Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-07 00:00:00

На розгляді в Ананьївському районному суді Одеської області перебуває цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу обґрунтовані тим, що 06 травня 2010 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Точилівської сільською радою Ананьївського району Одеської області, актовий запис №03. Від вказаного шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем. Позивач зазначає, що спільне життя у них з відповідачем не склалось. Як виявилось, вони різні люди, їхні погляди на життя занадто відрізняються, їхні інтереси абсолютно різні, а характери не сумісні, а тому позивач впевнена, що примирення між ними та збереження сім`ї неможливе. З 2016 року вони з відповідачем не проживають разом. У зв`язку з наведеним позивач звернулась до суду та просить задовольнити позовні вимоги. Ухвалою від 15 лютого 2024 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників. Крім того, в ухвалі про відкриття провадження у справі роз`яснено відповідачу про його процесуальні права, а саме подати відзив на позовну заяву, пред`явити зустрічний позов та подати заяву із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, що передбачено вимогами ст.178, ст.193, та ч.4, ч.5 ст.277 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що відповідач своїми процесуальними правами передбаченими ст.178, ст.193, та ч.4, ч.5 ст.277 ЦПК України не скористався та у встановлені строки в ухвалі про відкриття провадження у справі відзив на позовну заяву до суду не подав, з зустрічним позовом та з заявою із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження до суду не звертався. Позивач в судове засідання 08 жовтня 2024 року на розгляд справи не з`явилася, однак до початку судового засідання 08 жовтня 2024 року подала до суду клопотання, в якому просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує (а.с.45). Відповідач в судове засідання не з`явився, однак до початку судового засідання 08 жовтня 2024 року подав до суду письмову заяву (а.с.41), в якій просить справу розглянути без його участі. Позовні вимоги визнає. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При цьому, у відповідності до положень частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши і оцінивши письмові матеріали справи, взявши до уваги клопотання позивача та заяву відповідача, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Позивачем у справі є [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого 17 грудня 2010 року Котовським МВ ГУМВС України в Одеській області (а.с.4-5). Відповідачем у справі є [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , фактично мешканець [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту громадянина України № [NUMBER] , виданого 18 серпня 2017 року органом 5123 (а.с.42), довідкою про реєстрацію місця проживання особи, виданою відділом надання адміністративних послуг Ананьївської міської ради за №2343 від 19 грудня 2023 року (а.с.22), а також довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 26 вересня 2007 року (а.с.43). При розгляді справи встановлено, що 06 травня 2010 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, який зареєстрований виконавчим комітетом Точилівської сільською радою Ананьївського району Одеської області, актовий запис №03, що підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 06 травня 2010 року виконавчим комітетом Точилівської сільською радою Ананьївського району Одеської області (а.с.7). Від вказаного шлюбу позивач та відповідач мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 24 листопада 2010 року виконавчим комітетом Липецької сільської ради Котовського району Одеської області (а.с.10). Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу. Згідно зі статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Аналогічні положення містить і Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року). Так, відповідно до ст.12 зазначеної Конвенції, чоловік і жінка, що досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сім`ї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права. Крім того, ст.5 Протоколу №7 зазначеної конвенції встановлено, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно частини 2 статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з частини 3 статті 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. З позовної заяви вбачається, що сімейні стосунки в позивача та відповідача не склалися, тож позивач прийняла рішення про розірвання шлюбу у зв`язку з тим, що між нею та відповідачем повністю відсутнє взаєморозуміння в зв`язку з різними поглядами на життя та на сімейні стосунки. В зв`язку з повною несумісністю характерів сім`я розпалася, шлюбні відносини припинили у 2016 році. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що рішення позивача про розірвання шлюбу є виваженим та свідомим, взявши до уваги заяви відповідача про визнання позову, причини з яких позивач наполягає на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими, поновлювати сімейно-шлюбні відносини сторони наміру не мають. Крім того, суд не має права примушувати жінку або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, що законодавчо закріплено у нормах Сімейного кодексу України. Таким чином, суд приймаючи до уваги те, що позивач та відповідач не підтримують шлюбних стосунків та те що їх шлюб носить лише формальний характер, вважає можливим шлюб між ними розірвати. Частиною 1 статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позивач на підставі ч.ч.1, 3 ст.136 ЦПК України, п.3 ч.1 ст.8 та ч.2 ст.8 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у сумі 1073 гривні 60 копійок.

Outcome: approved