Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Київської міської прокуратури, Головного управління Національної поліції у м. Києві про відшкодування моральної шкоди завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду. Позовна заява мотивована тим, що позивач незаконно перебував під слідством та судом 62 місяці та 5 днів, що завдало йому значних душевних страждань, він втратив свою ділову репутацію, відбулись негативні зміни у особистому житті. Позивач має велике коло спілкування, і незаконне притягнення його до кримінальної відповідальності суттєво вплинула на ставлення до нього друзів, знайомих і партнерів, підірвала його авторитет та статус добропорядної, добросовісної, чесної, гідної людини, яка має бездоганну ділову репутацію. Позивач змушений був докладати значних зусиль для підтвердження своєї невинуватості у вчиненні злочину та відновлення ділової репутації, чим безумовно завдано додаткових душевних страждань позивачу. Враховуючи те, що постановою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04.04.2023, касаційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а ухвалу Київського апеляційного суду від 04.08.2022 стосовно виправданого [PERSON] - без змін, позивач вважає, що відповідно до вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у нього виникло право на відшкодування моральної шкоди, яка була йому завдана незаконними діями та рішеннями органу досудового розслідування, прокуратури про притягнення до кримінальної відповідальності, яку він оцінює в 1000000,00 грн., у зв`язку з чим останній звернувся до суду за відновленням та захистом своїх прав. Ухвалою суду від 24.10.2023 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 06.11.2023 представником відповідача Державної казначейської служби України - Чигриновою О.В. до суду було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди не завдавало, а тому не повинно нести відповідальність за шкоду, завдану позивачу внаслідок незаконних дій інших державних органів. Зазначала, що період позивача під слідством і судом становить 54 місяці і 5 днів (30.01.2018 - повідомлено про підозру, 04.08.2022 дата винесення ухвали Київським апеляційним судом) Разом з цим, позивач не надав доказів, якими б підтверджувався факт заподіяння йому моральних та фізичних страждань, наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями відповідачів та вини останніх в її заподіянні. Представник відповідача звернула увагу на те, що заявлені позивачем позовні вимоги більш, ніж значним чином перевищують гарантований Законом мінімум моральної шкоди до відшкодування. За таких обставин, просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. 20.12.2023 від представника відповідача Головного управління національної поліції в м. Києві - Глущенко О.М. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого слід відмовити в задоволенні позову, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження завданої моральної шкоди. Додані до матеріалів копії медичних документів не є доказами, які б підтверджували наявність причинно-наслідкового зв`язку з виконанням уповноваженими особами обов`язків, які визначені вимогами КПК України, з набутим захворюванням. Під час перебування позивача під слідством і судом дотримані встановлені законодавством принципи, протилежного позивачем не доведено. Позивачем не враховані засади кримінального провадження та зроблені неправильні висновки, що йому були завдані душевні страждання через необхідність доведення своєї невинуватості. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом (ч. 2 ст. 17 КПК України). Верховний Суд у постанові від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17 зробив висновок, що порушення прав людини чи погане породження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіють моральну шкоду. Крім того, зазначено, що перебіг строку під слідством та судом у спірних правовідносинах слід обраховувати починаючи з 19.03.2018 9дата отримання повідомлення про підозру) до 04.08.2022 (проголошення судового рішення апеляційної інстанції) - що загалом становить 52 місяці. 25.12.2023 та 27.12.2023 представником відповідача Київської міської прокуратури - Котляр Т.М. до суду було подано аналогічні відзиви на позовну заяву, у яких представник просила відмовити у задоволенні позову, оскільки, позивачем будь-яких письмових доказів на підтвердження наявності обставин для відшкодування майнової шкоди пов`язаних із перебуванням позивача під слідством та судом не надано (втрата заробітку, майна тощо). При цьому, позивач додає до матеріалів позовної заяви копії медичних документів, але доказів причинно-наслідкового зв`язку з виконанням уповноваженими службовими особами обов`язків, які визначені вимогами КПК України, з набутими захворюваннями останнім не надано. Причинно-наслідковий зв`язок повинен бути безпосереднім, а не опосередкованим і не залежати від інших факторів. Крім того, зазначала, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розмірі не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. При цьому, слід враховувати, що період перебування позивача під слідством та судом складає 4 роки6 місяців 5 днів, тобто повних 54 місяці. 07.03.2024 представником відповідача Головного управління національної поліції в м. Києві - Глущенко О.