Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-29 00:00:00

15.08.2024 року позивач звернувся у Ковельський міськрайонний суд Волинської області із заявою до відповідача про розірвання шлюбу, мотивуючи вимоги тим, що перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 11 серпня 2011 року. Від спільного подружнього життя дітей немає. Вказує, що сімейне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. З весни 2020 року шлюбні відносини між ним та відповідачем фактично припинено. Відповідач добровільно розірвати шлюб в органах ДРАЦС не бажає. Просить суд розірвати шлюб. Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15.08.2024 року, на підставі ст.ст. 27, 28, 31 ЦПК України, пункту 3-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про судоустрій і статус суддів», справа передана за підсудністю до Рожищенського районного суду Волинської області, в який надійшла 05.09.2024 року (ас 10-11, 13). Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.09.2024 року, цивільну справу передано на розгляд судді Н.В. Шептицькій (ас 18). Ухвалою головуючого судді від 05.09.2024 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Розгляд справи призначено на 30.09.2024 року (ас 19-20). Сторони вчасно і належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку (ас 23, 24). 24.09.2024 року відповідач подала суду заяву, в якій просить судовий розгляд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги визнає повністю, просить розірвати шлюб, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] » (ас 24). Відзив на позовну заяву відповідач у встановлений ухвалою суду строк не подала. До суду не надходили клопотання від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін, а тому, відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог частини 2 статті 247\~ЦПК\~України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно частин 4, 5 статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без виклику учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Датою прийняття рішення у цій справі є 30.09.2024 року - дата складення повного судового рішення. Всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позовної заяви, дослідивши і об`єктивно оцінивши наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд установив таке. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 11 серпня 2011 року Виконавчим комітетом Голобської селищної ради Ковельського району Волинської області, актовий запис № 20. Після одруження відповідачу присвоєно прізвище\~« [PERSON] » (ас 6). Зі змісту\~позовної заяви\~встановлено,\~що сторони спільних дітей не мають і сімейне життя у сторін не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходженням поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. З весни 2020 року шлюбні відносини між сторонами фактично припинено. Надаючи правову оцінку встановленим у судовому засіданні фактичним обставинам справи, суд керується такими нормами права. Відповідно до частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту частини 3 та частини 4 статті 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Пунктом 10 постанови Пленуму\~Верховного\~Суду\~від\~21.12.2007\~року\~№\~11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до частини 3 статті 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Згідно статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи особливий характер сімейних відносин, які склалися в даній сім`ї, та їх об`єктивну недоступність для оточуючих, та з врахуванням вимог статтей 24, 55, 56 СК України, суд доходить висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення, оскільки суд вважає, що подальше спільне життя сторін неможливе, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, а тому шлюб підлягає розірванню. Згідно вимог статті 113\~СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, прохання відповідача про залишення прізвища « [PERSON] » після розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Відповідно до вимог частини 2 статті 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Пунктом 2 частини 3\~статті 115 СК України\~передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до статті 141\~ЦПК\~України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому судові витрати, понесені позивачем при сплаті судового збору, слід стягнути на його користь з відповідача.

Outcome: approved