Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-26 00:00:00

І. Короткий виклад обставин справи та правова позиція позивача. [PERSON] , 07.06.2024 року (вх. № 13504) звернувся у Залізничний районний суд м. Львова із позовною заявою до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на дитину, у якій просить суд: - зменшити розмір аліментів, які стягуються з позивача на підставі рішення Залізничного районного суду м. Львова від 02.10.2013 року на користь відповідача на утримання [PERSON] , [INFO] з 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно на 1/4 частку всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття (а.с. 1-4). Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 02.10.2013 року рішенням Залізничного районного суду м. Львова позовну заяву [PERSON] про стягнення аліментів на користь [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу) позивача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 03.07.2013 року і до досягнення нею повноліття. Оскільки на момент ухвалення рішення про стягнення аліментів [PERSON] навчалася у Львівському державному університеті внутрішніх справ на денній формі навчання, тому вказує, що саме з цієї причини погодився на розмір аліментів у1/2 частині усіх заробітків, усвідомлюючи, що відповідач не мала можливості утримувати дитину і сама потребувала допомоги. Однак на даний час обставини змінилися, так, позивач вказує, що його батько [PERSON] , будучи пенсіонером, маючи хронічні захворювання, потребуючи його допомоги, подав до суду позов про стягнення аліментів на утримання батька. 01.03.2024 року рішенням Залізничного районного суду м. Львова позов [PERSON] до позивача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання батька задоволено, ухвалено стягнути з позивача на користь [PERSON] аліменти в розмірі 1/6 частини від доходу, щомісячно, починаючи з 13.11.2023 року. Окрім цього, вказано, що мати позивача [PERSON] , також є особою пенсійного віку, розмір її пенсії та пенсії батька не покривають необхідних життєвих потреб, зокрема харчування, лікування, оплати комунальних послуг та інше. Так, частки аліментів, які стягуються на дитину та батька у сукупності становлять 2/3 частки від заробітку позивача. Враховуючи, що позивач виконує обов`язки по захисту країни в лавах Збройних сил України, тому частину коштів витрачає на потреби пов`язані із виконанням свого обов`язку. З огляду на вказане, позивач просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. ІІ. Рух справи в суді. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.06.2024 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Галайко Н. М. (а.с. 13). Судом у порядку ч. 6 ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) 07.06.2024 року направлявся запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача у справі. Також, запит направлявся і відносно позивача у справі (а.с. 14, 15). Відповіді на вказані запити надійшли до суду 15.07.2024 року (а.с. 16, 17). Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 29.07.2024 року позовну заяву було залишено без руху, у зв`язку з її істотними недоліками (а.с. 18-19). 09.08.2024\~року (вх.\~№ 18659)\~від позивача\~ [PERSON] \~надійшла письмова\~заява про усунення недоліків позовної заяви (а.с. 22). Ухвалою Залізничного\~районного суду\~м.\~Львова від\~13.08.2024\~року прийнято\~до розгляду\~позовну заяву\~та відкрито\~провадження у\~справі.\~Розгляд справи\~постановлено проводити\~у порядку\~спрощеного позовного\~провадження без\~повідомлення (виклику)\~сторін за\~наявними у\~справі матеріалами\~(у\~письмовому провадженні).\~Відповідачу встановлено\~п`ятнадцятиденний строк\~для подання\~відзиву на\~позовну заяву (а.с. 24-25). Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 03.09.2024 року клопотання позивача про розгляд\~справи за\~правилами загального\~позовного провадження у цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на дитину залишено без задоволення (а.с. 31-32). ІІІ. Щодо правової позиції відповідача. У вказаний строк відповідач не надала\~суду відзив на позовну заяву, відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України, без поважних причин. Так, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Будь-яких заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити її правову позицію щодо предмета спору. Суд звертає увагу на позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладену у постанові № 755/4829/23, провадження № 61-73 св 24 від 13.05.2024\~року, згідно якої\~вказано,\~що: «суд зробив правильний висновок, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується відповідними поштовими відправленнями, які повернулися до суду з відмітками «за закінченням\~терміну зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою», що є належним повідомленням учасника справи. Днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України)». Окремо суд зазначає, що згідно ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Згідно п. 5 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 265 від 07.02.2022 року, громадянин України, який проживає на території України, а також іноземець чи особа без громадянства, які на законних підставах постійно або тимчасово проживають на території України, зобов`язані протягом 30 календарних днів після зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання та прибуття до нового місця проживання (перебування) задекларувати/зареєструвати його. За змістом п. 4 вказаного Порядку особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Судова кореспонденція є офіційною, тому повинна надсилатися саме за адресою зареєстрованого місця проживання або, як виняток, на адресу, зазначену самим учасником справи адресатом. Суд направляв на зареєстровану адресу відповідача копію ухвали про відкриття провадження у справі. Таким чином, суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд. Відповідач кореспонденцію суду не отримала, а лист повернувся до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу. Однак з гарантій ст. 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього. Суд звертає увагу, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. У свою чергу особа, яка зареєструвала своє місце проживання за певною адресою, діючи розумно та добросовісно, повинна дбати про те, щоб мати змогу отримувати надіслану їй кореспонденцію своєчасно. У разі виникнення перешкод, адресат міг, зокрема, подати заяву про пересилання або доставку адресованих йому поштових відправлень на іншу адресу. Це передбачено п. 108, 109 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009 року. Отже для добросовісного адресата є механізм забезпечення права на отримання офіційної кореспонденції незалежно від того живе він чи ні за певною адресою. Натомість у суду немає жодного механізму забезпечити вручення судової кореспонденції учаснику справи, який не бажає її отримувати або не проживає за зареєстрованою адресою. З огляду на це, неотримання судової кореспонденції відповідачем не може бути перешкодою для розгляду справи. Відповідно до ч. 9 ст. 130 ЦПК України особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Однак процесуальне законодавство не визначає наслідків невручення повістки-повідомлення з причин закінчення строку зберігання. У тому числі законами чи підзаконними актами не передбачено, скільки разів суд має перенаправляти кореспонденцію на єдину відому (офіційну) адресу, з якої вона повертається без вручення, для того щоб особа вважалась такою, що повідомлена. Зважаючи на те, що відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи незалежно від того чи отримав відповідач адресовану йому кореспонденцію, суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті. Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279\~ЦПК України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Так, суд вважає необхідним зазначити, що згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Частиною 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Разом з цим, згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247\~ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні), дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Згідно ч. 1, 2 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ст. 15, 16\~Цивільного кодексу\~України (далі\~ ЦК України), ст.\~4\~ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтями 12, 81\~ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зі змісту ст. 76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. ІV. Встановлені судом фактичні обставини справи. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 02.10.2013 року у справі № 462/5057/13 позовну заяву [PERSON] задоволено повністю. Ухвалено стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/ 2 з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку дитини на кожного, щомісячно починаючи з 03.07.2013 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 5, https://reestr.court.gov.ua/Review/35332853). Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 01.03.2024 року у справі № 462/8836/23 позов задоволено частково. Ухвалено стягувати з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] , [INFO] аліменти у розмірі 1/6 частини від його доходу щомісячно починаючи з 13.11.2023 року (а.с. 6, https://reestr.court.gov.ua/Review/117357874). Копією свідоцтва про народження (повторно) серії [NUMBER] стверджується, що [INFO] народилася [PERSON] , батьками зазначено [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). Згідно копії довідки з військової частини [NUMBER] стверджується, що [PERSON] , перебуває на військовій службі у вказаній військовій частині, що також підтверджується копією посвідчення серії [NUMBER] (а.с.\~9а). Також суд\~враховує,\~що згідно\~довідки про\~доходи №\~8185\~2605\~5611\~5100\~виданої пенсіонеру\~ [PERSON] ,\~стверджується,\~що останній,\~за період\~з 01.01.2022\~року по\~31.12.2022\~року отримав\~суму пенсії\~(за\~віком)\~у розмірі\~32\~602\~грн.\~36\~коп. (а.с. 10), а згідно довідки № 4756 2671 8570 1795, стверджується, що останній, за період з 01.01.2023 року по 30.09.2023 року отримав суму пенсії у розмірі 27\~627 грн. 38 коп. (а.с. 10а). Копією довідки про доходи № 1336 8030 1730 1320 виданої [PERSON] ,\~стверджується,\~що остання,\~за період\~з 01.01.2022\~року по\~31.12.2022\~року отримала\~суму пенсії\~(за\~віком)\~у розмірі\~28\~198\~грн.\~21\~коп. (а.с. 11), а згідно довідки № 7340 9633 2083 7319, стверджується, що остання, за період з 01.01.2023 року по 31.08.2023 року отримала суму пенсії у розмірі 21\~766 грн. 62 коп. (а.с. 12). Окрім цього, у матеріалах справи містяться копії паспорту [PERSON] (а.с. 7) та довідка про присвоєння ідентифікаційного номера [PERSON] (а.с. 8). V. Застосоване судом законодавство. Положеннями ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і\~фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, 8 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі СК України), під час вирішення будь-яких питань щодо дітей\~суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. За змістом законодавства, аліменти є власністю дитини, а обов`язок суду полягає у першу чергу забезпечити дитині право на належне утримання. Аліментні зобов`язання за своєю природою та генезою є саме морально-етичною категорією, яка втілена у нормі позитивного права. Фактично йдеться про повністю не охоплені правом, проте визнані суспільством базові принципи моралі (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду № 753/20347/20, провадження № 61-5707св22/ від 17.05.2023 року). За своєю суттю аліменти це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні (відповідна правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у справі № 520/21069/18, провадження № 61-1347св20 від 03.02.2021 року). Положеннями ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Отже, вбачається, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, чи їх шлюб розірвано або вони взагалі не перебували в ньому. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст. 180, ч. 3 ст. 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні\~розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень статті 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України. Статтею 192 СК України передбачено можливість\~зміни раніше\~встановленого розміру\~аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 09.09.2021 року у справі № 554/3355/20. Враховуючи зміст ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й інші норми щодо обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Відповідні висновки викладені у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 194/629/17-ц (провадження № 61-37792св18). VІ. Мотиви прийняття рішення та висновки суду. Суд вважає такими, що заслуговують на увагу доводи позивача про те, що прийняття 01.03.2024 року Залізничним районним судом м. Львова рішення у справі № 462/8836/23 про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] (батька позивача) є зміною матеріального стану платника аліментів, що зумовлює застосування положень ст. 192 СК України. Ухвалюючи рішення у справі, суд, з огляду на встановлені обставини і вимоги ст. 12, 81 ЦПК України, враховуючи перебування позивача у лавах Збройних сил України, його матеріальне становище, встановивши, що позивач у справі є батьком спільної з відповідачем дитини [PERSON] , [INFO] , проте має обов`язок утримувати не лише цю дитину (до досягнення нею повноліття), а й обов`язок щодо утримання батька [PERSON] , дійшов висновку про можливість зменшення розміру аліментів, які стягуються на підставі рішення Залізничного районного суду м. Львова від 02.10.2013 року у справі № 462/5057/13 до 1/3 частки заробітку (доходу) щомісячно, що відповідатиме приписам ч. 2 ст. 182 СК України та ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження». Задовольняючи позов та встановлюючи стягнення аліментів у розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, суд вважає за необхідне зазначити про стягнення аліментів у розмірі, не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку (як це передбачено ч. 5 ст. 183 СК України) та не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (як передбачено ч. 2 ст. 182 СК України). Як роз`яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та вказано у постанові Верховного Суду від 16.08.2018 року у справі № 621/307/17 (провадження № 61-31400св18) відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. За таких обставин, з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів, суд приходить висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до п. 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя. Положеннями п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 0912.1994 року, серія A, № 303-A, п. 29). VІІ. Судові витрати по справі. Згідно з п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Щодо судового збору. За змістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно квитанції до платіжної інструкції № 0.0.3615596235.1 від 29.04.2024 року (а.с.\~1) позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1 211 грн. 20 коп. Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений таким судовий збір у розмірі 1 211 грн. 20 коп. На підставі наведеного та

Outcome: partial