Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-02 00:00:00

01.07.2024 позивач звернулась до Фрунзенського районного суду м. Харкова з вказаною позовною заявою, в обґрунтування позову зазначено, що 24.09.2011 між сторонами укладено шлюб, від шлюбу сторони мають дитину [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя не склалось через несумісність характерів, на даний час вони проживають окремо та в різних містах, син проживає з матір`ю. Шлюб розпався остаточно і примирення неможливе. Відповідач не добровільно не надає допомогу на утримання дитини, хоча є працездатним, інших дітей та утриманців немає. У зв`язку з чим позивач просить розірвати шлюб, залишити прізвище « [PERSON] », стягнути з відповідача аліменти на дитину у розмірі 1\\4 частини від усіх видів доходу (заробітку) але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 03.07.2024 ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова цивільну справу передано до Дзержинського районного суду м. Харкова за підсудністю. 06.08.2024 протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано в провадження судді Семіряд І.В. На виконання вимог ч. 6,8 ст. 187 ЦПК України судом, 07.08.2024, направлено запит до Єдиного демографічного реєстру, з відповіді №728497 від 07.08.2024 вбачається, що за [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] . 08.08.2024 ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова відкрито спрощене провадження у справі, призначено судове засідання. Від представника позивача [PERSON] адвоката Гайдай О.М. надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, просила позов задовольнити, не заперечувала проти заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Суд вважає, що підстав для відкладення розгляду справи немає, оскільки наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення рішення, адже основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, на підставі наявних у справі письмових доказів, та за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що не суперечить положенням ст.280 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено та з матеріалів справи вбачається те, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстровано 24.09.2011 у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Каховка Каховського міського управління юстиції Херсонської області, актовий запис №160. Сторони від шлюбу мають дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис 4710. Згідно ч.2\~ст.104 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до приписів ст.112 СК України, при розгляді справ про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, оскільки подальше спільне життя неможливе. Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться, почуття любові, поваги та взаєморозуміння між подружжям втрачені, тому примирення сторін неможливе, так як позивач посилаються на неможливість поновлення шлюбних відносин. Згідно ч. 3\~ст. 105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Відповідно до\~статті 113 СК України\~особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. При реєстрації шлюбу прізвище змінювалось позивачем, нею висловлено бажання надалі іменуватись прізвищем « [PERSON] ». Таким чином, оцінюючи наведені докази, суд приходить до висновку про можливість розірвати шлюб між сторонами. Як зазначено у позовній заяві, позивач самостійно не може матеріально забезпечити дитину всім необхідним для повноцінного розвитку та навчання. Відповідач у добровільному порядку матеріальну допомогу не надає. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XII (78912) від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ст. 181 СК України передбачено, що способи\~виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За правилами ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне\~значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначені розміру аліментів судом враховано, що позивач самостійно матеріально утримує дитину, що дитина потребує значних витрат, для забезпечення повноцінного розвитку. Також судом враховано, що відповідач не має інших утриманців. Отже, відповідач, який є працездатною особою, не позбавлений можливості вжити заходів, спрямованих на збільшення своїх доходів, зобов`язаний та має можливість надавати матеріальну допомогу дитині, яка потребує постійних матеріальних витрат. Системно аналізуючи норми матеріального права та надані сторонами докази, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості,\~з урахуванням положень\~ст.182 СК України, враховуючи фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме аліменти підлягають стягненню з відповідача у розмірі 1\\4 частини від усіх видів доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За вимогами ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачену сума судового збору у розмірі 1211,20 грн (за позовну вимогу про розірвання шлюбу) та 1211,20 грн у дохід Держави (за позовну вимогу про стягнення аліментів). На підставі викладеного, ст. 75,76,104, 105, 110-114 СК України і

Outcome: approved