Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-30 00:00:00

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2024 року позовні вимоги [PERSON] до АТ «Українська залізниця» про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено. 12 серпня 2024 року представник позивача [PERSON] адвокат Кучерук А.В. подав до суду заяву про стягнення витрат на правничу допомогу, в якій просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 000,00 грн. Суд розглядає питання щодо ухвалення додаткового рішення по справі без повідомлення сторін у відповідності до ч. 4 ст. 270 ЦПК України. Згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши подану заяву та матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Частиною 8 статті 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. У своїй заяві представник позивача [PERSON] адвокат Кучерук А.В. просить стягнути з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7\~000,00 грн., на підтвердження чого надав відповідні докази. Згідно із п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини 1 статті 133 ЦПК України). Згідно із ч. ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, слід виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 року у справі № 922/1163/18. Верховний суд у складі Касаційного адміністративного суду у постановах від 16 травня 2019 року у справі № 823/2638/18 та від 13 грудня 2018 року у справі № 816/2096/17 вказав на те, що від учасника справи вимагаються докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, а не докази обґрунтування часу, витраченого фахівцем у галузі права, тому достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Аналогічний висновок викладено в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18. На підтвердження понесених позивачем [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу представником було надано: копію ордеру серії АЕ № 1236098 від 25 жовтня 2023 року; копію договору про надання правової допомоги № 42/ФО-АБ/23 від 25 жовтня 2023 року; копію акту № 1 від 08 серпня 2023 року приймання-передачі наданих юридичних послуг до договору про надання юридичних послуг; копію рахунку на оплату № 1/24 від 08 серпня 2024 року на суму 7\~000,00 грн. (а.с. 240-245). Приймаючи до уваги те, що фактично правова допомога у цій справі була надана, є документально підтвердженою, а її обсяг встановлено з матеріалів справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення заяви представника позивача [PERSON] адвоката Кучерука А.В. про стягнення з відповідача понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7\~000,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved