Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-09 00:00:00

12 вересня 2024 року позивач [PERSON] звернулась до Шишацького районного суду Полтавської області з позовом до [PERSON] про стягнення з останнього аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що проживаючи окремо від доньки, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Ухвалою Шишацького районного суду Полтавської області від 18 вересня 2024 року відкрито провадження та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін. Копію ухвали про відкриття провадження та позовної заяви\~ з додатками відповідач отримав 20 вересня 2024 року, що підтверджується відповідним поштовим повідомленням.\~ Заяв та клопотань, в тому числі заяв по суті справи, від сторін не надходило. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України розгляд справи проведено судом без повідомлення сторін за наявними матеріалами позовної заяви. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані позивачем докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. Сторони є подружжям. Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 10.10.2024 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , однак на момент розгляду справи законної сили воно не набуло. Від шлюбу сторони мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] від 15 липня 2020 року (а.с.13). З позовної заяви встановлено, що [PERSON] проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні. Відповідно до доводів позивача, які іншою стороною не спростовані, відповідач не надає фінансової допомоги в розмірі достатньому для забезпечення належних потреб доньки. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька, матері або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів судом поміж іншого враховується стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів. При визначенні розміру аліментів суд враховує вимоги щодо мінімального гарантованого розміру аліментів, який не може бути менший ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Згідно ч. 2. ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Заявлений позивачем розмір аліментів у вигляді 1/4 частини всіх видів доходів відповідача відповідає сталій судовій практиці. Доводи позовної заяви відповідачем не спростовані. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі п. 3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач при подачі до суду позову був звільнений від сплати судового збору. Відповідно до положень ч.ч. 1 та 6 ст. 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн. в зв`язку з повним задоволення ним позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved