Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-29 00:00:00

Представник позивач [PERSON] адвокат Назарець Віталіна Петрівна звернулася до Лубенського міськрайонного суду Полтавської області з позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову вказала, що позивачка [PERSON] з відповідачем [PERSON] перебуває в шлюбі з 08 серпня 2015 року, який було зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Лубни реєстраційної служби Лубенського міськрайонного управління юстиції у Полтавській області, актовий запис №253. Від шлюбу мають спільну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Спільне життя подружжя не склалося внаслідок різних поглядів на спільне проживання та ведення спільного господарства. З квітня 2024 року сторони припинили шлюбні відносини, з цього часу спільне господарство не ведеться, подружжя не має спільного бюджету, кожен живе своїм життям. Подальше проживання у шлюбі є неможливим, на примирення сторони не згодні. 02 вересня 2024 року судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначення справи до судового розгляду. У судове засідання позивач та її представник не з`явилися. Представник позивача надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності та за відсутності позивача. Зазначила, що наполягає на задоволенні позову в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Проти задоволення позову не заперечує. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін на підставі доказів, які додані до справи. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, враховуючи заяви представника позивача та відповідача, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню за наступних підстав. Відповідно до\~ст. 112 Сімейного кодексу України\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 08 серпня 2015 року, між позивачкою та відповідачем зареєстровано шлюб 08 серпня 2015 року, місце державної реєстрації Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по місту Лубни реєстраційної служби Лубенського міськрайонного управління юстиції у Полтавській області, актовий запис №253 (а.с.5). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21 вересня 2016 року, сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Як вбачається із позовної заяви, ппільне життя подружжя не склалося внаслідок різних поглядів на спільне проживання та ведення спільного господарства. З квітня 2024 року сторони припинили шлюбні відносини, з цього часу спільне господарство не ведеться, подружжя не має спільного бюджету, кожен живе своїм життям. Подальше проживання у шлюбі є неможливим, на примирення сторони не згодні. Згідно ст.51 Конституції України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки й чоловіка. Відповідно до ст.\~21,\~24 СК України\~шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4\~ст. 56 СК України\~передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Статтею 105 СК України\~визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до\~ст.110 СК України. Дослідивши матеріали справи, враховуючи особливий характер сімейних відносин, які склалися в даній сім`ї, та їх об`єктивну недоступність до оточуючих, суд вважає встановленим, що подальше спільне проживання подружжя, збереження їх шлюбу неможливе та суперечило б інтересам кожного з них та їх дитині, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Згідно ч. 2\~ст. 115 Сімейного Кодексу України, рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Відповідно п. 2 ч. 3\~ст. 115 Сімейного Кодексу України\~документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову. Тому, 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову підлягають поверненню позивачу з державного бюджету. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі\~605,60\~грн, з урахуванням повернутих з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору.

Outcome: approved