Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з заявою про видачу обмежувального припису відносно [PERSON] . В обґрунтування заяви зазначила, що вона проживала разом з своїм чоловіком [PERSON] по [ADDRESS] , однак вже останній рік вона та їхні діти: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] постійно потерпають від домашнього насильства з боку чоловіка. Зокрема, [PERSON] вчиняє відносно неї фізичне насилля, завдає тілесних ушкоджень, висловлюється нецензурною лайкою, переслідує її, ходить за нею на роботу, дзвонить з погрозами, пише смс-повідомлення, в яких містяться погрози. Окрім того, [PERSON] вчиняє домашне насильство щодо їхніх дітей. [PERSON] створив нестерпне життя для завника та їхніх дітей, внаслідок чого, [PERSON] неодноразово зверталась до правоохоронних органів, з метою фіксації вказаних дій та вжиття щодо чоловіка відповідних заходів. 02.02.2023 року рішенням Івано-Франківського міського суду (справа № 344/1570/23 суддя Атаманюк Б.М.) було видано обмежувальний припис щодо [PERSON] 27.02.2023 року постановою Івано-Франківського міського суду (справа №344/2206/23 суддя Зеленко О.В.) було визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 173-2 КУпАП: 02.03.2023 року постановою Івано-Франківського міського суду (справа №334/2617/23 суддя Лазарів О.Б.) було визнано [PERSON] винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП. 20.04.2023 року постановою Івано-Франківського міського суду (справа №344/3121/23 суддя Зеленко О.В.) було визнано [PERSON] винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП. Також у провадженні Івано-Франківського міського суду перебувала кримінальна справа № 344/5452/23 суддя Руденко Д.М. про притягнення до кримінальної відповідальності [PERSON] за вчинення кримінального проступку передбаченого ст. 390-1 КК України. Однак по даній справі [PERSON] звільнили від кримінальної відповідальності через примирення. [PERSON] обіцяв не вчиняти більше протиправних дій щодо неї та їхніх дітей. Протягом всього часу [PERSON] систематично вчиняв домашне насильство різного характеру, яке проявлялось у погрозах, побоях, словесних конфліктах, нанесення тілесних ушкоджень дітям та мало для заявниці заподіяння моральної та матеріальної шкоди. Особливо моральної шкоди зазнали діти, що підтверджується психологічними характеристиками психоемоційного стану дитини та сімейних відносин. 14.09.2024 року заявниця була змушена викликати поліцію. Відтак, було складено тимчасовий заборонний припис, яким було заборонено в будь-який спосіб контактувати із постраждалою особою строком на 10 днів. Проте, [PERSON] порушив виконання вказаного припису, продовжував погрожувати заявниці, надсилати повідомлення з нецензурними словами, внаслідок чого вона викликала поліцію. За результатами звернення було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №083862 за невиконання тимчасового заборонного припису. Оскільки протиправні насильницькі дій відносно неї та дітей продовжуються і надалі, вона змушена звернутися за захистом до суду. Вважає що вона є особою, яка зазнала домашнього насильства. Таким чином, [PERSON] вчиняє насильство щодо заявниці протягом тривалого часу, не зважає на заходи вжиті поліцією і судом. Після кожного рішення суду він і надалі погрожує їй розправою та впевнений у своїй безкарності. Його агресія щоразу посилюється. Зважаючи на це вона переконана, що вірогідність продовження та повторного вчинення насильства [PERSON] щодо неї, а також настання тяжких наслідків для її здоров`я є дуже високою, і тому звертається до суду з заявою про видачу обмежувального припису, оскільки попередні заходи вжиті поліцією та судом до кривдника виявились неефективними та не захистили її від насильства. З метою забезпечення дієвості та ефективності способу захисту від повторного вчинення домашнього насильства просить суд видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , на строк 6 (шість) місяців яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити [PERSON] перебувати в місці проживання (перебування) [PERSON] та дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ; заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори (в тому числі надсилати смс повідомлення, спілкуватись за допомогою соціальних мереж) з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто та через третіх осіб; заборонити [PERSON] наближатись до [PERSON] на розумну, щодо відповідних обставин, відстань; заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці невідомому [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватись з нею. Заявник та її представник в судовому засіданні підтримали подану заяву та просили задовольнити вимоги заяви. Так, заявник суду пояснила, що протягом останнього року її донька [PERSON] , [INFO] , проживає з бабусею [PERSON] . Її чоловік [PERSON] висловлювался нецензурною лайкою, штовхав та бив її, переслідує її та приходить до неї на роботу. На даний час вона з дітьми проживає у своєї матері [PERSON] . Заінтересована особа в судове засідання не з`явився. Представник заінтересованої особи в судовому засіданні зазначила, що заявником не підтверджено вчинення [PERSON] жодних протиправних дій щодо неповнолітніх дітей. Так, 14.09.2024 року [PERSON] викрала у [PERSON] гроші та ключі від квартири. За даним фактом [PERSON] звернувся до правоохоронних органів.Крім того, на даний час подано позов про розірвання шлюбу. Заслухавши пояснення заявника та її представника, представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом. Відповідно до приписів ч. ч. 1, 2 ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд розглядає справу про видачу обмежувального припису не пізніше 72 годин після надходження заяви про видачу обмежувального припису до суду. В судовому засіданні встановлено, що станом на час звернення до суду сторони є подружжям. Згідно копії психологічної характеристики психоемоційного стану дитини та сімейних відносин [PERSON] , [INFO] , виданої Центром психологічної допомоги дітям «Серденько» від 26.01.2023 р., за результатами діагностичного дослідження, станом на 26.01.2023 р., спостерігається пригнічений психоемоційний стан дитини, дитина виявляє бажання уникати батька та боїться зустрічатися із ним, бажання спілкуватися не виявляє (а.с.21-24). Згідно копії психологічної характеристики психоемоційного стану дитини та сімейних відносин [PERSON] , [INFO] , виданої Центром психологічної допомоги дітям «Серденько» від 26.01.2023 р., за результатами діагностичного дослідження, станом на 26.01.2023 р. спостерігається збуджений психоемоційний стан дитини. Конфліктні ситуації у сім`ї, агресивна поведінка батька до матері виступають факторами стресоутворюючої обстановки (а.с.25-28). Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02.02.2023 року видано обмежувальний припис [PERSON] , в якому визначено тимчасові обмеження, а саме: заборонено [PERSON] , на строк 1 (один) місяць, перебувати в місці проживання (перебування) [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , за адресою [ADDRESS] ; заборонено [PERSON] , на строк 1 (один) місяць, вести листування, телефонні переговори (в тому числі надсилати смс повідомлення) з [PERSON] або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонено [PERSON] , на строк 1 (один) місяць, особисто і через третіх осіб розшуковувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці невідомому [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею (а.с.9-11). Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27.02.2023 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 173-2, ч.1 ст. 173-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення: за ч.1 ст.173-2 КУпАП накладено адміністративне стягнення - штраф в розмірі 10 (десять) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому виразі становить 170 (сто сімдесят) гривень; за ч.1 ст.173-2 КУпАП накладено адміністративне стягнення - штраф в розмірі 10 (десять) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому виразі становить 170 (сто сімдесят) гривень. На підставі ст.36 КУпАП визначити [PERSON] остаточне адміністративне стягнення - штраф в розмірі 10 (десять) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому виразі становить 170 (сто сімдесят) гривень (а.с.12-13, 14). Із зазначеної постанови вбачається, що 08.01.2023 близько 09 год. 30 хв. по [PERSON] вчинив домашнє насильство фізичного характеру відносно малолітньої доньки [PERSON] , внаслідок чого остання зазнала фізичного болю. Крім того, 14.01.2023 о 13 год. 50 хв. [PERSON] вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно дружини [PERSON] , чим порушив тимчасовий запобіжний припис серії АА № 300605 від 12.01.2023, терміном на 5 днів. Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02.03.2023 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173-2 ч.1 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) грн. Із зазначеної постанови вбачається, що [PERSON] 21 січня 2023 року, близько 19-00 год., вчинив домашнє насильство економічного характеру відносно своєї дружини [PERSON] , а саме обмежував її у користуванні телефоном і не випускав з помешкання. [PERSON] свою вину у вчиненому правопорушенні, передбаченому ст.173-2 ч.1 КУпАП, визнав повністю (а.с.15-17). Постановою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20.04.2023 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення - штраф в розмірі 10 (десять) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в грошовому виразі становить 170 (сто сімдесят) гривень. Із зазначеної постанови вбачається, що [PERSON] вчинив домашнє насильство, за наступних обставин: 01.02.2023 близько 02 год. 00 хв. перебуваючи в [PERSON] вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно дружини [PERSON] (а.с.18-19,20). Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30.05.2023 року визнано за [PERSON] право власності на 1\\2 частку квартири [ADDRESS] . 14.09.2024 року старшим інспектором СПДМ Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області Гавришем щодо [PERSON] винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника №639948, у зв`язку зі скоєнням ним домашнього насильства психологічного характеру, зокрема 14.09.2024 року о 05.00 год. [PERSON] за адресою: [ADDRESS] вчинив домашнє насильство психологічного та фізичного характеру відносно дружини, висловлювався нецензурною лексикою, погрожував розправою, а також штовхав, чим спричинив фізичну біль [PERSON] . Із зазначеного припису вбачається, що стосовно кривдника застосовано заходи термінового заборонного припису у вигляді заборони у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Терміновий заборонний припис стосовно кривдника винесений строком на 10 діб, з 09.20 год. 14.09.2024 року до 09.20 год. 24.09.2024 року (а.с.29). 14.09.2024 року щодо [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД №083862 про вчинення ним ч.2 ст.173-2 КУпАП, а саме 14.09.2024 року щодо [PERSON] було складено терміновий заборонний припис строком на 10 діб до 24.09.2024 року до 09.20 год. в будь який спосіб спілкуватись із своєю дружиною [PERSON] та [PERSON] зателефонував своїй дружині про що свідчить відео на телефон з погрозами, конфліктом та дзвінками, які були 14.09.2024 року о 13 год.17 хв. Потерпілою є [PERSON] (а.с.30). Зазначені обставини також підтверджуються дослідженим судом відеозаписом. 22.09.2024 року видано терміновий заборонний припис стосовно кривдника [PERSON] №639977 з якого вбачається, що [PERSON] вчинив домашнє насильство психологічного, фізичного та економічного характеру відносно [PERSON] , зокрема про те, що 22.09.2024 року о 14 год. 20 хв. [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що виражалося в ображанні [PERSON] нецензурною лайкою, забороняв зайти в помешкання, шаправ та штовхав, чим спричинив фізичну біль. Зазначені обставини також підтверджуються дослідженим судом відеозаписом. Розділом IV глави 13 Цивільного процесуального кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно ч 2 ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: 1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 28.04.2020 року винесеній за результатами розгляду справи № 754/11171/19. Верховний Суд у постанові від 14.01.2020 року винесеній у справі № 754/6995/19 зазначає, що під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Відповідно до ч.1 ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Як наголошує ч.2 ст.27 Конституції України кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань. Відповідно до п.1 ч.1 ст.21 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» постраждала особа має право на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Стаття 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплює одну з фундаментальних цінностей демократичного суспільства. Вона категорично забороняє без будь-яких винятків катування, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження та покарання без огляду на обставини чи поведінку потерпілого, що висвітлюється у рішенні ЄСПЛ «A.V. v. Ukraine», n. 68177, «Enea v. Italy» [GC], n. 55182, «Idalov v. Russia» [GC], 91183. Практика Європейського суду з прав людини у рішенні «Ireland v. the UK», наголошує на тому, що таке, що принижує гідність, поводження або покарання передбачає знущання, які мають викликати у жертви почуття страху, страждання і почуття власної неповноцінності, а також принизити її гідність. Відповідно до прецедентної практики ЄСПЛ висловленої у рішеннях «Kudla v Poland» [GC], n. 92237, «Козинець проти України», n. 52, «Лабіта проти Італії», n. 120, «Чембер проти Росії», n. 49244, поводження є «нелюдським», якщо, крім іншого, воно було умисним, застосовувалось впродовж кількох годин поспіль і призводило або до справжніх тілесних ушкоджень, або до гострих фізичних чи душевних страждань. Стаття 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує існування у внутрішньому праві засобів, які надають можливість скористатися правами і свободами, закріпленими в Конвенції, незалежно від того, як вони подані в національній правовій системі. Це положення вимагає, щоб відповідний внутрішній орган вивчив зміст скарги, яка базується на Конвенції, та забезпечив необхідне виправлення порушеного права. Рішення Європейського суду з прав людини «Chahal v. the UK», n. 145. Положеннями ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Положеннями ст. 350-6 ЦПК України визначено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та наведені норми чинного законодавства України, суд приходить до висновку про те, що заявник обґрунтовано звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису і її права мають бути захищенні судом шляхом видачі відповідного обмежувального припису, оскільки заявник дійсно є постраждалою особою від домашнього насильства, а її кривдником є заінтересована особа [PERSON] . В той же час, заявником не доведено, а судом не встановлено вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо своїх неповнолітніх дітей. Притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства мало місце в 2023 році до застосування судом за рішенням суду від 02.02.2023 року тимчасових обмежень. На підставі досліджених доказів, а саме: відеозаписів, термінового заборонного припису стосовно кривдника №639948 від 14.09.2024 року, та термінового заборонного припису стосовно кривдника №639977 від 22.09.2024 року, які підтверджують факт застосування психологічного та фізичного насильства щодо [PERSON] , суд приходить до висновку, що існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, і такі ризики є реальними. Тож, у відповідності до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінюючи сам вид насильства, ризики, тобто вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання наслідків його вчинення, та встановлених судом обставин, суд вважає за необхідним задовольнити заяву частково, визначити захід тимчасового обмеження прав та та покласти на заінтересовану особу наступні обов`язки на строк 1 (один) місяць, а саме: - заборонити [PERSON] вести листування, телефонні переговори з [PERSON] або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; - заборонити [PERSON] особисто і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею. В той же час суд вважає, що покладення на заінтересовану особу обов`язків: заборони перебувати в місці проживання (перебування) постраждалої особи та заборони наближатись до постраждалої особи на розумну, щодо відповідних обставин, відстань, не можуть бути застосовані, оскільки адреса проживання заявника та заінтересованої особи є їхньою спільною сумісною власністю та є єдиним житлом заінтересованої особи. В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. На підставі Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»,

Outcome: partial