М. до суду подано клопотання про передачу справи до Дніпровського районного суду м. Києва. Ухвалою суду від 07.03.2024 залишено без задоволення клопотання представника відповідача Головного управління національної поліції в м. Києві - Глущенко О.М. про направлення справи за підсудністю. Ухвалою суду від 30.05.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 30.05.2024 представником позивача - адвокатом Святиною І.А. до суду було подано письмові пояснення по справі. Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. 25.09.2024 представник позивача - адвокат Святина І.А. та представник відповідача Київської міської прокуратури - Котляр Т.М. подали до суду заяви про розгляд справи без їх участі. За таких обставин, суд визнав можливим проводити розгляд справи без їх участі. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до таких висновків. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з ч. 1 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Судом встановлено, що СУ ГУНП у м. Києві здійснювалось розслідування кримінального провадження № 12016100000000792 внесеного до Єдиного реєстру досудового розслідування 13.06.2016, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2,5 ст. 191, ч. 2 ст. 364 КК України. 30.01.2018 старшим слідчим СУ ГУНП у м. Києві Вербійцем А.С., за погодженням з прокурором у кримінальному провадженні - прокурором відділу прокуратури м. Києва Кондратовим О.Г., повідомлено про підозру [PERSON] , [INFO] , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України (т. 1, а.с. 62-67). 01.02.2018, за клопотанням слідчого, яке погоджено з прокурором, слідчим суддею Голосіївського районного суду м. Києва Чередніченко Н.П., підозрюваному [PERSON] обрано запобіжний захід у кримінальному провадженні № 12016100000000792 від 13.06.2016 у вигляді особистого зобов`язання строком на два місяці, тобто до 01.04.2018, та покладено обов`язки передбачені ст. 194 КПК України (т. 1, а.с. 51-53). 15.02.2018 з кримінального провадження № 12016100000000792 виділено в окреме провадження кримінального провадження № 12018100000000197 за підозрою [PERSON] у вчиненні кримінального провадження, передбаченого ч. 2 ст. 191 КК України (т. 1, а.с. 46-47, 54-61). 28.02.2018 старшим слідчим СУ ГУНП у м. Києві Вербійцем А.С., внесені відомості до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 12018100000000233, про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України (т. 1, а.с. 141). 01.03.2018, за клопотанням слідчого, яке погоджено з прокурором, слідчим суддею Голосіївського районного суду м. Києва Ладиченко С.В. у кримінальному провадженні № 12018100000000197 від 15.02.2018 накладено арешт на рухоме майно підозрюваного [PERSON] , а саме мотоцикл Хонда (т. 1, а.с. 48-50). 15.03.2018 кримінальні провадження № 12018100000000197 від 15.02.2018 та № 12018100000000233 від 28.02.2018 за підозрою [PERSON] у вчиненні кримінальних проваджень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України об`єднано в одне провадження під номером № 12018100000000197 (т. 1, а.с. 44-45). 19.03.2018 старшим слідчим СУ ГУНП у м. Києві Вербійцем А.С., за погодженням з прокурором відділу прокуратури м. Києва Кондратовим О.Г., повідомлено про нову підозру та зміну раніше повідомленої підозри [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України (т. 1, а.с. 37-43). 07.05.2018 старшим слідчим СУ ГУНП у м. Києві [PERSON] складено обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12018100000000197 від 15.02.2018 відносно [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, який в той же день затверджено прокурором відділу прокуратури м. Києва Кондратовим О.Г. (т. 1, а.с. 69-77) 07.05.2018 копія вищевказаного обвинувального акту вручена [PERSON] 11.05.2018 обвинувальний акт відносно [PERSON] , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України направлено до суду для розгляду по суті (справа №760/12501/18). 23.07.2021 суддею Дніпровського районного суду м. Києва Старовойтовою С.М. ха результатом розгляду обвинувального акту, ухвалено вирок, яким [PERSON] визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України та виправданого його (т. 1, а.с. 142-155). 04.08.2022 ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у справі №760/12501/18, касаційну скаргу прокурора залишено без задоволення, вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 23.07.2021 щодо [PERSON] залишено без змін (т. 1, а.с. 11-19). 04.04.2023 постановою колегії судді Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі № 760/12501/18, касаційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а ухвалу Київського апеляційного суду від 04.08.2022 стосовно виправданого [PERSON] - без змін (т. 1, а.с. 21-36). Згідно з ч. 1 ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. За правилами п. 2 ч. 2 ст. 1167 ЦК України якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, то моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994 № 266/94-ВР (далі - Закону) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 2 зазначеного Закону право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 1 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди. За приписами п. 14 ч. 1 ст. 3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому ст. 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому ст. 291 цього Кодексу. У ч. 1 ст. 278 КПК України визначено, що письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. На підставі системного аналізу наведених норм права, суд дійшов висновку, що період перебування під слідством та судом у спірних правовідносинах має бути обрахований за час, починаючи від 30.01.2018 по 04.08.2022, тобто з моменту повідомлення позивачу про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень до закриття кримінального провадження (набрання законної сили виправдувального вироку стосовно [PERSON] після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції), у зв`язку з невстановленістю достатніх доказів для доведення винуватості особи у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 191, ч. 1 ст. 366 КК України, в суді. Моральна шкода підлягає майновому відшкодуванню з обрахуванням відповідно до тривалості періоду такого незаконного перебування під слідством та судом з обов`язковою прив`язкою до мінімального розміру заробітної плати, оскільки це передбачено законом. Щодо оцінки обґрунтованості вимог про відшкодування моральної шкоди, слід зазначити наступне. Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень (стаття 56 Конституції України). Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. В свою чергу, положеннями частини першої - третьої статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Підстави, особливості та порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та суду». Відповідно до частини першої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. Норми частини другої вказаної статті передбачають, що право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до пункту 1 статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Згідно з частиною другою цієї статті у випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Пунктами 3 та 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування морально (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Так, відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом. Виникає у тому числі у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (частина п`ята та шоста статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та суду»). Отже, суд звертає увагу, що обставинами, які безумовно вплинули на заподіяння позивачу моральної шкоди, яка полягає у понесених ним моральних (душевних) страждань є, зокрема, доведення своєї невинуватості, відчуття несправедливості, викликане тривалим перебуванням під слідством, загалом витрати зусиль, спрямованих на захист своїх прав і свобод в суді. Таким чином, наявність моральної шкоди, протиправність дій заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача (незаконне притягнення до кримінальної відповідальності), встановлених під час розгляду справи не спростована відповідачем. Так, стороною позивача, на думку суду, здійснений помилковий розрахунок моральної шкоди із розрахунку часу незаконного перебування під слідством, і загалом оцінення спричиненої позивачу моральної шкоди в розмірі 1000000,00 грн. Суд прийшов до висновку, що вищевказані обставини, що мали місце в житті позивача протягом 54 місяців 6 днів, з 30.01.2018 (дати повідомлення про підозру) до 04.08.2022 (набрання законної сили виправдувального вироку стосовно [PERSON] після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції), мають наслідком порушення звичайного укладу життя, позбавлення можливості реалізації своїх звичок та бажань, безумовно вимагають докладання додаткових зусиль для організації свого життя, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Вказане призвело до завдання позивачу моральної шкоди, що становить підставу її відшкодування за статтею 1176 ЦК України та нормами Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та суду». Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відповідно до пункту 5 частини першої статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та суду», у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується (повертається) моральна шкода. Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та суду» відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відповідно до частин п`ятої та шостої статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суді завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, при цьому встановлення розміру грошових доходів, втрачених громадянами унаслідок незаконних дій зазначених органів, віднесено до компетенції цих органів, в тому числі і судом. Згідно зі статтею 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається відповідно до частини першої статті 12 цього Закону. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тлумачення наведеної норми закону свідчить про те, що межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеним законодавством, за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Законодавством України встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, а не граничний. Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України від 02.12.2015 у справі № 6-2203цс15, відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 в справі № 686/2373/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок, що «моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподаткованим мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення майнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обгрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості». Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначається судом у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої на момент відшкодування. Так, відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 1 квітня складає 8000,00 грн; у погодинному розмірі з 1 квітня - 48 гривень. Визначено розмір мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 гривень. Проте, необхідно зауважити, що ані Бюджетним кодексом України, ані Кодексом законів про працю України, ані Законом України «Про оплату праці», ані Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено можливість запровадження законом України про Державний бюджет України на відповідний рік окремого виду мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду. Крім того, Конституційний Суд України у своїх Рішеннях від 09.07.2007 № 6-рп/2007, від 22.05.2008 № 10-рп/2008, від 27.02.2020 № 3-р/2020, від 28.08.2020 № 10-р/2020 неодноразово наголошував на тому, що предмет регулювання БК України, так само як і предмет регулювання законів України про Державний бюджет України на кожний рік, є спеціальним, обумовленим положеннями пункту 1 частини другої статті 92 Основного Закону України, а тому вказаними актами законодавства не можна вносити зміни до інших законів України, зупиняти їх дію чи скасовувати їх, а також встановлювати інше (додаткове) законодавче регулювання відносин, відмінне від того, що є предметом спеціального регулювання іншими законами України, а скасування чи зміна законом про Державний бюджет України обсягу прав і гарантій та законодавчого регулювання, передбачених у спеціальних законах, суперечить статті 6, частині другій статті 19, статті 130 Конституції України. Отже, стаття 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» в частині визначення розміру мінімальної заробітної плати, який застосовується як розрахункова величина для обчислення виплат за рішеннями суду, на рівні 1600 гривень, не підлягає застосуванню при вирішенні спору у цій справі, оскільки діє спеціальний Закон який урегульовую це питання, норми якого на час вирішення справи не змінювалися. З урахуванням перебування позивача під слідством з 30.01.2018 по 04.08.2022, що становить 4 роки 6 місяців 6 днів або 54 місяці і 6 днів гарантований державою можливий розмір відшкодування моральної шкоди на користь позивача складає 433599,96 грн. (8000 грн. (мінімальна заробітна плата за один місяць станом на час ухвалення судового рішення) х 54 місяці + 6 днів х 266,66 грн. (мінімальна заробітна плата за 1 день) = 432 000 + 1599,96). Однак, позов підлягає задоволенню в частині відшкодування моральної шкоди в більшому, ніж мінімально гарантованому розмірі, а саме в розмірі 600000,00 грн., з урахуванням тривалості кримінального провадження (більше 4 років), тяжкість вимушених змін у життєвих і суспільних стосунках позивача, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану (зокрема стану здоров`я, що підтверджується медичними довідками), і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Суд вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди буде достатньою сатисфакцією та не призведе до необґрунтованого збагачення позивача. При цьому, посилання Державної казначейської служби України у відзиві на позов на те, що позивачем не доведено спричинення йому моральної шкоди, суд відхиляє, оскільки Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено безумовне право на відшкодування моральної шкоди у розмірах і порядку, встановленому в ньому, у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення. Сукупність зазначених умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Так, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду (частина друга статті 1 Закону про відшкодування шкоди). Право на відшкодування шкоди в розмірах і порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках, зокрема: закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати (стаття 2 Закону про відшкодування шкоди). Статтею 43 БК України установлено, що при виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів. Казначейство України забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунку, відкритого у Національному банку України. Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 7, ч. 2 ст. 23 БК України бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом. Відповідно до Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 № 215, Казначейство у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства, а також дорученнями Кабінету Міністрів України і Міністра фінансів (п. 2). Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845. Статтею 25 БК України установлено, що Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Списання грошових коштів проводиться держказначейством з відповідного казначейського рахунку. Відповідно до п. 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій). Згідно з п. 35 Порядку Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень. В Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України і управління наявними коштами Державного бюджету України, зокрема безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду входить до компетенції Державного казначейської служби України. Державна казначейська служба України не є розпорядником коштів Державного бюджету України. Таким чином, моральна шкода підлягає стягненню з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, що відповідає заявленим позовним вимогам. Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір компенсується за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial