Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-30 00:00:00

15.08.2024 [PERSON] звернувся в суд вищевказаною заявою, в якій просив встановити факт належності правовстановлюючого документу. Заявлену вимогу мотивував тим, що рішенням №\~74513813\~від 09 серпня\~2024\~року виконавчим комітетом Луцької міської ради йому відмовлено у проведенні реєстраційних дій щодо проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0710100000:31:163:0405, оскільки було встановлено невідповідність прізвища та по батькові власника зазначеної земельної ділянки. Зокрема, відповідно до державного акта на право приватної власності на землю, серія ВЛ №1219\~від 15.12.1997\~року власником заявленої земельної ділянки є [PERSON] . Однак, згідно паспорту та інших документів його прізвище та по батькові - [PERSON] . Просить суд, постановити рішення, яким встановити факт належності [PERSON] Державного акта на право приватної власності на землю, серія ВЛ №\~1219\~від 15.12.1997\~року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Луцької міської ради від 27.11.1997\~року № 581 на ім`я [PERSON] . Ухвалою суду від 19.08.2024 відкрито окреме провадження у справі. Заявник [PERSON] та його представник адвокат Басалик В.Ф. подали до суду заяви, в яких просили розглядати справу у їх відсутності, просили заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи Виконавчого комітету Луцької міської ради надіслав заяву про розгляд справи у їх відсутності, при розгляді заяви покладаються на погляд суду. У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази у справі, суд дійшов наступного висновку. Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Судом встановлено, що згідно паспорта серії [NUMBER] , витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-0500615652024 від 20.06.2024, технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки анкетні дані заявника вказано як « [PERSON] » (а.с.4-5,7). Однак, в державному акті на право приватної власності на землю, серія ВЛ №1219\~від 15.12.1997\~року власником заявленої земельної ділянки вказаний « [PERSON] » (а.с.6). Рішенням №\~74513813\~від 09 серпня\~2024\~року виконавчим комітетом Луцької міської ради йому відмовлено у проведенні реєстраційних дій щодо проведення державної реєстрації права власності на земельну ділянку з кадастровим номером 0710100000:31:163:0405, оскільки було встановлено невідповідність прізвища та по батькові власника зазначеної земельної ділянки. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Пленум Верховного Суду України у п. 12 постанови «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року роз`яснив, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Аналіз даних норм дає підстави для висновку, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них повинні залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; 2) встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право; 3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, що засвідчує факт, що має юридичне значення; 4) чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Положеннями ст.ст. 80, 81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлення належності правовстановлюючого документу має для заявника юридичне значення та породжує юридичні наслідки. Так, досліджені в ході розгляду докази, які були надані заявником, у своїй сукупності, дають підстави для висновку, що наявні розбіжності у написанні прізвища та по батькові впливає на його права, а тому суд вважає, що заява [PERSON] про\~встановлення факту\~належності правовстановлюючого\~документу є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Outcome: approved