Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-07 00:00:00

До суд надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Клішковецька сільська рада Дністровського району Чернівецької області про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовної заяви представник позивача зазначає, що відповідач є матір`ю неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти проживають з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] і весь час перебувають на його повному утриманні. Мати з дітьми не спілкується, не проявляє до них батьківської турботи, не цікавиться ними та не відвідує їх, не турбується про їх фізичний та духовний розвиток, не надає матеріальної допомоги на виховання та лікування дітей. Відповідач 2022 року і по даний час ніякої участі у вихованні дітей не брала та своїх батьківських обов`язків, зокрема обов`язку виховувати та утримувати дітей до досягнення ними повноліття, не виконує та не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання. Будь-яких перешкод для виконання нею своїх обов`язків позивач не чинив. У відповідача була можливість спілкуватися з дітьми, купувати їм одяг і харчі, шкільне приладдя, брати іншу участь у їх вихованні та утриманні, але цього робити вона не бажає, свідомо ухиляючись від виконання своїх батьківських обов`язків. Вона зовсім не цікавиться розвитком, станом здоров`я дітей, не дбає про їх інтереси. Враховуючи вище викладене позивач просить суд прийняти рішення, яким позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно її малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 26.09.2024 року відкрито провадження у справі, справу призначено в підготовче засідання в порядку загального позовного провадження. Крім цього, Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 01 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви в яких заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву в якій просить суд слухати справу без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій просив справу слухати у їх відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Так, судом встановлено, що 22.10.2010 між сторонами укладено шлюб, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис № 1911, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Під час шлюбу у сторін народились двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серія [NUMBER] , серія [NUMBER] . Діти зареєстровані та проживаю разом з батьком за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується витягом про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 22.07.2024 та актом обстеження матеріально-побутових умов проживання малолітніх дітей від 02.09.2024. Відповідно до характеристики виданої виконкомом Клішковецької сільської ради Дністровського району Чернівецької області від 22.07.2024, відповідач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але на даний час не проживає за даною адресою. Крім цього, як вбачається із акту обстеження матеріально-побутових умов проживання малолітніх дітей від 02.09.2024, діти [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] на даний час проживають з батьком, мати дітей вже майже два роки не проживає з сім`єю, яка зі слів батькова перебуває в м. Харків. Мати останні 2 роки не бере участі в утриманні та вихованні малолітніх дітей. У відповідності до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітніх дітей, Орган опіки та піклування Клішковецької сільської ради Дністровського району Чернівецької області, вважає за доцільне позбавити [PERSON] , [INFO] батьківських прав по відношенню до малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , даний висновок затверджений рішенням № 169/11/2024 від 12.09.2024 року виконавчого комітету Клішковецької сільської ради, Дністровського району, Чернівецької області. Відповідно до характеристики з Клішковецької сільської ради Дністровського району Чернівецької області № 986 від 22.07.2024 року, позивач у справі зарекомендував себе з позитивної сторони, спиртними напоями не зловживає, наркотичні засоби не вживає, в критичних ситуаціях веде себе адекватно, скарг на його адресу до сільської ради не надходило. Виховує сина [PERSON] , 2011 року народження та доньку [PERSON] , 2012 року народження. Згідно довідки № 1097 від 14.08.2024 року з КНП «Хотинської багатопрофільної лікарні» Хотинської міської ради позивача на обліку у лікаря - нарколога та лікаря - психіатра не перебуває. Відповідно до довідки від 02.08.2024 року з Клішковецької АЗПСМ позивач за станом здоров`я може бути опікуном за дітьми. Згідно витягу з ІАС «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявної судимості», вбачається, що станом на 15.08.2024, відомості щодо притягнення до кримінальної відповідальності, відомості про наявність незнятої чи непогашеної судимості, відомості про розшук, відносно позивача відсутні. Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно статті 12 цього Закону України "Про охорону дитинства", виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав і свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно із ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 Сімейного кодексу України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини (рішення у справі "Хант проти України" від 07.12.2006, рішення у справі Olsson V. Sweden (№2) від 27.11.1992) нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Виходячи з наведеного, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини. Статтею 9 Конвенції встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно ч. 4.ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до позиції Верховного суду від 26 січня 2022 року у справі № 203/3505/19 (провадження № 61-14351св21) в які суд вказав на те, що: «Позбавлення батьківських прав є виключним заходом, який тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Суд може у виняткових випадках у разі доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Верховний Суд у своїй постанові від 8 грудня 2021 року у справі № 311/563/20 (провадження № 61-14656св21) вказав, що: «Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Позбавлення батьківських прав батька чи матері, які, починаючи з моменту народження дитини, фактично самоусунулися (ухилилися) від її виховання, не піклувалися про її фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя тощо, відповідає найкращим інтересам дитини». Верховний Суд у постанові від 26 січня 2022 року у справі № 203/3505/19 (провадження № 61-14351св21) вказав, що: «позбавлення батьківських прав є виключним заходом, який тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Суд може у виняткових випадках у разі доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків. Враховуючи вище викладене суд вважає, що ухилення від батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що судом було достовірно встановлено. При цьому, наведені вище обставини переконують суд у тому, що відповідач взагалі не має бажання виконувати батьківські функції щодо сина. Мати сином не цікавиться, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, підготовку до самостійного життя, не спілкується з ним, не виявляє інтересу до нього та фактично самоусунулася від виконання свої батьківських обов`язків. З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про те, що відповідач тривалий час ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітніх дітей, ними не займається, не піклувалася про них, матеріально не утримує їх, не проявляє інтересу до стану їх здоров`я та навчання, не цікавиться їх фізичним, моральним і духовним розвитком, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а тому суд вважає, що слід позбавити [PERSON] , батьківських прав стосовно її дітей [PERSON] та [PERSON] . Суд звертає увагу відповідача на те, що відповідно до ч.1 ст.169 Сімейного кодексу України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Щодо судових витрат. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог у разі задоволення позову - на відповідача, а тому слід стягнути з відповідача на користь позивача суму судового збору у розмірі 1211,20 грн. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved