Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-25 00:00:00

Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 20.03.2013 року [PERSON] відкрила кредитний рахунок у вигляді кредитного ліміту, який в подальшому, зокрема 20.07.2023 року був збільшений до 43000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом та інших обов`язкових платежів, передбачених вищезазначеним кредитним договором. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами банку» складає між ним і банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Як вказує позивач, у порушення зазначених норм закону та умов договору відповідачка зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором у відповідачки [PERSON] станом на 13.12.2023 року виникла заборгованість - 49142,57 грн., яка складається з наступного: 38582,83 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 10559,74 - заборгованість за простроченими відсотками. На основі викладеного, позивач АТ КБ «Приватбанк» просить суд стягнути з відповідачки [PERSON] на його користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 20.03.2013 року у розмірі 49142,57 грн.; а такоє, позивач просить суд стягнути з відповідачки судовий збір у розмірі 2147,20 грн. В судове засідання представник позивача не з`явився, однак до його початку надав суду письмову заяву, згідно змісту якої вимоги позову підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Згідно спрямованих до суду письмових заперечень представник позивача вважає, що посилання відповідачки [PERSON] на те, що спірними кредитними коштами розпорядилась не вона, а якась інша стороння особа, не є підставою для невиконання нею взятих на себе за вищевказаним кредитним договором зобов`язань, враховуючи й те, що відповідачка самостійно повідомила третім особам її індивідуальні банківські дані. На основі викладеного, представник позивача просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, хоча неодноразово повідомлялась судом належним чином про дату, час та місце розгляду справи в суді, про причину своєї неявки суд не повідомила, а тому суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без її участі. При цьому, згідно спрямованого до суду відзиву відповідачка [PERSON] вказує, що спірними кредитними коштами розпорядилась не вона, а інші сторонні особи (шахраї). Вказує, що 30.01.2023 року їй зателефонувала працівниця служби безпеки АТ КБ «Приватбанк», яка представилась [PERSON] та повідомила, що з її кредитної картки №[NUMBER] відбувається незаконне зняття коштів у місті Києві, а також ствердила, що для припинення вищезазначеного незаконного списання коштів їй необхідно повідомити банку всі реквізити її банківських карток та її паспортні дані, на що вона погодилась, повідомивши зазначеній особі на ім`я [PERSON] вказану інформацію. Зауважує, що ПІН-код від своїх банківських карточок вона нікому не розголошувала. Стверджує, що після зазначених подій вона спробувала зайти у застосунок «Приват24», однак здійснити вхід в нього вона не змогла, оскільки пароль від «Приват24» був кимось змінений. Вказує, що змінивши пароль знову, їй таки вдалось увійти у свій «Приват24», де вона виявила, що з неї були списані всі її наявні на рахунках кошти. Стверджує, що після зазначених подій вона 30.01.2023 року зателефонувала на гарячу лінію АТ КБ «Приватбанк» та повідомила про зазначені шахрайські дії та про неправомірне списання з її карткових рахунків коштів, після чого її карткові рахунки були заблоковані представником банку, а також їй було повідомлено зазначеним представником банку, що зазначені кошти будуть повернуті їй протягом доби. Вказує, що про зазначені події вона одразу ж повідомила в поліцію. Вважає, що враховуючи вищевикладені обставини, в банку немає жодних правових підстав для стягнення з неї спірної заборгованості за кредитом. Крім цього, стверджує, що посилання позивача на те, що вона була ознайомлена з умовами та правилами надання кредиту є хибними, про що, на її думку, свідчить відсутність її підпису на відповідних умовах та правилах надання банком послуг з кредитування. А тому, відповідачка вважає, що в банку відсутні будь-які правові підстави для стягнення з неї заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 10559,74 грн. На основі викладеного, відповідачка [PERSON] просить суд відмовити в задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» в повному обсязі. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 12.01.2024 року було відкрито спрощене провадження у справі №727/13893/23 (провадження №2/727/132/24) за позовом АТ КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості; призначено судове засідання на 25 січня 2024 року. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, в тому числі спрямовані до суду сторонами процесуальні документи, вважає, що позовні підлягають до задоволення частково. Так, судом встановлено, що відповідачка [PERSON] відповідно до укладеного договору №б/н від 20.03.2013 року відкрила кредитний рахунок у вигляді кредитного ліміту, який в подальшому, зокрема 20.07.2023 року був збільшений до 43000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом та інших обов`язкових платежів, передбачених вищезазначеним кредитним договором, що серед іншого підтверджується анкетою-заявою (а.