Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-08 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із позовною заявою до Красносільської ОТГ Одеського району Одеської області про визнання права на завершення приватизації нерухомого майна в порядку спадкування за законом, посилаючись на такі обставини. [INFO] помер її рідний брат - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть. Після смерті брата [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді права на завершення приватизації однокімнатної квартири яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивачка є спадкоємцем другої черги за законом. В зазначений законом строк вона звернулась у відповідності до ст. ст. 1223,268, 1269,1270 ЦК України до Лиманської районної державної нотаріальної контори Одеської області з заявою про прийняття спадщини але в зв`язку з тим, що відсутня реєстрація спадкової квартири їй було відмовлено та пропоновано звернутися до суду для вирішення цього питання. Позивачка у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про слухання справи у її відсутність, на позовних вимогах наполягала. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав заяву про слухання справи у їх відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до абзацу 3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, забезпечивши сторонам сприяння всебічному, повному з`ясуванню обставин справи вирішив справу на підставі наступних доказів наданих сторонами та дослідивши письмові матеріали справи, розглянувши справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що позов необхідно задовольнити виходячи з наступного. Так судом встановлено, що [INFO] помер - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Останнім місцем проживання спадкодавця та місцем відкриття спадщини є [ADDRESS] , що підтверджується інформаційною довідкою наданою Красносільської сільською радою Одеського району Одеської області на запит суду. Позивачка [PERSON] є спадкоємицею другої черги за законом після смерті [PERSON] , так як є його рідною сестрою. Даний факт підтверджено копією свідоцтва про укладення шлюбу згідно якого вбачається, що [PERSON] уклала шлюб та змінила прізвище на « [PERSON] », та копіями свідоцтв про народження [PERSON] та [PERSON] . Згідно дослідженої спадкової справи на померлого [PERSON] вбачається що спадкоємці попередньої черги у разі їх наявності із заявою про прийняття спадщини не зверталися, спадкоємці які б фактично прийняли спадщину також відсутні, тому судом встановлено що на час розгляду справи позивачка [PERSON] єдина спадкоємиця другої черги за законом, яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину після смерті свого брата [PERSON] . Зазначене підтверджується дослідженими судом копіями матеріалів спадкової справи. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді права на завершення приватизації однокімнатної квартири яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] Постановою нотаріуса від 24.07.2024 №907/02-31 [PERSON] відмовлено у вчиненні такої нотаріальної дії, як видача свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Підстава відмови: у зв`язку з тим, що відсутні документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно з відповідною реєстрацією права власності. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Судом на встановлено, що на підставі ордеру №001506 від 21.10.1988 р. та відповідно рішення виконавчого комітету Павлинської сільської ради Іванівського району Одеської області від 30.05.2014 р., яким було надано дозвіл на приватизацію квартири розташованої в [ADDRESS] . [PERSON] розпочав процедуру приватизації зазначеного нерухомого майна, про те не завершив її. В зв`язку з тяжкої хворобою [PERSON] не встиг завершити процедуру реєстрації виниклого в нього права власності на квартиру. Таким чином право на завершення приватизації, яке виникло за життя у спадкодавця, входить до складу спадщини та не припинилося внаслідок смерті [PERSON] . Вирішуючи питання про застосування норм матеріального права, суд виходив з такого. Згідно із ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 ст.16 ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового; або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права та інтересу може бути, зокрема, визнання права (п.1 ч.2 цієї статті). Таким чином, власник або інша заінтересована особа мають право звернутися до суду за забезпеченням прав власності, пов`язаних з усуненням перешкод, які заважають власнику або іншому титульному володільцеві здійснювати в повній мірі та беззаперечно свої права володіння та розпорядження майном. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч.1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, а відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з абз. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 345 ЦК фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Приписами ч. 4 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають у цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Положеннями частин 1, 3 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадянздійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача житлових приміщень у гуртожитках у власність мешканців гуртожитків здійснюється відповідно до закону. Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 затверджено Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян (далі - Положення), яким визначено порядок передання квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків, жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян. У п. 17 цього Положення визначено, що громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Згідно з абз. 5 п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» якщо квартира (будинок) не була передана у власність наймачеві, його спадкоємці вправі вимагати визнання за ними права власності на неї лише в тому разі, коли наймач звертався з належно оформленою заявою про це до відповідного органу приватизації або власника державного чи громадського (щодо громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи) житлового фонду, однак вона не була розглянута в установлений строк або в її задоволенні було незаконно відмовлено при наявності підстав і відсутності заборон для передачі квартири у власність наймачеві. Право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду названим органом у строк, передбачений чинним законодавством. У тому разі, коли громадянин, який висловив волю на приватизацію займаної ним квартири, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію, але після збігу встановленого ч. 3 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» строку, до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати визнання за ними права власності на таку квартиру. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 11 грудня 2013 року в справі № 6-121цс13. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року в справі № 350/67/15-ц (провадження № 14-652цс18) зроблено висновок про те, що якщо спадкодавець не набув права власності на майно, проте розпочав процедуру його приватизації відповідно до чинного законодавства України, а уповноваженими органами відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування права на завершення приватизації, а не права власності. Під час розгляду справи встановлено, що [PERSON] проживав в квартирі, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 21 жовтня 1988 він отримав ордер №001506 серії АА та рішенням виконавчого комітету Павлинської сільської ради Іванівського району Одеської області від 30.05.2014 р. було надано дозвіл на приватизацію квартири розташованої в [ADDRESS] . Таким чином, оскільки [PERSON] , який на відповідній правовій підставі був наймачем квартири, за життя розпочав процедуру приватизації цього житла, однак помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію та до спливу строку, встановленого ч. 3 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», то до складу його спадщини увійшло право на завершення приватизації квартири розташованої в [ADDRESS] , яке успадкувала позивачка. За таких обставин суд вважає за можливе позовну заяву [PERSON] до Красносільської ОТГ Одеського району Одеської області про визнання права на завершення приватизації нерухомого майна в порядку спадкування за законом задовольнити.

Outcome: approved