Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-06 00:00:00

ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 62153 грн. В обґрунтування позову зазначає, що 02.02.2022 р. між ТОВ "Авентус України" та [PERSON] було укладено кредитний договір №5477449, відповідно до якого ТОВ "Авентус Україна" надав позичальнику кредит у сумі 13000 грн. строком на 360 днів. ТОВ "Авентус Україна" виконав умови договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 13000,00 грн., шляхом зарахування на кредитних коштів на платіжну картку відповідача, в свою чергу позичальник не виконав умови договору щодо повернення кредитних коштів, внаслідок чого виникла заборгованість. Станом на 28.05.2023 року загальний розмір заборгованості становив 46631 грн., яка складалась з тіла кредиту 13000 грн., відсотки за користування кредитом 33631 грн. 29.05.2023 року між ТОВ "Авентус Україна" та ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" було укладено договір факторингу, за яким ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" набуло статусу кредитора за кредитним договором № 5477449 від 02.02.2022 року, за яким у [PERSON] обліковувалась заборгованість - 46631 грн., з яких 13000 грн. - сума кредиту; 33631 грн. - сума процентів за користування кредитом. Позивач вказує, що ТОВ "Авентус Україна" було прийнято рішення про зупинення нарахування процентів та надання кредитних канікул за користування кредитними коштами в період з 25.02.2022р. по 30.04.2022р. Позивачем ж нараховано відсотки за 60 календарних днів (02.11.2022 - 31.12.2022) в межах строку договору в сумі 15522 грн. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. Дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 02.02.2022 року між ТОВ "Авентус України" та [PERSON] було укладено кредитний договір № 5477449 (далі - Договір), відповідно до якого ТОВ "Авентус Україна" надав позичальнику кредит у сумі 13000 грн. строком на 360 днів ТОВ "Авентус Україна" виконав умови договору та перерахував на рахунок відповідача безготівковим шляхом кошти в розмірі 13000,00 грн., шляхом зарахування на кредитних коштів на платіжну картку відповідача, в свою чергу позичальник не виконав умови договору щодо повернення кредитних коштів, внаслідок чого виникла заборгованість. Згідно п.2.1 кредитного договору кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № [NUMBER] або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем Товариству з метою отримання кредиту. Згідно довідки АТ «ПУМБ» від 31.05.2023 року надання грошових коштів позичальнику [PERSON] відбулось шляхом перерахування на банківську карту № [NUMBER] в розмірі 13000 грн. Згідно п. 1.5.1 Договору стандартна процентна ставка становить 1,99 % в день. 29.05.2023 року між ТОВ "Авентус Україна" та ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" було укладено договір факторингу, за яким ТОВ "Фінансова компанія "Фінтраст Україна" набуло статусу кредитора за кредитним договором № 5477449 від 02.02.2022 року, за яким у [PERSON] станом на 29.05.2023 року обліковувалась заборгованість 46631 грн. Згідно Додатку №1 до Договору факторингу №29-05/2023 від 29.05.2023 року у [PERSON] наявна заборгованість в розмірі 46631 грн., яка складається з тіла кредиту - 13000,00 грн., а також суми заборгованості за відсотками - 33631 грн. Відповідно до ст. 1077\~ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Згідност. 1054\~ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Положеннями ст. 1048 ЦК України, яка на підставі частини 2 ст. 1054 цього Кодексу застосовується до відносин за кредитним договором), передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі\~ст.638\~ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ст.ст.525,526 ЦК України зобов`язання\~повинні виконуватися належним чином відпоідно до умов договору та вимогЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно зіст. 611ЦК України, у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно розрахунку заборгованості станом на 28.05.2023 року загальний розмір заборгованості становив 46631 грн., з яких 13000 грн. - сума кредиту; 33631 грн. - сума процентів за користування кредитом (нараховані за період з 01.05.2022 року по 01.11.2022 року). Позивачем нараховано відсотки за 60 календарних днів (02.11.2022 - 31.12.2022) в межах строку договору в сумі 15522 грн. Отже, відповідачем були порушені умови договору щодо своєчасного погашення заборгованості та сплати обумовлених договором платежів. Відповідно до\~ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу. Згідно ст.610ЦК України\~порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Відповідно до 625\~ЦК України\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Оскільки відповідач в добровільному порядку не бажає погашати заборгованість по кредитному договору, то вказана заборгованість підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в судовому порядку. При вирішенні питання про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу суд виходить з наступного. Відповідно до ч.ч. 1, 3ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Із положень ч.ч. 1-4 ст.137 ЦПК України, слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 751/3840/15-ц від 20.09.2018 р. суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). На підтвердження понесених позивачем витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 грн. суду надано копії: договору про надання правової допомоги від 10 липня 2021 р. № 10/07-2023, який було укладено між адвокатом Столітнім М.М. та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», звіт про надання правової допомоги згідно Договору № 10/07-2023 від 10.07.2023 року, платіжну інструкцію № 2870 від 18 січня 2024 року про сплату гонорару у розмірі 10000 грн. При цьому, аналізуючи розмір гонорару адвоката на дотримання вимог співмірності, суд, з урахуванням складності справи, ціни позову, обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), враховуючи, що адвокатом фактично було надано правову допомогу, складено позовну заяву та зібрано необхідні документи, суд вважає, що розмір гонорару в 10000 грн. є не обґрунтованим та завищеним. Так справа відноситься до категорії не складних справ, розгляд проводився в спрощеному провадженні, представник позивача не з`являвся до суду, надав клопотання про розгляд справи за наявними матеріалами справи, позовна заява була подана через електронний суд. Крім того представником позивача у звіті про надання правової допомоги детально не обгрунтувано того скільки часу займало зібрання документів, написання позовної заяви та подання позову до суду. Відповідно до Постанови Верховного Суду від 30.09.2020р. по справі №201/14495/16-ц суд вправі самостійно зменшувати розмір відшкодування витрат на правову допомогу. Відтак, суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення суми стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу до 5000 грн., оскільки суд вважає, що вона буде об`єктивно відповідати вимогам співмірності, а тому вимога позивача підлягає частковому задоволенню, а вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідност. 141 ЦПК Україниз відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору в розмірі 2422,40 грн.

Outcome: approved