Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-29 00:00:00

[PERSON] , з урахуванням поданої до суду 08.07.2024 заяви про зменшення позовних вимог, звернулася до суду із позовом до ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа воєнна іншуранс груп», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача: [PERSON] , фізична особа-підприємець [PERSON] , у якому просила стягнути з відповідача страхове відшкодування у сумі 21101,06 грн, судові витрати на проведення експертизи, витрати по сплаті судового збору, 10 грн комісії при оплаті судового збору, 40000 грн витрат на надання правової допомоги. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29.12.2020 на автодорозі М-19 Доманове-Тереблече, керуючи транспортним засобом марки MAN 23/403 д.н.з. [NUMBER] з причепом бортовим марки FRUEHAVF ANCR 18 д.н.з. [NUMBER] , який належить ФОП [PERSON] , водій [PERSON] здійснив наїзд на огорожу будинку [PERSON] , чим було завдано їй майнової шкоди. Цивільно-правова відповідальність власника вказаного транспортного засобу була застрахована у страховика ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа воєнна іншуранс груп». Згідно полісу АР 0735622 страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду завдану майну на одного потерпілого становить 130000 грн. Після вказаного страхового випадку між сторонами відбувалось листування щодо виплати [PERSON] страхового відшкодування, однак, запропонована страховиком сума у 7121,68 грн або 5934,73 грн не влаштовувала позивача, у зв`язку з чим вона просила провести експертизу для визначення майнової шкоди, чого відповідачем проведено не було, виплати страхового відшкодування також не було. В межах розгляду даної справи у суді було проведено експертизу для визначення реального розміру завданої позивачу матеріальної шкоди, з урахуванням висновків якої позивач просить стягнути з відповідача страхове відшкодування у сумі 21101,06 грн. Ухвалою судді Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 14.12.2022 позовну заяву було залишено без руху. Після усунення позивачем недоліків позовної заяви ухвалою суду від 03.01.2023 відкрито провадження у справі, постановлено справу розглядати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання у справі. 30.01.2023 на електронну пошту суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому вказано про те, що ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа воєнна іншуранс груп» просить відмовити у позові, оскільки впродовж одного року з моменту скоєння ДТП позивачем не було подано відповідачу заяви про страхове відшкодування шкоди, заподіяної її майну, що відповідно до пункту 37.1.4 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування. Із позовною заявою до суду позивач звернулась із пропуском річного строку з моменту ДТП. Також, при визначенні розміру позовних вимог позивачем не враховано розмір франшизи 2600 грн, на яку завжди зменшується страхове відшкодування згідно статті 12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також не враховано вимоги пункту 36.2 статті 36 вказаного закону щодо зменшення розміру оціненої шкоди на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. 21.03.2023 представником позивача було подано до суду відповідь на відзив, у якій він вказує на те, що доводи відповідача про наявність підстави для відмови у здійсненні страхового відшкодування позивачу через неподання [PERSON] впродовж року з моменту ДТП заяви про здійснення страхового відшкодування є помилковими, оскільки в день скоєння ДТП 29.12.2020 відповідач був поінформований про страховий випадок, надалі після винесення 15.01.2021 Тернопільським міськрайонним судом постанови, якою [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, позивач звернулась до відповідача, на що їй було запропоновано до відшкодування суму 5934,73 грн, з якою вона не погодилась та просила провести експертизу для визначення реальної суми завданої їй майнової шкоди. Впродовж року з моменту ДТП між позивачем через її представника адвоката Чорняка М.П. та відповідачем здійснювалось листування щодо узгодження суми страхового відшкодування. Поведінка позивача була добросовісною, вказувала на бажання отримати страхову виплату, що враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 у справі №147/66/17 вказує на обґрунтованість позовних вимог. Ухвалою суду від 24.04.2023 було задоволено клопотання представника позивача та призначено у справі\~судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставлено питання: Яка вартість ремонтно-будівельних робіт, проведення яких необхідне для усунення пошкоджень паркана та воріт, розташованих за адресою: [ADDRESS] , завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 29.12.2020? Проведення експертизи доручено експертам Тернопільського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, провадження у справі на час проведення експертизи зупинено. 22.12.2023 на виконання ухвали суду від 24.04.2023 до суду надійшов висновок експерта за результатами проведеної будівельно-технічної експертизи №527/23-22 від 29.11.2023. Ухвалою суду від 02.01.2024 поновлено провадження у цивільній справі та призначено судове засідання. 12.03.2024 на електронну пошту суду, 18.03.2024 поштовим відправленням до суду від представника відповідача надійшли додаткові пояснення, у яких зазначено такі ж як у відзиві на позов доводи щодо відсутності підстав для виплати страхового відшкодування позивачу через неподання нею впродовж року з моменту ДТП заяви про страхове відшкодування, незважаючи на неодноразове повідомлення відповідачем позивача про необхідність подання такої заяви та наслідки її неподання. Крім того, зазначено, що з урахуванням отриманого висновку експерта, розмір позовних вимог має обмежуватися сумою 14984,22 грн, тобто від розміру матеріального збитку 21106,06 грн слід відняти суму податку на додану вартість та франшизу. Також зазначено, що заявлена сума витрат на правову допомогу 40000 грн є явно завищеною, не додано доказів на підтвердження їх реальності, а тому представником відповідача заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами до 5000 грн. У задоволенні позовних вимог представник відповідача просить відмовити. 05.03.2024\~та 08.07.2024\~представником позивача\~було подано\~до суду\~заяви про\~зменшення позовних\~вимог,\~згідно останньої\~просив суд:стягнути з відповідача страхове відшкодування у сумі 21101,06 грн, судові витрати на проведення експертизи, витрати по сплаті судового збору, 10 грн комісії при оплаті судового збору, 40000 грн витрат на надання правової допомоги. 31.07.2024 через систему «Електронний суд» представником відповідача було подано заперечення, у яких зазначено такі ж доводи, що і у додаткових поясненнях, заявлено про зменшення розміру витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, до 5000 грн. Ухвалою суду від 11.09.2024 було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та її представник у судове засідання не з`явились, від представника позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та її представника. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, однак у заявах по суті справи заявляв клопотання про розгляд справи за його відсутності. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача: [PERSON] та фізична особа-підприємець [PERSON] у судове засідання не з`явились, однак подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до частини другої статті 247 КПК України. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини. Постановою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.01.2021 у справі №607/49/21 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави у розмірі 340 грн. Згідно із вказаною постановою правопорушник [PERSON] 29.12.2020 о 00 год 30 хв. на а/д М19 Доманове-Тереблече, керуючи транспортним засобом марки «МАN23/403», д.н.з. [NUMBER] з причепом бортовим марки «FRUEHAVF ANCR 18 д.н.з. [NUMBER] , не був уважним, не вибрав безпечної швидкості руху, не стежив за дорожньою обстановкою та здійснив з`їзд з дороги та з`їхав в кювет і вантаж, який здійснював перевезення пошкодив огорожу [PERSON] . Внаслідок ДТП транспортному засобу та огорожі завдано матеріальних збитків. Вказаними діями [PERSON] порушив вимоги п.п. 2.3Б, 10.1, 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність, згідно статті 124 КУпАП. На момент ДТП згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/0735622 транспортний засіб «МАN 23/403» реєстраційний номер [NUMBER] був застрахований страхувальником [PERSON] в ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа воєнна іншуранс груп», строк дії з 09.12.2020 по 08.12.2021, страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю, складає 260000 грн, за шкоду, заподіяну майну, складає 130000 грн, франшиза - 2600 грн. Транспортний засіб причеп «FRUEHAVF ANCR 18 д.н.з. [NUMBER] згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/0735619 був застрахований на аналогічних умовах. Із матеріалів справи слідує, що 18.06.2021 листом вих.№76 та 20.10.2021 листом вих.№116 відповідач повідомляв позивача про те, що за наслідками ДТП, яка мала місце 29.12.2020 та в результаті якої було пошкоджено паркан житлового будинку, що належить [PERSON] , оскільки автомобіль МАN 23/403» реєстраційний номер [NUMBER] був застрахований за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/0735622 від 08.12.2020, ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа воєнна іншуранс груп» розпочато страхове розслідування. Відповідач просив надати копію паспорта та ІПН на ім`я [PERSON] та заяву про виплату страхового відшкодування. Відповідач листом вих.№105 від 17.09.2021 у відповідь на заяву позивача від 23.07.2021 щодо надання копії звіту про належну оцінку вартості матеріальних збитків, що виникли внаслідок ДТП, повідомив про можливість звернення до представника відповідача у м.Тернопіль. Листом від 11.10.2021 вих.№10302 відповідач повідомляв представника позивача про необхідність подання заяви про страхове відшкодування. Як слідує із заяви позивача від 26.10.2021, яка адресована відповідачу, у ній вказано про те, що після отримання звіту №24100 про незалежну оцінку вартості матеріальних збитків, що виникли внаслідок ДТП, позивач із ним не погоджується та просить призначити та провести додаткову експертизу з визначенням майнової шкоди. Відповідач листом вих.№119 від 15.11.2021 у відповідь на заяву позивача від 26.10.2021 повідомив, що ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа воєнна іншуранс груп» було замовлено визначення вартості матеріального збитку у ТОВ ЕАК «Фаворит», вказано на необхідність подання заяви про страхове відшкодування та копії паспорта та ІПН на ім`я [PERSON] . Відповідно до Звіту №24100 від 06.01.2021 про незалежну оцінку вартості матеріальних збитків, що виникли внаслідок ДТП, металевий паркан та ворота, розташовані за адресою: Тернопільська обл., м. Теребовля, вул.