Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-03 00:00:00

У червні 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося до суду з цим позовом до відповідача. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.06.2024 року визначено суддю Бєльченко Л.А. для розгляду даної справи. Ухвалою судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 26.06.2024 року прийнято позовну заяву ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено цивільну справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження. В обгрунтування позову представником ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» зазначено, що 17.08.2021 року між ТОВ «Лінеура Україна» та [PERSON] було укладено кредитний договір №2257400, котрий підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і надісланий на номер мобільного телефону відповідача, про що свідчить п. 1.1. кредитного договору. 27.06.2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №27062022, у відповідності до умов котрого, ТОВ «Лінеура Україна» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ», а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників. Відповідно до реєстру боржників від 27.06.2022 року до Договору факторингу №27062022 від 27.06.2022 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №2257400 в сумі 22 632 грн., з котрих: 6 900,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 15 732 грн. сума заборгованості за відсотками. Крім того, 22.08.2021 року між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та [PERSON] був укладений кредитний договір №14140-08/2021, відповідно до котрого остання отримала кредит у розмірі 2000,00 грн. на власні потреби строком на 10 днів. 18.02.2022 між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу №18022022, відповідно до умов котрого передано ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у Реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржником. Відповідно до реєстру боржників до Договору факторингу, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] . З моменту отримання права вимоги, відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором №14140-08/2021 від 22.08.2021 в розмірі 3 800 грн., з котрих: 2 000,00 грн. - заборгованість за основним боргом; 1 800,00 грн. - заборгованість за відсотками. Посилаючись на викладене вище, а також на те, що згідно кредитного договору відповідач зобов`язувалась повернути кредити та виконати інші зобов`язання за кредитами в повному обсязі у строки і на умовах, визначених договором, ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» просить стягнути з [PERSON] на свою користь заборгованість за Кредитним договором №2257400 в розмірі 22\~632,00 грн., з котрих: 6 900,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 15 732 грн. сума заборгованості за відсотками та заборгованість за Кредитним договором №14140-08/2021 в розмірі 3 800 грн., з котрих: 2 000,00 грн. - заборгованість за основним боргом; 1 800,00 грн. - заборгованість за відсотками, а всього 26\~432,00 грн. та понесені ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судові витрати. Представник позивача в судове засідання не з`явився, в позовній заяві просив провести розгляд справи за відсутності представника позивача. Відповідач в судове засідання двічі поспіль не з`явилася, про причини неявки до суду не повідомила, відзиву на позовну заяву не надала. Про розгляд справи повідомлена шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада». Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 17.08.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та [PERSON] було укладено Договір №2257400 про надання коштів на умовах споживчого кредиту(а.с.8-14). Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача, який зазначений в п.11 кредитного договору. Підписанням кредитного договору відповідач підтвердила, що вона ознайомлена з усіма умовами правил надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», які розміщені на сайті creditplus.ua. Приймаючи умови кредитного договору. Відповідач підтверджує, що вона повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватися цих правил. 27.06.2022 року між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу №27062022, у відповідності до умов котрого, ТОВ «Лінеура Україна» відступає ТОВ «ФК «ЄАПБ», а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «Лінеура Україна» права вимоги до боржників, вказаних в реєстрі боржників (а.с.18-19). Відповідно до реєстру боржників від 27.06.2022 року до Договору факторингу №27062022 від 27.06.2022 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №2257400 в сумі 22 632 грн., з котрих: 6 900,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 15 732 грн. сума заборгованості за відсотками (а.