с.24), заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.25-39) та довідкою АТ КБ «Приватбанк» про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ім`я [PERSON] №0000003293142182 від 15.12.2023 року (а.с.22). На виконання умов вищевказаного кредитного договору банком було відкрито відповідачці відповідний кредитний рахунок та емітовано на ім`я відповідачки [PERSON] банківські картки типу «Універсальна GOLD», а саме: № [NUMBER] , дата відкриття - 03.11.2015 року, строком дії до січня 2018 року; перевипущена картка № [NUMBER] , дата відкриття - 08.11.2017 року, строком дії - до червня 2021 року; перевипущена картка № [NUMBER] , дата відкриття - 20.07.2021 року, строком дії - до травня 2025 року, що підтверджується довідкою АТ КБ «Приватбанк» №0000003293138135 від 15.12.2023 року (а.с.23). При цьому, згідно спрямованої до суду позивачем випискою за договором №б/н від 20.03.2013 року банком, у відповідності до умов вищевказаного кредитного договору, було надано у користування відповідачці [PERSON] вищезазначені кредитні кошти у вигляді кредитного ліміту в розмірі 43000,00 грн. (а.с.18-21). Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем було виконано належним чином свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором №б/н від 20.03.2013 року. Разом з тим, відповідно до спрямованого до суду розрахунку заборгованості за договором №б/н від 20.03.2013 року (а.с.10-17), вбачається, що заборгованість відповідачки [PERSON] за зазначеним кредитним договором станом на 30.11.2018 року становить 49142,57 грн., з яких 38582,83 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 10559,74 - заборгованість за простроченими відсотками (відповідно до ст. 625 ЦК України). При цьому, суд не погоджується з вищевказаними наданими банком розрахунками заборгованості відповідачки [PERSON] , виходячи з наступного. Так, за змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору; умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ КБ «Приватбанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив суд, окрім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути з відповідачки [PERSON] також заборгованість за прострочений кредит згідно зі статтею 625 ЦК України, посилаючись в цій частині на витяг з Тарифів банку та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в АТ КБ «Приватбанк» (а.с.39), які розміщені на сайті (https://privatbank.ua), та які є невід`ємною частиною вищевказаного кредитного договору. При цьому, наданим позивачем витягом з Умов та Правил надання батьківських послуг в АТ КБ «Приватбанк», які розміщені на сайті: https://www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог (а.с.39), визначено, зокрема: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування. Разом з тим, матеріали даної цивільної справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил розуміла відповідачка при підписанні вищезазначеного договору, а також те, що вона підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк» ознайомилась і погодилась саме з вищевказаними Умовами та Правилами, та те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати прострочених процентів за користування кредитними коштами у вказаному банком розмірі. Водночас, роздруківка із сайту позивача (а.с.40-57), на переконання суду, також не може бути належним доказом на підтвердження правомірності нарахування банком спірних процентів, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16 цс 15) і не спростовано позивачем при розгляді цієї справи. Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), а також у постанові Верховного Суду від 03.08.2022 року у справі № 156/268/21 (провадження № 61-17186 св 21). Проаналізувавши вищевикладене, суд вважає вірними посилання відповідачки [PERSON] на те, що в банку відсутні правові підстави для стягнення з неї заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 10559,74 грн. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з відповідачки [PERSON] підлягає стягненню на користь позивача АТ КБ «Приватбанк» тільки заборгованість за тілом кредиту, від якого слід відняти сплачені нею грошові кошти по простроченим відсотками у розмірі 1462,48 грн. (а.с.10-17), що становить 37120,35 грн. (38582,83 - 1462,48). Щодо твердження посилань відповідачки на те, що її кредитними коштами заволоділи інші особи (шахраї), то суд зазначає наступне. Так, відповідно до частини 1 статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Згідно частини 1 статті 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Відповідно до частини 1 статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. На підставі пунктів 2-4 частини 20 статті 38 Закону України «Про платіжні послуги», пунктів 136, 140 розділу VIІ Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою Правління Національного банку України № 164 від 29 липня 2022 року, користувач зобов`язаний зберігати та використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом; не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права. Користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем. До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача. З моменту повідомлення користувачем емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій лише у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІН - коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15, постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14-ц (провадження № 61-1856св17) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14-ц (провадження № 61-10469св18). Разом з тим, з досліджених судом наданих сторонами письмових доказів, а саме: витягу з ЄРДР №12023262020000417 від 30.01.2023 року (а.с.112, 117, 119), вбачається, що 30.01.2023 близько 16 год. 20 хв. невідома особа, зателефонувавши з номеру [NUMBER] , представившись працівником служби безпеки АТ КБ «Приватбанк», під приводом заблокування банківського рахунку, дізнавшись шляхом обману дані банківських карток № [NUMBER] та № [NUMBER] , належні громадянці [PERSON] , мешканки [ADDRESS] , заволоділа грошовими коштами у сумі 45100,00 грн. Зазначені обставини, викладені також представником позивача в спрямованих до суду письмових запереченнях (а.с.136-137, 164-165), які сформовані за результатами проведеної банком перевірки (а.с.149-156, 177-184), відповідно до якої вбачається, що клієнтка [PERSON] 30.01.2023 року о 18:28 год. звернулась на гарячу лінію банку (VRS) та повідомила, що їй зателефонувала (на її фінансовий номер телефону № [NUMBER] ) невідома особа жіночої статі (з телефону № [NUMBER] ), представившись при цьому представником служби безпеки банку і повідомила клієнтці, що по її картковим рахункам була спроба шахрайства. Нібито, для запобіганню подальших спроб, невідома запитала у клієнтки дані по картковому рахунку [NUMBER] , термін дії, cvv-код та іншу персональну банківську інформацію. Клієнтка визнає у розмові з оператором гарячої лінії, що самостійно повідомила дані по карткам, які просила невідома. Клієнтка зрозуміла що відбулися шахрайські дії по відношенню до неї тільки тоді, коли не змогла зайти у свій акаунт додатку «Приват 24», оскільки попередній пароль виявився недійсним. Зняття коштів відбувалось: 30.01.2023 року з 16:25:14 до 16:26:31, з банкомату САК29500 (ТЦ «МАЙДАН», м. Чернівці, просп. Незалежності, 1А), власник АТ КБ «Приватбанк», на загальну суму 20000,00 грн., на фото з банкомату індефікувати особу, що знімає грошові кошти неможливо; 30.01.2023 року з 16:30:36 до 16:32:16, з банкомату 1137 (ТЦ «МАЙДАН», м. Чернівці, просп. Незалежності, 2), власник АТ «ТАСКОМБАНК», на загальну суму 10000,00 грн.; 30.01.2023 року з 16:41:50 до 16:41:48, з банкомату А7203966 (м. Чернівці, вул. Михайлівська 2), власник АТ «ОТП БАНК», на загальну суму 15000,00 грн. Фото з банкоматів інших банків, в межах даної службової перевірки не доступні. За даними ПК «PAKLINE», зняття готівки відбувалось через «Google Рау», з коректним вводом пін-коду картки [NUMBER] , тому необхідність в будь-яких підтвердженнях відсутня. Після компроментації власних даних за картковими рахунками, які клієнтка [PERSON] самостійно повідомила невідомій особі, шахраї змінили пароль входу в «Приват24». За даними ПК «Adminka», пароль було змінено 30.01.2023 року о 16:21 год., з використанням коректного пін-коду карткового рахунку [NUMBER] і з не типового для клієнтки пристрою RMX3231|realm, що підтверджено даними ПК «login-monitoring». За даними ПК «ZMNPIN», змін пін коду до карткових рахунків клієнтки не відбувалось. За даними ПК «FINNUM» змін фінансового номеру телефону клієнтки не відбувалось. Таким чином було отримано повний доступ до акаунту «Приват24» клієнтки [PERSON] , що надало можливість проводити будь-які транзакції по картковим рахункам (а.с.149-156, 177-184). Проаналізувавши вищевикладені обставини, а також враховуючи пояснення самої [PERSON] , яка не заперечувала те, що вона надала реквізити своїх банківських карток, суд приходить до висновку, що вищезазначеними діями відповідачка сприяла втраті своїх грошових коштів, в тому числі й кредитних. При цьому, посилання відповідачки на те, що вона не розголошувала свій ПІН-код від карточки, на переконання суду, не має ніякого значення, оскільки остання не заперечувала розголошення нею інших банківських даних, до яких відноситься номер картки, її термін дії та cvv-код. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскільки відповідачка своїми діями сприяла втраті своїх грошових коштів, в тому числі й кредитних, то остання повинна в повній мірі відповідати за здійснені по її картковим рахункам платіжні операції. А тому позивач АТ КБ «Приватбанк», на переконання суду, має право на повернення зазначених спірних кредитних коштів в обсязі, що був визначений судом, а саме заборгованості за тілом кредиту в розмірі 37120,35 грн. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов АТ КБ «Приватбанк» до відповідачки [PERSON] про стягнення заборгованості слід задовольнити частково. Стосовно посилання відповідачки на те, що вона була ошукана шахрайськими діями невідомих осіб, то судом встановлено, що на даний час, внесені відповідні відомості до ЄРДР №12023262020000417 від 30.01.2023 року (а.с.112, 117, 119) та проводиться досудове розслідування з цього приводу. В межах даного кримінального провадження відповідачка вправі реалізувати своє право на подачу цивільного позову. Крім цього, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача АТ КБ «Приватбанк» підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволеним судом позовним вимогам, а саме судовий збір у розмірі 1622,00 гривень.

Outcome: partial