Князя Василька, буд.42, проведеного ТОВ «ЕАК «Фаворит», вартість матеріального збитку складає 7121,68 грн, в тому числі ПДВ або 5934,73 грн без ПДВ. На підставі ухвали суду від 24.04.2023 була проведена у даній справі будівельно-технічна експертиза. Згідно висновку експерта №527/23-22 від 29.11.2023 вартість ремонтно-будівельних робіт по відновленню пошкодження паркана та воріт розташованих за адресою: [ADDRESS] , завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 29.12.2020 включаючи вартість будівельних матеріалів станом на день дослідження, згідно розрахунку вартості будівельних робіт (Додаток №1) становить: 30951,98 грн. Величина матеріальної шкоди становить 21101,06 грн, де 8597,43 грн вартість робіт; 10329,67 грн вартість матеріалів; 206,57 грн вартість машин і механізмів; (100%-15%) : 100% - коефіцієнт врахування фізичного зносу матеріалів; 1,2 ПДВ (20%). До спірних правовідносин суд застосовує наступні правові норми. Згідно частини першої статті 16 Цивільного кодексу України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті\~999 ЦК України\~законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним\~Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено,\~ що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття\~5\~Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Таким чином, страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки. Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зокрема, правила відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені у статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з пунктом 22.1 якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Статтею 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого. У даному випадку 29.12.2020 сталась ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу MAN 23/403 д.н.з. [NUMBER] , внаслідок якої страховик за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа воєнна іншуранс груп» в межах страхової суми за шкоду заподіяну майну (130000 грн) згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/0735622 є відповідальною особою за завдані позивачу збитки. Вказане не оспорюється сторонами. \~Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови страховиком (страховою компанією) у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, зокрема, неподання потерпілою особою заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП. Саме на порушення позивачем вказаної норми зазначає представник відповідача. Однак, суд з цього приводу суд зазначає наступне. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі №147/66/17 зроблено висновки про те, що підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону № 1961-IV визначає наслідком пропуску потерпілою особою річного строку подання заяви до страховика про страхове відшкодування, право страховика на відмову у виплаті регламентних виплат.\~\~\~Разом з тим, ані Закон №1961-IV, ані ЦК України, ані будь-який інший закон не передбачає в цьому випадку припинення взагалі права потерпілою особи на отримання відшкодування або на задоволення позову.\~\~\~\~\~Крім того, немає підстав вважати, що річний строк звернення з заявою про виплату страхового відшкодування є спеціальним строком позовної давності, передбаченим статтею 258 ЦК України, оскільки це суперечить змісту зазначеної норми, яка не передбачає встановлення спеціальної позовної давності в інших випадках, ніж випадки, передбачені в цій норми.\~\~\~\~З огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат\~взагалі.\~\~\~\~Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності. \~\~Відтак, аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку,\~має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності. Судом встановлено, та не заперечується сторонами, що впродовж одного року з моменту скоєння ДТП позивач, яка є потерпілою особою, дійсно не подала відповідачу заяви про страхове відшкодування встановленого зразка, однак протягом вказаного строку між позивачем та відповідачем неодноразово здійснювалась переписка, із якої слідує, що [PERSON] бажала отримати страхове відшкодування, однак не погоджувалась із його сумою. При цьому, страховик неодноразово вказував на необхідність подання копії паспорту та ІПН на ім`я [PERSON] , яка жодним чином не фігурує у вказаних правовідносинах. Застосування підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» можливе у тому випадку, якщо потерпіла особа протягом річного строку взагалі не зверталася до страховика щодо страхового відшкодування. Враховуючи, що поведінка позивача, пов`язана з отриманням страхового відшкодування була добросовісною, оскільки остання в межах річного строку неодноразово зверталась до страховика щодо страхового відшкодування та узгодження його розміру (23.07.2021, 26.10.2021), час настання ДТП 29.12.2020 та дату подачі позову до суду 09.12.2022, суд приходить до висновку, що позивач звернулась до суду з вимогою виплати страхового відшкодування в межах загального трирічного строку позовної давності, і вказана вимога є підставною. Згідно статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно з п.31.1 ст.31 Закону України\~«Про обов`язкове страхування цивільно-правову відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~розмір шкоди, пов`язаної з пошкодженням чи фізичним знищенням дороги, дорожніх споруд та інших матеріальних цінностей, визначається на підставі аварійного сертифіката, рапорту, звіту, акта чи висновку про оцінку, виконаного аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства. Відповідно до положень п.36.1 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик,

Outcome: partial