с.21). З моменту отримання права вимоги до відповідача, позивачем не здійснювалось нарахування жодних штрафних санкцій. Таким чином, [PERSON] , має непогашену заборгованість перед ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» за Договором №2257400 про надання споживчого кредиту від 17.08.2021 року в розмірі 22 632 грн., з котрих: 6 900,00 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу; 15 732 грн. сума заборгованості за відсотками. Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників від 27.06.2022 року за договором факторингу №27062022 від 27.06.2022 року визначено, що на виконання п.1.2. Договору факторингу №27062022 від 27.06.2022 року, укладеного між клієнтом та фактором, клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників кількістю 9267, після чого, з урахуванням пункту 1.2. Договору факторингу №30112021 від «30» листопада 2021 року, від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей (а.с.20). Відповідно до витягу з реєстру боржників від 27.06.2022 року до договору факторингу №27062022 від 27.06.2022 року ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованість [PERSON] за кредитним договором №2257400 в загальній сумі 22\~632,00 грн., з котрих: 6\~900,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 15\~732,00 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с.21). Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №27062022 від 27.06.2022 року за період з 27.06.2022 року по 30.04.2024, проведеного позивачем, [PERSON] має заборгованість за договором в розмірі 22\~632,00 грн., з котрих: 6\~900,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 15\~732,00 грн. - сума заборгованості за відсотками (а.с.22). Позивач зазначає, що в порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, допустила прострочення повернення кредиту, внаслідок чого у останньої виникла заборгованість, а саме, за кредитним договором №27062022 від 27.06.2022 року в розмірі 22\~632,00 грн., з котрих: 6\~900,00 грн. - сума заборгованості за основною сумою боргу; 15\~732,00 грн. - сума заборгованості за відсотками. Крім того, згідно матеріалів справи, 22.08.2021 року між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та [PERSON] був укладений Договір про надання фінансового кредиту №14140-08/2021, відповідно до котрого остання отримала кредит у розмірі 2000,00 грн. на власні потреби строком на 10 днів (а.с. 28-29). 18.02.2022 року між ТОВ «ФК «ІНВЕСТРУМ» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» був укладений договір факторингу №18022022, відповідно до умов котрого передано ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами вказаними у Реєстрі боржників, укладеними між кредитором і боржником (а.с.32-34). Відповідно до акту прийому-передачі реєстру боржників від 18.02.2022 року за договором факторингу №18022022 від 18.02.2022 року визначено, що на виконання п.1.2. Договору факторингу №18022022 від 18.02.2022 року, укладеного між клієнтом та фактором, клієнт передав, а фактор прийняв реєстр боржників кількістю 4812, після чого, з урахуванням пункту 1.2. Договору факторингу №18022022 від 18.02.2022 року, від клієнта до фактора переходять права вимоги заборгованості від боржників і фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей (а.с.35). Відповідно до витягу з реєстру боржників до Договору факторингу №18022022 від 18.02.2022 року, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] за кредитним договором №14140-08/2021 в загальній сумі 3 800 грн., з котрих: 2 000,00 грн. - заборгованість за основним боргом; 1 800,00 грн. - заборгованість за відсотками (а.с.36). Таким чином, з моменту отримання права вимоги, відповідач має непогашену заборгованість перед ТОВ «ФК «ЄАПБ» за кредитним договором №14140-08/2021 від 22.08.2021 в розмірі 3 800 грн., з котрих: 2 000,00 грн. - заборгованість за основним боргом; 1 800,00 грн. - заборгованість за відсотками. Оскільки, відповідач добровільно не погасила існуючу заборгованість ні перед первісними кредиторами, ні перед позивачем після набуття права вимоги останнім, позивач за захистом свого порушеного права звернувся до суду з цим позовом. Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників. Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України. Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України. Відповідно до ч. 1ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як передбачено ч.1ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1ст.16 ЦК України та ч.1ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Предметом спору у даній справі є стягнення заборгованості за кредитними договорами особою яка набула таке право відповідно до договорів факторингу. Обставиною, що підлягає доказуванню під час вирішення даного спору є факт отримання кредитних коштів, факт користування кредитними коштами та факт належного виконання позичальником зобов`язань із своєчасного виконання зобов`язань в частині повернення кредиту. Судом встановлено, що відповідачем укладено договір позики №78928463 від 26.05.2023 року. Вказаний кредитний договір підписано електронним підписом позичальника (відповілача), відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. У ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних праві обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Згідно зі ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі статтями 526,530,610, ч. 1 ст.612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Пунктом 1 ч.1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відповідно до ч.1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). На підтвердження права вимоги на стягнення з відповідача заборгованості за Договором №2257400 про надання коштів на умовах споживчого кредиту позивачем надано суду: копію Договору №2257400 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (а.с. 8-14); копію Додатку №1 до Договору про надання коштів на умовах споживчого кредиту №2257400 від 17.08.2021 року (а.с.15); копію паспорту споживчого кредиту від 17.08.2021 року (а.с. 16-17); копію договору факторингу №27062022 від 27.06.2022 року (а.с. 18-19); копію акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №27062022 від 27.06.2022 року (а.с.20); копію витягу з реєстру боржників договору факторингу №27062022 від 27.06.2022 року (а.с.21); розрахунок заборгованості за кредитним договором №4097067 від 17.08.2021 року (а.с.22). Проте, суд уважає, що вказані вище докази не підтверджують вимоги позивача за договором позики №4097067 від 17.08.2021 року у заявленому розмірі, оскільки позивач не надав жодних первинних документів, які б підтверджували надання відповідачу кредитних коштів та користування відповідачем кредитними коштами. Так, надані Витяг з реєстру боржників договору факторингу №27062022 від 27.06.2022 року, складений ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», без підписів ТОВ «Авентус Україна» є одностороннім та не містить будь-яких посилань на первинні документи, які б підтверджували розмір заборгованості, яку відступає первісний кредитор за договорами позики. Зазначений витяг не підписаний фактором, тому суд не може розцінювати такі витяги як належний доказ того, що саме у такому вигляді був укладений та погоджений реєстр боржників до кожного з договорів факторингу. Крім того, в доданому до позову акті прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №27062022 від 27.06.2022 року не зазначена навіть загальна сума заборгованості, яка уступається фактору. Також відсутні докази реального виконання умов договору факторингу, а саме обумовленої ціни сплати за продаж заборгованостей. На підтвердження права вимоги на стягнення з відповідача заборгованості за Договором про надання фінансового кредиту №14140-08/2021 позивачем надано суду: копію Договору про надання фінансового кредиту №14140-08/2021 від 22.08.2021 року (а.с. 28-29); копію графіку розрахунків та орієнтовну сукупну вартість кредиту до Договору про надання фінансового кредиту №14140-08/2021 від 22.08.2021 року (а.с.30 зворотня сторона); копію паспорту споживчого кредиту від 22.08.2021 року (а.с. 31); копію договору факторингу №18022022 від 18.02.2022 року (а.с. 32-34); копію акту прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №18022022 від 18.02.2022 року (а.с.35); копію витягу з реєстру боржників договору факторингу №18022022 від 18.02.2022 року (а.с.36); розрахунок заборгованості за кредитним договором №4097067 від 02.05.2021 року (а.с.37). Суд уважає, що вказані вище документи не підтверджують вимоги позивача за Договором про надання фінансового кредиту №14140-08/2021 від 22.08.2021 року у заявленому розмірі, оскільки позивач не надав жодних первинних документів, які б підтверджували надання відповідачу кредитних коштів та користування відповідачем кредитними коштами. Так, надані Витяг з реєстру боржників за договором факторингу №18022022 від 18.02.2022 року, складений ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», без підписів ТОВ «Фінансова компанія «ІНВЕСТРУМ» є одностороннім та не містить будь-яких посилань на первинні документи, які б підтверджували розмір заборгованості, яку відступає первісний кредитор за договорами позики. Зазначений витяг не підписаний фактором, тому суд не може розцінювати такі витяги як належний доказ того, що саме у такому вигляді був укладений та погоджений реєстр боржників до кожного з договорів факторингу. Крім того, в доданому до позову акті прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №18022022 від 18.02.2022 року не зазначена навіть загальна сума заборгованості, що уступається фактору. Також відсутні докази реального виконання умов договору факторингу, а саме обумовленої ціни сплати за продаж заборгованостей. Таким чином, позивачем за допомогою належних та допустимих доказів не доведені факти передачі кредиторами прав грошової вимоги до відповідача\~Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів»\~у заявленому позивачем розмірі. Згідно з умовами договору факторингу клієнт передає фактору документацію, що стосується заборгованостей та є необхідною для пред`явлення вимоги до боржника щодо погашення заборгованості, а саме: електронні документи, що стосуються заборгованостей окремих боржників, які підтверджують дійсність та наявність права грошових вимог клієнта до боржників по заборгованостям, а також є необхідними для пред`явлення вимоги до боржника щодо погашення заборгованості, а саме: договорів позики, детальні розрахунки заборгованості по договору позики на дату відступлення права вимог. Тобто при укладенні договору факторингу позивач (фактор) володіє повною інформацією щодо кредитної справи кожного боржника в тому числі і первинними документами, що підтверджують факт надання коштів у кредит та відповідно заборгованості за кредитними договорами. Суд зазначає, що саме первинні документи, що оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» є тими, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір. Водночас ч.1 ст. 1046 ЦК України визначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують перерахування коштів на рахунок відповідача та здійснення будь-якого руху коштів по рахунку відповідача. Згідно з вище указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. У пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 встановлено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку. Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Аналогічні за змістом висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц, провадження №61-4685св19. Позивач, звертаючись до суду з позовом, не надав таких доказів, хоча й зазначив, що не має доступу до виписок по картці, на котру перераховано кошти, проте не звертався із клопотанням про їх витребування, а надана суду довідка, видана ТОВ «Універсальні платіжні рішення» ТОВ «УПР» про зарахування 6\~900 грн. на карту [NUMBER] не може бути прийнята судом до уваги, оскільки в матеріалах справи відсутній договір, укладений між ТОВ «Універсальні платіжні рішення» та ТОВ «Авентус Україна» про надання послуг з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків. Крім того, наданий позивачем розрахунок заборгованості не є тим первинним документом, що підтверджує факт надання відповідачу кредитних коштів та відповідно заборгованості відповідача за кредитним договором, оскільки є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Такі розрахунки заборгованості суд розцінює як внутрішні документи фінансової установи, що жодним чином не підтверджують, як факт надання кредиту, так і виниклу заборгованість за кредитними договорами. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 13 травня 2020 року, справа №219/1704/17, провадження №61-1211св19. Належним доказом заборгованості відповідача за тілом кредиту може бути виписка по картковому рахунку, яка повинна досліджуватися в сукупності з іншими доказами. Разом з тим, позивачем не надано належних доказів на підтвердження перерахування відповідачу коштів по кредитному договору - розрахункового документа (платіжного доручення, меморіального ордеру, тощо) або виписки з банківського рахунку, які б відповідали вимогам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Довідка, видана ТОВ «Універсальні платіжні рішення» ТОВ «УПР» про зарахування 6\~900 грн. на карту [NUMBER] не може бути прийнята судом до уваги, оскільки в матеріалах справи відсутній договір, укладений між ТОВ «Універсальні платіжні рішення» та ТОВ «Авентус Україна» про надання послуг з переказу коштів в національній валюті без відкриття рахунків. Отже, позивач належними та допустимими доказами не довів наявність заборгованості відповідача у заявленому розмірі. Суд враховує факт того, що позивачем не додані первинні належні та допустимі докази на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів від первісного кредитора та неповернення або часткового повернення кредиту, якими є документи первинної бухгалтерської документації (виписка по рахунку, платіжні документи щодо перерахування коштів на рахунки відповідача). Відповідно до норм закріплених у ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України). На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позивач належними та допустимими доказами не довів обґрунтованість заявлених вимог. Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя . Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. За таких обставин, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів». Оскільки суд дійшов висновку про відмову ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» у задоволенні позову, судові витрати відповідно до статті 141 ЦПК України не відшкодовуються.

Outcome: dismissed