Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-24 00:00:00

позивач [PERSON] звернувся до суду із вказаним позовом до [PERSON] , яка являється його матір`ю, із позовними вимогами: встановити факт постійного проживання [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини [INFO] ; визнати за сторонами право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] : по частки квартири [ADDRESS] . Позовні вимоги обгрунтовані тим, що [INFO] помер [PERSON] , вказане підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть, і спадкоємцями першої черги за законом після його смерті є його син (позивач) - [PERSON] та дружина померлого (мати позивача, відповідачка) - [PERSON] . 22.03.2023 за заявою позивача [PERSON] відкрито спадкову справу щодо майна померлого [PERSON] за №5/2023 у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ігнатова О.В. Окрім цього, 22.09.2023 позивачем також було подано заяву вищевказаному приватному нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадкове майно як спадкоємцю по закону на квартиру [ADDRESS] , як спадкове майно після смерті свого батька [PERSON] , право на яку останній успадкував після смерті діда позивача - [PERSON] , як такий, що постійно проживав із ним на час відкриття спадщини та протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, і не заявив про відмову від спадщини. В свою чергу, 22.09.2023 вказаним приватним нотаріусом за заявою [PERSON] відкрито спадкову справу №13/2023 після смерті [INFO] [PERSON] . Однак, 22.09.2023 приватним нотаріусом КМНО Ігнатовим О.В. прийнято постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та відмовлено позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та вказану квартиру з тих підстав, що квартира належала [PERSON] на праві власності, але батько позивача [PERSON] заяви про відкриття спадкової справи після смерті [PERSON] не подавав, спадкова справа не відкривалася, а в той час на дату смерті [PERSON] [INFO] його син [PERSON] був зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Таким чином, враховуючи наведене, нотаріус позбавлений можливості в безспірному порядку видати свідоцтво про право на спадщину за законом. В обґрунтування вказаного, серед іншого, позивач посилається на ту обставину, що [PERSON] в березні 2018 року вирішив переїхати та постійно проживати зі своїм батьком [PERSON] в квартиру останнього за вищевказаною адресою, оскільки фактично з дружиною [PERSON] перестав підтримувати сімейні відносини, однак розірвання шлюбу не оформлювали. Батько та дід позивача проживали спочатку в різних кімнатах, а потім для поліпшення свого матеріального стану проживали разом в одній кімнаті, а іншу здавали в оренду [PERSON] . У вказаній квартирі [PERSON] постійно проживав та доглядав за своїм батьком [PERSON] до смерті останнього - [INFO] , але і продовжував постійно проживати до кінця листопада 2021 року, а в грудні 2021 року повернувся проживати за місцем своєї реєстрації в кв. [ADDRESS] , оскільки вирішив здавати не одну кімнату, а всю квартиру і отримувати більшу орендну плату. Таким чином, отримавши від нотаріуса відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, позивач вирішив звернутись до суду за захистом своїх порушених спадкових прав та в судовому порядку довести факт постійного проживання [PERSON] за адресою: квартира [ADDRESS] на дату смерті [PERSON] , який помер [INFO] і отримати правовстановчі документи на вказану квартиру в порядку спадкування. 20 листопада 2023 року постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 22 січня 2024 ухвалою суду витребувано копії документів та копію спадкових справ щодо майна померлого [PERSON] та [PERSON] 19 лютого 2024 від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ігнатова О.В. надійшли копії матеріалів спадкових справ. 07 березня 2024 року судовому засіданні задоволено клопотання про допит свідків і відповідною ухвалою закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду справи по суті. Надійшло клопотання сторони позивача про залишення частини позовних вимог без розгляду і відповідною ухвалою суду було залишено без розгляду позовну заяву в частині позовних вимог про визнання за сторонами по частині права власності на квартиру [ADDRESS] . Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та доказів долучених до позову. Відповідачка у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не сповістила. Разом з тим, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що представник позивача щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Вислухавши сторону позивача, заслухавши покази свідків, допитаних в судовому засіданні, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно приписів ст. 1268 ЦК України,спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленогостаттею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно наявних в матеріалах справи копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що батьками позивача [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , батьки позивача [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 24.07.1993 (а.с.13). В свою чергу, свідоцтвом серії [NUMBER] про народження батька позивача [PERSON] підтверджено, що його батьками були [PERSON] та [PERSON] (а.с.25). [PERSON] померла [INFO] (а.с.27). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] підтверджено, що [PERSON] , [INFO] , - помер [INFO] у віці 82 років (а.с.18). Також?судом встановлено, що батько позивача [PERSON] , [INFO] , помер приблизно [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , і спадкоємцями відповідно до ст. 1261 ЦК України першої черги за законом після його смерті є його син (позивач) - [PERSON] та дружина померлого (мати позивача, відповідачка) - [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за Законом. На виконання ухвали суду від 22.01.2024 про витребування належним чином завірених копій спадкових справ №13/2023 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] та спадкової справи №5/2023 щодо майна померлого приблизно [INFO] [PERSON] , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ігнатовим Олександром Віталійовичем направлені копії таких справ. При цьому, нотаріусом зазначено, що такі справи знаходяться у його провадженні, однак відповідно до вимог ведення нотаріального діловодства є такими, що не закінчені. Свідоцтва про право на спадщину у відповідних спадкових справах не видавалися. 23.03.2023 за заявою позивача [PERSON] відкрито спадкову справу щодо майна померлого [PERSON] за №5/2023 у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ігнатова О.В. (а.с. 95). В свою чергу, 22.09.2023 вказаним приватним нотаріусом відкрито спадкову справу №13/2023 після смерті [INFO] [PERSON] . У відповідній заяві від 22.09.2023 [PERSON] просив видати свідоцтво про право на спадщину за законом на ім`я [PERSON] , в якій він зазначив, що спадщину, яка залишилась після смерті дідуся [PERSON] , син спадкодавця [PERSON] прийняв шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не заявив відмову від неї. На день смерті залишилось спадкове майно, що складається із квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.71). Матеріалами спадкових справ підтверджено, що за життя [PERSON] (батько позивача) не звертався із заявою до нотаріуса (нотаріальної контори) зі заявою про прийняття спадщини після смерті свого батька [PERSON] . Однак, 22.09.2023 приватним нотаріусом КМНО Ігнатовим О.В. прийнято постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та відмовлено позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я його батька - сина спадкодавця [PERSON] - [PERSON] [INFO] , який помер приблизно [INFO] , після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , на нерухоме майно, яким є квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , яка належала померлому на праві власності і яка входить до складу спадщини (а.с.93). В обгрунтування постанови нотаріус, серед іншого, зазначає, що для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на підставі поданої заяви необхідно встановити перелік зареєстрованих осіб за однією адресою із спадкодавцем. Вказує, що ним встановлено, що станом на 22.09.2023 відповідно до Витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва встановлено, що у період з 22.09.2017 по 22.09.2023 за адресою: [ADDRESS] серед зареєстрованих осіб були: [PERSON] , [INFO] (дата реєстрації 02.07.1974; дата зняття із реєстрації - 01.12.2020). А згідно Витягу з Реєстру територіальної громади міста Києва встановлено, що зареєстроване місце проживання сина спадкодавця - [PERSON] , [INFO] , у період з 24.02.2000 по 24.02.2023 було зареєстроване за адресою: [ADDRESS] . Також, нотаріус зазначає, що строки прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , його син, [PERSON] , пропустив та вважається таким, що не прийняв її. При цьому, нотаріус вказує, що враховуючи наведене, за відсутності необхідних документів для видачі свідоцтва про право на спадщину, нотаріус позбавлений можливості у безспірному порядку видати свідоцтво про право на спадщину за законом на вказане нерухоме майно та роз`яснює процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку (а.с.93). Так, судом встановлено, що зареєстроване місце проживання батька позивача - [PERSON] з 24.02.2000 по 24.02.2023 було: [ADDRESS] (а.с.89). Зареєстроване місце проживання дідуся позивача - [PERSON] з 02.07.1974 по 01.12.2020 було: [ADDRESS] і крім нього, в період з 22.09.2017 по 22.09.2023 інших зареєстрованих осіб в квартирі не було (а.с.90, 92). Відповідно до ч.ч.1,6 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013). Отже, вимога про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, ставить прийняття спадщини в такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. У п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. За змістом пунктів 3.19, 3.20 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України,затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року№296/5, в редакції, яка діяла на момент відкриття спадщини: «3.19. Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї»; 3.20.: «У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем». Згідно ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин), місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. При цьому, чинна редакція вищевказаної норми Закону визначає, що місце перебування - житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги; місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги; Слід зазначити, що відсутність реєстрації спадкодавця за останнім його місцем проживання, зокрема за місцем проживання спадкоємця, не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч.3 ст. 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.02.2018 у справі № 633/344/16-ц. Як встановлено в судовому засіданні, спадкодавець [PERSON] , за життя був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] і крім нього, в період з 22.09.2017 по 22.09.2023 інших зареєстрованих осіб в квартирі не було (а.с.90, 92). Позивач, звертаючись до суду, зазначає, що [PERSON] (батько позивача) в березні 2018 року вирішив переїхати та постійно проживати зі своїм батьком [PERSON] в квартиру останнього за вищевказаною адресою. Батько та дід позивача проживали спочатку в різних кімнатах, а потім для поліпшення свого матеріального стану проживали разом в одній кімнаті, а іншу здавали в оренду [PERSON] . Стверджує, що у вказаній квартирі [PERSON] постійно проживав зі своїм батьком до смерті останнього - [INFO] і продовжував постійно проживати до кінця листопада 2021 року, а в грудні 2021 року повернувся проживати за місцем своєї реєстрації в кв. [ADDRESS] . Так, факт проживання [PERSON] разом із своїм батьком [PERSON] станом на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] ( [INFO] ) , підтверджується копією акту про проживання особи не за місцем реєстрації від 24.10.2023, яким засвідчено, що [PERSON] , [INFO] , постійно проживав за адресою: [ADDRESS] та вів спільне господарство із власником квартири [PERSON] в період часу із березня 2018 року по листопад 2021 року (а.с. 31). Допитані в судовому засіданні свідки також підтвердили факт проживання [PERSON] разом із його батьком [PERSON] станом на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] ([INFO]). Зокрема, свідок [PERSON] повідомила, що вона винаймала кімнату в двокімнатній квартирі [ADDRESS] з січня 2020 року за домовленістю із [PERSON] , про те, що буде проживати до березня 2020 року. В той час проживали в іншій кімнаті [PERSON] разом зі своїм батьком [PERSON] . Вподальшому, в листопаді 2020 року вона з подругою приїхала у вказану квартиру за своїми речами які їй віддав [PERSON] , а в листопаді 2022 року домовились із батьком позивача [PERSON] про винаймання всієї квартири і тоді повністю переїхали до вказаної квартири, оскільки [PERSON] виїхав із вказаної квартири. Плату за квартиру сплачувала [PERSON] , а після його смерті в березні 2023 року - позивачу. Показами свідка [PERSON] також підтверджено, що [PERSON] проживав до смерті [PERSON] у вказаній квартирі за адресою: [ADDRESS] . Свідок засвідчив, що він декілька разів на місяць відвідував вказану квартиру оскільки передавав харчі для діда позивача і батька, а тому особисто бачив, що батько позивача проживав разом із дідом позивача з 2018 по 2021 рік. Зазначив, що одну із двох кімнат винаймала [PERSON] (свідок). Свідок [PERSON] підтвердив, що, будучі сусідом [PERSON] , достеменно знає, що в кв. [ADDRESS] [PERSON] проживав із своїм батьком постійно приблизно за два роки до смерті [PERSON] , а потім після смерті свого батька, тобто проживав постійно у вказаній квартирі на час смерті [PERSON] , а загалом десь три роки, а потім виїхав із квартири. Доказів того, що [PERSON] протягом 2018-2021 постійно проживав за місцем своєї реєстрації, чи в іншому місці, крім вказаного, матеріали справи не містять. За змістом ст. 1268 ЦК України причини постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини вказана норма закону не передбачає. Таким чином, факт постійного проживання [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини [INFO] в квартирі [ADDRESS] , на час відкриття спадщини, як того вимагає положення ч. 3 ст.1268 ЦК України, знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на викладене, зважаючи на те, що позивач не має іншої можливості, окрім в судовому порядку, встановити факт постійного проживання [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини у зв`язку зі смертю останнього, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки вимога позивача обґрунтована та знайшла своє підтвердження письмовими доказами та показаннями свідків, допитаних в судовому засіданні, які, в свою чергу, є послідовними та логічними, а тому не викликають сумніву в їх правдивості. За змістом ст. ст. 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Реалізація права на захист цивільних прав здійснюється за допомогою способів захисту. Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. За вказаних обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved