Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-03 00:00:00

Позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом до відповідача у якому просив, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, визнати незаконним та скасувати наказ про звільнення [PERSON] від 16.04.2021 року, поновити його на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 74863,26 грн та судові витрати. В обґрунтування позову зазначив, що його 16 квітня 2021 року звільнено наказом керівника Національного природного парку «Нижньодніпровський» від 16 квітня 2021 року №31-ОС з посади інспектора з охорони природно-заповідного фонду 1 категорії Геройського природоохоронного науково-дослідницького відділення Національного природного парку «Нижньодніпровський» на\~підставі п.4 ч.1ст.40КЗпП України. Позивач вважає своє звільнення незаконним, оскільки відповідачем була порушена низка положень чинного законодавства. Так позивач зазначає, що покладені на нього посадовою інструкцією обов`язки передбачали постійне пересування по території Парку і він не мав постійного обладнаного робочого місця, а режим роботи НПП «Нижньодніпровський», визначений правилами внутрішнього трудового розпорядку, поширювався на центральний апарат Парку, а не на всіх співробітників, зокрема не на інспекторів з охорони природно-заповідного фонду, які забезпечували, серед іншого, цілодобову роботу Парку у відповідності до абз. 7 пункту 19 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників НПП «Нижньодніпровський». Позивач зазначає, що він не мав встановленого робочого місця у НПП «Нижньодніпровський», відсутність на якому протягом більше ніж трьох годин, могла б стати підставою для його звільнення за прогул без поважних причин. Також, позивач зазначає, що у самому оскаржуваному наказі № 31-ОС від 16.04.2021 року не міститься належного обґрунтування винесення такого наказу, не зазначено, коли саме позивачем був допущений прогул без поважних причин, який став підставою звільнення останнього, та взагалі не міститься опису складу допущеного позивачем порушення, яке стало підставою для звільнення останнього з займаної посади, а сам наказ складений у формі первинної статистичної звітності. Крім того, позивач вказує, що виходячи зі змісту доповідної записки позивач разом із заступником начальника Геройського природоохоронного науково-дослідного відділення національного парку «Нижньодніпровський» Бурдигою В.В. від 16.04.2021 року, яка стала підставою для винесення оскаржуваного наказу НПП «Нижньодніпровський», вбачається, що підставою звільнення [PERSON] з займаної посади став нібито допущений останнім прогул 12,13,14,15 квітня 2021 року, в той час як він перебував на території Парку та виконував свої службові обов`язки 12,13,14,15 квітня 2021 року, що підтверджується протоколами про вилучення речей, що є знаряддям або безпосереднім об`єктом правопорушення. У зв`язку з викладеним, позивач звернувся до суду з метою захисту своїх порушених прав. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 14.05.2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк на усунення в ній недоліків. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 11.06.2021 року відкрито провадження у справі та розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Від представника відповідача НПП «Нижьодніпровський» до суду надійшов відзив проти позову, вважає позовні вимоги позивача необґрунтованими, безпідставними та таким, що не підлягають задоволенню, оскільки 21.02.2019 року [PERSON] було прийнято на работу інспектором природно-заповідного фонду І категорії Геройського природоохоронного науково-дослідного відділення НПП «Нижньодніпровський». 16 квітня 2021 року [PERSON] було звільнено з роботи на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України. [PERSON] 12,13,14,15 квітня 2021 року не прибув роботу до офісного приміщення НПП «Нижньодніпровський». При цьому працівник попередньо не заявляв про можливу відсутність. З метою підвищення ефективності природоохоронних заходів, забезпечення дотримання природоохоронного законодавства у період дії «Нересту» з 1 квітня по 15 червня 2021 року, було створено оперативну групу, у склад якої [PERSON] не входив. Доручень, розпоряджень, які передбачають здійснення природоохоронних заходів в межах території Геройського відділення, зазначеному працівнику не було надано. Таким чином, [PERSON] допустив порушення трудового законодавства, що стало причиною звільнення за п.4 ч.1ст.40 КЗпП України. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутність та відсутність позивача, підтримав заявлені вимоги позивача, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, просив відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав викладених у відзиві. Відповідно до ч.2 ст.247\~ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що згідно наказу №31-ОС від 16.04.2021 року [PERSON] був звільнений з посади інспектора з охорони природно-заповідного фонду 1 категорії Геройського природоохоронного науково-дослідного відділення національного природного парку «Нижньодніпровський» на підставі п.4 ч.1ст.40КЗпП України\~(прогул без поважних причин). У якості підстави звільнення у вказаному наказі зазначено доповідні записки інспектора з охорони природно-заповідного фонду 1 категорії Геройського природоохоронного науково-дослідного відділення [PERSON] . У вказаному наказі не міститься посилання на день та час, у який [PERSON] було допущено прогул, та на обставини, які свідчать про відсутність [PERSON] на роботі без поважних причин. Тобто вказаний наказ не містить повного формулювання підстав для звільнення [PERSON] . Зі змісту доповідної записки інспектора з охорони природно-заповідного фонду 1 категорії Геройського природоохоронного науково-дослідного відділення [PERSON] від 15.04.2021 року, на яку міститься посилання у тексті наказу, вбачається, що зібрані інспектора з охорони природно-заповідного фонду 1 категорії Геройського природоохоронного науково-дослідного відділення [PERSON] відомості останній вважає достатніми для висновку про відсутність [PERSON] на робочому місці 12, 13,14 та 15 квітня 2021 року без поважних причин. Виходячи із зазначеного, слід вважати, що підставою для звільнення [PERSON] за прогул без поважних причин на підставі оскаржуваного наказу про звільнення стала відсутність останнього на роботі протягом 12, 13,14 та 15 квітня 2021 року. В матеріалах справи містяться протоколи про вилучення речей, що є знаряддям або безпосереднім об`єктом правопорушення від 12.04.2021 року серії БО 000091, від 13.04.2021, серії БО 000092, від 15.04.2021, серії БО 000093, від 14.04.2021, серії БО 000130 які складено заступником начальника Геройського ПНДВ НПП «Нижньодніпровський» Бурдигою В.В. у присутності понятих позивача [PERSON] та [PERSON] . Також, протоколи про вилучення речей, що є знаряддям або безпосереднім об`єктом правопорушення від 12.04.2021, серії БО 000021, який складено інспектором 1 категорії Цюрупинського ПН ДВ НПП «Нижньодніпровський» [PERSON] у присутності понятих [PERSON] та [PERSON] , від 13.04.2021, серії БО 000036, який складено інспектором 1 категорії Цюрупинського ПН ДВ НПП «Нижньодніпровський» [PERSON] у присутності понятих [PERSON] та [PERSON] , від 14.04.2021, серії БО 000037, який складено інспектором 1 категорії Цюрупинського ПН ДВ НПП «Нижньодніпровський» [PERSON] у присутності понятих [PERSON] та [PERSON] , від 15.04.2021, серії АП 000026 відносно [PERSON] складений позивачем [PERSON] у присутності понятих, заступника начальника Геройського природоохоронного науково-дослідного відділення національного природного парку «Нижньодніпровський» [PERSON] та інспектора з охорони природно-заповідного фонду І категорії Геройського природоохоронного науково- дослідного відділення національного природного парку «Нижньодніпровський» [PERSON] . Тим самим спростовуються доводи відповідача щодо відсутності [PERSON] на роботі у вказані дні. Посилання відповідача на списання складаних протоколів про вилучення речей, що є знаряддям або безпосереднім об`єктом правопорушення, як на докази по справі, які підтверджують законність звільнення позивача з займаної посади, не приймаються судом до уваги, як такі, що спростовані в судовому засіданні обставинами та не дають підстав для відмови в задоволенні вимог позивача. Відповідно до вимог ст.12,81 ЦПК України\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Крім того, суд встановлює наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, що містять інформацію щодо предмета доказування, як зазначено у ст.ст.76,77 ЦПК України. Частиною 2ст. 78 ЦПК України\~встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ст.235 КЗпП України\~у разі звільнення без законної підстави, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Згідно роз`яснень, які містяться у пунктах 18, 19 постанови Пленуму Верхового Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9, при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з`ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність закону. У відповідності до п.3 ч. 1\~ст. 29 КЗпП України, обов`язком роботодавця є визначення працівникові його робочого місця, та забезпечити його необхідними для роботи засобами. При цьому невиконання такого обов`язку свідчить про істотне порушення прав працівника. Натомість у даному випадку, як було встановлено судом, в порушення вимог\~ст. 29 КЗпП України, у НПП «Нижньодніпровський» не було визначене робоче місце [PERSON] . Згідно відомостей із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, місцезнаходження юридичної особи НПП «Нижньодніпровський» - [ADDRESS] .\~ Судом встановлено, що НПП «Нижньодніпровський» розташоване за адресою м.Херсон, вул. Михайлівська, 18, у 2021 році будь-яке приміщення не орендує, та не орендувало, договір оренди приміщення відсутній.\~ Разом з тим, суду не було надано жодних доказів того, що за адресою [ADDRESS] , або за адресою [ADDRESS] чи у будь-якому іншому приміщенні за [PERSON] було закріплене робоче місце та що останнього було забезпечено всіма необхідними для роботи засобами.\~ Таким чином, суд приходить до висновку, що факт порушення трудової дисципліни в діях [PERSON] відсутній, оскільки не може бути поставлено в провину працівникові відсутність на робочому місці, місцезнаходження якого не було повідомлене. Аналогічна правовоа позиція викладена у постанові Верховного суду від 08.05.2019 року по справі № 489/1609/17. За наведених обставин, суд вважає протиправним наказ №31-ОС від 16.04.2021 року про звільнення [PERSON] з посади інспектора з охорони природно-заповідного фонду 1 категорії Геройського природоохоронного науково-дослідного відділення Національного природного парку «Нижньодніпровський», який підлягає скасуванню, а [PERSON] відповідно підлягає поновленню на займаній посаді. Відповідно до ч. 2\~ст. 235 КЗпП України\~при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. На підставі викладеного та з урахуванням встановленого судом факту незаконного звільнення позивача, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу. Згідно з пунктом 32\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»\~у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи, невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менше двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично відпрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100. Абзацом 3 п. 2 даного Порядку передбачено, що середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Відповідно до п. 5 Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз.2 п.8 Порядку). Згідно матеріалів цивільної справи позивача було звільнено 16.04.2021 року. З врахуванням довідки НПП «Нижньодніпровський» № 279/12 від 16.07.2024 року середньомісячна заробітна плата позивача за два місяці, що перебували його звільненню, а саме: лютий та березень 2021 року, становить: за лютий 2021 року 6373,60 грн., за березень 2021 року 4363,64 грн.\~ Згідно встановлених норм тривалості робочого часу за 2021 року, кількість робочих днів у лютому 2021 році становить 20 днів, у березень 2021 році 16 днів. Загальна кількість фактично відпрацьованих днів за лютий, березень 2021 рік становить 36 днів. Виходячи із цього, середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 298,26 грн. Середній заробіток за час вимушеного прогулу, але не більше ніж за один рік з дня звільнення, тобто з 16.04.2021 року по 15.04.2022 року складає 298,26 гривень х 251 робочих днів = 74 863,26 гривень. Таким чином, позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 74 863,26 гривень за період з 16.04.2021 року по 15.04.2022 року. Крім цього, згідно ч.1\~ст.133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч.2\~ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ч.1\~ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Тому, у відповідності до\~ст.141 ЦПК України\~з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати, а саме: судовий збір в сумі 1816,00 грн. Щодо стягнення витрат на правову допомогу. Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17.10.2014 визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Представником позивача на виконання вимог ч.1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору подано до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які сторона очікує понести в сумі 5500,00 грн. Так, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу надано договір №17/21-ц від 11.05.2021 року про надання професійної правничої допомоги, Акт прийому-передачі (опис) наданих послуг по договору про надання професійної правничої допомоги від 11.05.2021 року №17/21-ц, квитанція до прибуткового касового ордера №17/21-ц від 11.05.2021 року, згідно якої прийнято від [PERSON] на підставі договору про надання професійної правничої допомоги 5500 грн. Повноваження адвоката підтверджені ордером ХС №81894 від 11.05.2021 року. Положеннями\~статті 59 Конституції України\~закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі\~статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. Дослідивши надані докази, враховуючи відсутність заперечень з боку відповідача щодо розміру витрат, суд приходить до висновку про доведеність витрат на правничу допомогу в заявленій сумі, як такої, що є пов`язаною з даною справою, вважає їх співмірними зі складністю та об`ємом виконаної роботи, такою, що підтверджена належними та допустимими доказами розрахунку таких витрат, в зв`язку з чим понесені витрати підлягають задоволенню.

Outcome: approved