Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-30 00:00:00

Позивачі [PERSON] та [PERSON] від імені та в інтересах яких діє адвокат Чобанюк Максим Михайлович звернулись до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області з позовом до Печеніжинської селищної ради про тлумачення заповіту. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] померла тітка позивачів (рідна сестра бабусі позивачів) [PERSON] . Померлій [PERSON] належали земельні ділянки на території села Молодятин , а саме: приватизована земельна ділянка № [NUMBER] площею 0.2043 га - для обслуговування житлового будинку і господарських споруд; земельна ділянка № [NUMBER] площею 0.3693 га. для ведення особистого підсобного господарства. Земельного паю немає. Заповіт від імені [PERSON] посвідчувався Молодятинською сільською радою за № 3 від 01.02.1991 р. Згідно вищевказаного заповіту все своє майно, спадкодавиця [PERSON] , заповіла [PERSON] та [PERSON] , оскільки власних дітей вона не мала, а позивачі здійснювали за нею догляд. Після смерті тітки, позивач [PERSON] звернувся до приватного нотаріуса Харук Лесі Михайлівни щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] . Однак нотаріусом\~повідомленопро наявні розбіжності при написанні заповіту, а саме: у свідоцтві про смерть спадкодавця зазначено - « [PERSON] », а в заповіті « [PERSON] ». Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 28 лютого 2024 року, встановлено факт належності заповіту, складеного від імені « [PERSON] », посвідченого головою виконавчого комітету Молодятинської сільської ради Петранюком Костянтином Васильовичем за N? 3 від 01.02.1991 р., - [PERSON] , яка померла [INFO] . У квітні 2024 року позивачі [PERSON] та [PERSON] повторно звернулися до приватного нотаріуса Харук Лесі Михайлівни щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] . Однак, їм повідомлено про необхідність звернення до суду із позовом про тлумачення згаданого заповіту, оскільки зі змісту заповіту, посвідченого 01.02.1991 р. головою виконавчого комітету Молодятинської сільської ради Петранюком К.В. та зареєстрованого за № 3 вбачається, що [PERSON] заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати на день її смерті і на що вона за законом матиме право, внукам - [PERSON] і [PERSON] . Однак в даному заповіті наявні розбіжності, а саме: зазначено спадкоємця - « [PERSON] », а в паспорті - [PERSON] , а також неможливо підтвердити факт родинних відносин позивачів [PERSON] та [PERSON] з спадкодавицею. Крім того у заповіті не зазначено частки спадкування спадкоємців за заповітом. Просять провести тлумачення заповіту, складеного [PERSON] на користь позивачів, посвідчений головою виконавчого комітету Молодятинської сільської ради Петранюком К.В. за № 3 від 01.02.1991 р., як про вираження волі спадкодавиці заповісти все своє майно, [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] в рівних частках. В судове засідання позивачі не з?явились, однак їх представник адвокат Чобанюк Максим Михайлович подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його та позивачів участі. Позов підтримав та просив задоволити. Представник Печеніжинської селищної ради подав до суду заяву в якій не заперечив щодо ухвалення рішення, яким провести тлумачення заповіту і дану справу розглянути без представника відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, враховуючи поді заяви сторін, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судом встановлено наступне. [INFO] в с.Молодятин Коломийського району Івано-Франківської області померла [PERSON] про що в книзі реєстрації актів про смерть 14.08.2003р. зроблено запис за № 17, що стверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого 14.08.2003р. Молодятинською сільською радою Коломийського району (а.с.17). Встановлено, що спадкодавиця [PERSON] склала 01 лютого 1991 року заповіт згідно якого заповіла все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати на день її смерті і на що вона за законом матиме право, внукам - [PERSON] і [PERSON] . Даний заповіт посвідчений головою виконавчого комітету Молодятинської сільської ради Петранюком Костянтином Васильовичем, і зареєстрований в реєстрі за № 3 (а.с.21-22). Згідно рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28 лютого 2024 року (справа №346/7653/23, провадження 2-o/346/52/24), заяву [PERSON] про встановлення факту належності заповіту задоволено. Встановлено факт належності заповіту, складеного від імені « [PERSON] », що посвідчений головою виконавчого комітету Молодянської сільської ради Петранюком Костянтином Васильовичем за №3 від 01.02.1991 року [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с.28-30). Як вбачається із довідки №439, виданої 20 грудня 2023 року старостою Молодятинського старостинського округу, спадкодавиця [PERSON] , [INFO] була зареєстрована одна, в [ADDRESS] (бувша Матросова) до дня смерті [INFO] , а/з №17 від 14.08.2003 р., і останній належали: приватизована земельна ділянка № [NUMBER] площею 0.2043 га. - для обслуговування житлового будинку і господарських споруд; земельна ділянка № [NUMBER] площею 0.3693 га. для ведення особистого підсобного господарства. Земельного паю немає. Заповіт від імені [PERSON] посвідчувався Молодятинською сільською радою за №3 від 01.02.1991 року (а.с.20). Відповідно до довідки №438, виданої 19 грудня 2023 року старостою Молодятинського старостинського округу, згідно рішення № 29 від 26.12.1991 р. в с.Молодятин, Коломийського району, Івано-Франківської області вулицю Матросова перейменовано на вулицю Незалежності (а.с.31). Після смерті [PERSON] , позивач [PERSON] , який діяв від свого імені та від імені позивача [PERSON] звернувся усно до приватного нотаріуса Коломийського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Харук Олесі Михайлівни, щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за вищезгаданим заповітом після смерті [PERSON] . Однак, листом нотаріуса від 12.04.2024р. № 76/01-16 роз яснено та рекомендовано позивачам надати відомості про досягнення між всіма спадкоємцями за спірним заповітом згоди щодо тлумачення тексту заповіту, а у разі їх відсутності - звернутися до суду в порядку цивілього судочинства із позовом про тлумачення даного заповіту так як у спірному заповіті наявні розбіжності, а саме: зазначено спадкоємця - « [PERSON] » в той час як у паспорті зазначено - [PERSON] , а також, що не можливо підтвердити факт родинних відносин [PERSON] та [PERSON] як внуків з спадкодавицею [PERSON] . Крім того у спірному заповіті не зазначено частки спадкування кожного із спадкоємців (а.с.23-24). Згідно до частини першої статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю, яке здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається (частини перша та друга статті 1234 ЦК України). Відповідно до статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов`язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. З огляду на зазначене, заповіт є одностороннім правочином. Відповідно до статті 1256 ЦК України, тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 ЦК України. Згідно із статтею 213 ЦК України, зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з`ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення. Отже, об`єктом тлумачення заповіту судом є виключно сам заповіт, складений зі слів та словосполучень, що утворюють його текст. Згідно до частини шостої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду в постанові від 18 квітня 2018 року в справі №753/11000/14-ц зазначив, що в частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення. Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів. Другим рівнем тлумачення (у разі якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину та з чого вони виходили при його виконанні. Третім рівнем тлумачення (при безрезультативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніше в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення. З правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеної в постанові від 30 липня 2020 року в справі №378/1160/15-ц вбачається, що тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Отже, суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача. Неточне відтворення в заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене, перш за все, неоднаковим використанням у ньому слів, понять та термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частин заповіту і змістом заповіту в цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача щодо долі спадщини. При цьому, частина друга статті 213 ЦК України, не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину при тлумаченні заповіту, не допускається і внесення змін у зміст заповіту, ураховуючи також, що заповіт - це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, яким вона відповідно до законодавства має право розпоряджатися на момент укладення заповіту. Тлумаченню підлягає зміст угоди або її частина у способи, встановлені статтею 213 ЦК України, тобто тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення неясностей та суперечностей у трактуванні його положень. Отже, тлумачення заповіту судом не повинно змінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпоряджання його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача. Аналіз зазначених вище обставин свідчить про те, що позивачі не можуть підтвердити волю спадкодавця про його спадщину як спадкоємців за заповітом іншим шляхом, як тлумачення заповіту судом. Вирішуючи питання тлумачення правочину судом враховується, що цивільне судочинство направлене на захист прав та інтересів громадян. Встановлені судом обставини, що підтверджуються письмовими доказами, підтверджують волю спадкодавця за заповітним розпорядженням на те, щоб спадкоємці-позивачі успадкували після її смерті майно. При встановлених обставинах, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. На підставі наведеного та ст.ст. 213, 328, 1216, 1218, 1223, 1233, 1236, 1256 ЦК України,

Outcome: approved