Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-02 00:00:00

07.02.2024 року позивач звернулась до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з даним позовом, посилаючись на наступні обставини. 14.07.2000 року позивач уклала шлюб з [PERSON] . Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22.11.2010 року шлюб між сторонами було розірвано. У період шлюбу з відповідачем за спільні кошти було придбано нерухоме майно, яке зареєстровано на ім`я відповідача та складається з: житлового будинку з господарськими побудовами, що знаходяться в [ADDRESS] (на теперішній час [ADDRESS] ), та земельної ділянки площею 0,15 га, що знаходиться за тією ж адресою та надана для обслуговування житлового будинку. Вирішити спір в досудовому порядку у позивача немає можливості, оскільки після розлучення відповідач забрав всі свої речи, виїхав з будинку та не виходить на зв`язок з нею. Усі питання, пов`язані з утриманням спірного будинку, вирішує позивачка, проте не може здійснити розподіл особових рахунків по комунальним платежам, оскільки право власності на спірне майно зареєстровано на відповідача. З цих же підстав позивачка не може користуватись послугами компаній ДТЕК «Дніпрообленерго» та ПАТ «Дніпрогаззбут» у разі виникнення аварійних ситуацій, а також не може присвоїти кадастровий номер земельній ділянці для сплати земельного податку. Отже, у позивача виникла необхідність документального оформлення права власності на частку в спільному майні подружжя з метою врегулювання питань утримання нерухомого майна. З цих підстав просить суд визнати за нею право власності на частину житлового будинку з господарськими побудовами та земельну ділянку площею 0,15 га, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 06.03.2024 року відкрито провадження по справі, постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику сторін). Сторони належним чином були повідомлені про розгляд справи в суді, шляхом надсилання на адреси їх реєстрації копії ухвали про відкриття провадження, а для відповідача також копії позову з додатками. Позивач додаткових заяв або клопотань на адресу суду не направила. Відповідач повідомлявся про розгляд справи належним чином, про що свідчить конверт (а.с.25), який повернувся на адресу суду у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою. Відзиву на адресу суду у встановлений законом строк не надіслав. Ухвала про відкриття провадження у відповідності до ч. 8 ст. 128, ч. 1 ст. 131 ЦПК України, вважається доставленою. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Згідно ч. 8\~ ст. 178 ЦПК України \~у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2\~ ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1\~ ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. На підставі ч.1\~ ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності до\~ ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно\~ ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як встановлено судом, 14.07.2000 року позивач уклала шлюб з відповідачем, про що свідчить свідоцтво про одруження серії [NUMBER] , видане 14.07.2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Орджонікідзевської міської ради Дніпропетровської області (а.с.5). Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22.11.2010 року даний шлюб було розірвано (а.с.6). У період шлюбу подружжям було придбано домоволодіння з господарчими побудовами, що розташовано за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу від 16.10.2000 року, посвідченим приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Гульбандян Л.В. та зареєстрованим в реєстрі за №4754 (а.с.7). Згідно з даним договором, [PERSON] придбав житловий будинок з господарчими побудовами, що розташований в [ADDRESS] , та який складається з: житлового будинку А глинобитного, обкладеного цементною плиткою, розміром житлової площі 35,5 кв.м.; літньої кухні Б глинобитної, обкладеної цементною плиткою; сараю В, глинобитного, обкладеного цементною плиткою; сараю цегляного Г; гаража шлакоблочного Д, сараю шлакоблочного Е; сараю шлакоблочного Ж; підвалу цегляного З, вбиральні дощатої К, споруджень. Крім того, відповідно договору купівлі продажу земельної ділянки від 16.10.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Нікопольського районного нотаріального округу Гульбандян Л.В. та зареєстрованого в реєстрі за №4756, [PERSON] була придбана земельна ділянка площею 0,15 га, що знаходиться в [ADDRESS] надана для обслуговування житлового будинку (а.с.8). Вирішуючи по суті даний спір, який виник між сторонами, щодо поділу майна подружжя, суд виходить з того, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ч.1\~ст.3 ЦК України). У відповідності до ч.3\~ст. 368 ЦК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Приписами частин 1 та 2\~статті 372 Цивільного кодексу України\~передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України\~встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1\~ст. 61 СК України\~встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1,2\~ст. 70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Зі змісту п.п. 23, 24\~постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»\~вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до п.30\~постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК. При цьому суд враховує правові позиції ВС з аналогічних спорів, в яких ВС роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Суд звертає увагу на те, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі\~ст.60 СК України. Враховуючи факт придбання домоволодіння з господарчими побудовами та земельної ділянки 16.10.2000 року, тобто в період шлюбу, відповідно до ст.60 СК України\~дане майно є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу. Оскільки добровільно сторони не домовилися про розмір часток, які мають бути визначені кожному з них, суд вважає, що частки позивача та відповідача є рівними, а тому розділяє спільне майно на дві рівні частини, визнавши за позивачем право приватної власності на 1/2 частину будинку та земельної ділянки. У зв`язку з наведеним, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved