будинку» і батько сказав: «кому як не сину», і батько перший підписав договір. Також батько ставив свій підпис і в книзі реєстру. На запитання представника позивача відповідач зазначив, що між ним і батьком були домовленості, що йому передадуть квартиру. У спірному будинку він зареєстрований з 09.10.2023 року. Батько казав дослівно що дарує йому, і домовленості щодо укладення договору довічного утримання між ними не було. Після того, як з дідом був укладений договір дарування, він говорив з батьком про його частину. Одружився він в 2022 році і живе з дідом в себе. До жовтня 2023 був прописаний у матері на вул. Легоцького, де прописані мати і сестра. Зараз прописаний з батьком і дідом. Представник відповідача адвокат Бойко Б.Б. в судовому засіданні 27.05.2024 зазначив, що заперечує щодо позову, вважає його необґрунтованим, позивач не заперечує що підписував договір і вказує, що читаючи знайшов помилку в договорі, в даті свого народження. Будь-яких інших доказів на обґрунтування наявності помилки під час укладення договору не надано. Спірний договір було укладено за взаємною згодою сторін, його підписанням сторони підтвердили, що договір уклали добровільно, і були попередньо ознайомлені нотаріусом з приписами чинного законодавства, що регулюють укладений правочин. В задоволенні позову просив відмовити. Крім того, 01.08.2024 предствник відповідача подав до суду письмово викладене заключне слово, яке долучено до матеріалів справи. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: державний нотаріус Ужгородської районної державної нотаріальної контори Ужгородського районного нотаріального округу Мешко Тетяна Миколаївна в судове засідання 02.10.2024 повторно не з`явилась, при цьому в матеріалах справи наявні заяві від 14.12.2023 та 16.02.2024 року, згідно яких просить розглядати дану справу без участі представника нотаріальної контори на розсуд суду. Заслухавши думку учасників, враховуючи подані заяви, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності третьої особи. Фактичні обставини, встановлені судом Судом встановлено, що 22 серпня 2023 року державним нотаріусом Ужгородської районної державної нотаріальної контори Ужгородського районного нотаріального округу Мешко Тетяною Миколаївною посвідчено та зареєстрованого в реєстрі за №2-361, договір дарування, який укладено між [PERSON] , [INFO] , - «дарувальник» та [PERSON] , [INFO] , - «обдарований», про таке: дарувальник подарував (передав безоплатно у власність обдарованому), а обдарований прийняв у дар 1/2 частку житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] . Також, у вказаному договорі чітко зазначено, що укладення цього договору не пов`язане із виконанням Обдаровуваного будь-яких дій майнового або немайнового характеру на користь Дарувальника зараз або в майбутньому. В п.4 Договору сторонни підтверджують, що вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатними; укладення договору відповідає їх інтересам; волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі: в момент укладення цього договору не страждають захворюваннями, що перешкоджають усвідомленню значення своїх дій; умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; вільно володіють українською мовою, договір складений нотаріусом з урахуванням всіх побажань сторін та обов`язкових умов, договір сторонами прочитаний та зрозумілий; договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальнее настання наслідків, які обумовлені у ньому. В п.5 Договору сторони свідчать, що у тексті цього договору зафіксовано усі істотні умови що стосуються дарування житлового будинку. Будь-які попередні домовленості, які мали місце до укладення цього договору і не відображені у його тексті, після підписання договору не матимуть правового значення. Згідно п.7 Договору Дарувальний зобов`язаний: - надати Обдаровуваному всі документи необхідні для державної реєстрації цього договору, а також для реєстрації права власності житловий будинок; надати всі необхідні документи для підписання цього договору та нести повну відповідальність за їх достовірність. В п.8 Договору зазначено, що право власності на частку житлового будинку з належними спорудами, яка дарується, переходить до Обдаровуваного з моменту передачі та прийняття дарунка. Обдаровуваний свідчить, що він дарунок приймає, про що будуть свідчити одержання Обдаровуваним примірника цього договору після його нотаріального посвідчення. Цей факт підтверджується підписом Обдаровуваного за одержання документу у реєстрі нотаріальних дій. Вказаний договір підписаний [PERSON] « [PERSON] » та Обдаровуваним « [PERSON] ». Крім того, представником відповідача в судовому засіданні 02.10.2024 надано примірник вказаного договору дарування, який оглянуто судом в судовому засіданні та констатовано, що в матеріалах справи наявна його копія. Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.10.2023 року (індексний номер витягу 350431979) житловий будинок за адресою: [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] (1/2 частини на підставі договору дарування 2-361 від 22.08.2023 та 1/2 частини на підставі договору дарування 2-211 від 23.05.2023). До позовної заяви також додано платіжні інструкції, зокрема: оплата за вивіз ТВП [PERSON] , [ADDRESS] , рахунок: [NUMBER] за період 11.2021 11.2021 в сумі 339,12 грн.; оплата за енергопостачання від [PERSON] , о/р [NUMBER] , 01 червня 2023 30 червня 2023 на суму 390,72 грн.; оплата за розподіл (доставку) газу 0500045535, [PERSON] , [ADDRESS] за період 06.2023-06.2023 на суму 393,85 грн.; оплата за спожитий газ від [PERSON] , о/р [NUMBER] , [ADDRESS] за період 07.2023 07.2023 на суму 1013,95 грн.; оплата за розподіл (доставку) газу 0500045535, [PERSON] , [ADDRESS] за період 07.2023-07.2023 на суму 393,85 грн.; оплата за енергопостачання від [PERSON] , о/р [NUMBER] , 01 липня 2023 31 липня 2023 на суму 443,52 грн.; оплата за вивіз ТВП [PERSON] , [ADDRESS] , рахунок: [NUMBER] за період 11.2021 11.2021 в сумі 169,56 грн.; оплата за енергопостачання від [PERSON] , о/р [NUMBER] , 01 серпня 2023 31 серпня 2023 на суму 361,68 грн.; оплата за спожитий газ від [PERSON] , о/р [NUMBER] , [ADDRESS] за період 08.20213 08.2023 на суму 113,86 грн.; оплата за спожитий газ від [PERSON] , о/р [NUMBER] , [ADDRESS] за період 09.20213 09.2023 на суму 143,47 грн.; оплата за вивіз ТВП [PERSON] , [ADDRESS] , рахунок: [NUMBER] за період 11.2021 11.2021 в сумі 169,56 грн. Згідно відповіді Оноківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області №2762/03-38 від 26.10.23 на адвокатський запит від 23.10.2023р. виконавчий комітет Оноківської сільської ради повідомляє, що згідно Реєстру територіальної громади за адресою [ADDRESS] станом на 26.10.2023 зареєстровані громадяни: [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 01.04.1998 року; [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 02.01.1985 року; [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 09.10.2023. Станом на 22.08.2023 за вищевказаною адресою були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 01.04.1998 року; [PERSON] , [INFO] , зареєстрований з 02.01.1985 року; [PERSON] , [INFO] . Щодо фактично проживаючих осіб (без реєстрації) інформують, що дана інформація в сільській раді відсутня. Заслухавши вступне слово та пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до наступного висновку. Застосоване судом законодавство, позиція суду та оцінка доводів учасників справи: Згідно з ч. 3 ст.3\~ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч.1 ст.4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (стаття 15 Цивільного кодексу України). У частині 1 статті 16\~Цивільного кодексу\~України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині 2 цієї статті визначено способи захисту цивільних справ та інтересів судом. За змістом статей 12 та 81\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89\~ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Як було встановлено судом, згідно договору дарування від 22.08.2023 посвідченого державним нотаріусом Ужгородської районної державної нотаріальної контори Ужгородського районного нотаріального округу Мешко Тетяною Миколаївною, позивач [PERSON] подарував своєму сину [PERSON] 1/2 частку житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в [ADDRESS] . Також під час розгляду справи з пояснень сторін було з`ясовано, що в оспорюваному договорі помилково вказаний рік народження позивача, замість вірного «1961» помилково вказано «1933». Позивач просить визнати недійсним вказаний вище договір дарування, посилаючись на те, що при його укладенні припустився помилки, думав що укладає договір довічного утримання. Згідно п. 1 ч. 2 ст.\~11\~Цивільного кодексу\~України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно із частиною третьою ст.203\~ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина першаст.229 ЦК України). З роз`яснень, викладених у пункті 19 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~06.11.2009\~№9\~«Про судову\~практику розгляду\~справ про\~визнання правочинів\~недійсними» убачається, що відповідно до ст.ст.229-233\~ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до ст.717\~ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Враховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Проте, лише з`ясування таких обставин як вік позивача, його стан здоров`я, наявність у позивача спірного житла як єдиного, продовження дарувальником проживання у подарованому житлі після укладення договору дарування самі по собі - без доведення наявності такої вади волі у дарувальника як помилки під час укладення оспорюваного договору - не можуть бути самодостатніми підставами для визнання такого договору дарування недійсним. Наведені обставини можуть бути лише опосередкованими доказами наявності такої помилки. В іншому випадку усі правочини, укладені особами відповідного віку, стан здоров`я яких є поганим та які продовжили проживати у подарованому житлі, підлягали б визнанню недійсними, що призвело б до обмеження правочиноздатності такої категорії осіб, що, у свою чергу, порушувало б гарантії, проголошені в статті 21\~Конституції України щодо рівності осіб у їх правах. Вказані висновки наведено у постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 вересня 2021 року в справі № 161/17523/16-ц (провадження № 61-3916св20). Позивач у позовній заяві та під час судового розгляду посилається на те, він є особою похилого віку, 1/2 частина спірного житлового будинку є єдиним його житлом, іншого житла він не має, проживав у спірному житлі та продовжує проживати в ньому після укладення договору дарування, фактичної передачі майна між ним та відповідачем (сторонами) не відбулося, витрати на утримання будинку та сплату комунальних послуг несе він і його дружина та вказує, що під час укладення оспорюваного договору дарування припустився помилки щодо обставин, які мають істотне значення, а саме щодо природи правочину, прав та обов`язків належного йому майна. Так, посилання сторони позивача на те, що позивач був є зареєстрований, проживав і надалі проживає у спірному будинку, оплачує послуги, не свідчить, що він не розумів значення укладеного ним правочину. При цьому, лише посилання позивача на те, що спірний будинок був єдиним його житлом, без доведення належними, допустимими та достатніми доказами помилки під час укладення зазначеного договору, не є підставою для задоволення позову. Аргументи сторони позивача, на те що позивач не мав можливості прочитати договір, так як погано бачив; нотаріус договір не зачитувала, він не розумів, що підписує в силу свого віку, судом не приймаються до уваги, оскільки належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених обставин матеріали справи не містять. Окрім того, в судовому засіданні позивачем не заперечувалось, що в нотаріуса разом з ним була його дружина. Також, в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач на день укладення договору мав вади зору, не мав можливості прочитати договір, не розумів що підписує, потребував сторонньої допомоги. Відтак, доказів на підтвердження наведених доводів матеріали справи не містять. Крім того, правовою підставою заявленого позову не є обставини, передбачені ст. 225 ЦК України, згідно якої правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи. При цьому, вказані вище обставини, на переконання суду, не дозволяють кваліфікувати спірний правочин як такий, що вчинений під впливом помилки, а саме помилки у правовій природі правочину, правах та обов`язках сторін за ним, зокрема й з огляду на наступне. Судом також не встановлено неадекватності форми зовнішнього волевиявлення внутрішній волі позивача як суб`єкта оспорюваних правочинів внаслідок неправомірних дій відповідача чи третіх осіб, а також внаслідок юридично значущої помилки у сприйнятті суб`єктом правочину його очікуваного результату. Обставин, за яких дії позивача щодо укладення договору дарування не могли об`єктивно відображати його внутрішню волю внаслідок збігу обставин, що склались в його житті на момент укладання договору дарування чи під впливом негативного фізичного та психічного стану, впливу вікових особливостей на його психічну діяльність у момент укладання договору дарування, внаслідок чого спотворювалось його сприймання та усвідомлення основних аспектів угоди, суд також не вбачає. Таким чином, правових підстав для визнання недійсними договору дарування 1/2 будинку [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] і [PERSON] , №2-361 від 22.08.2023 року, який посвідчений державним нотаріусом Ужгородської районної державної нотаріальної контори, Ужгородського районного нотаріального округу, Закарпатської області Мешко Тетяною Миколаївною, судом не встановлено, а відтак позовні вимоги задоволенню не підлягають. Враховуючи встановлені судом обставини та наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що позивач не довів належними та допустимими доказами наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття сторонами договору фактичних обставин правочину, що вплинуло на їх волевиявлення. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, поклавши їх на позивача. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: dismissed