Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-02 00:00:00

1. Стислий виклад позиції сторін В обґрунтування позову позивач зазначив, що 01.04.2015 він був прийнятий в Ялтушківську дослідно-селекційну станцію Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України, у 2016 році переведений сторожем центрального складу. Наказом № 7-к від 31.01.2024 року його було звільнено із займаної посади за угодою сторін. Трудову книжку йому було видано, проте при звільненні підприємство не провело повний та остаточний розрахунок по виплаті заробітної плати, а саме не виплачено нараховану суму за листопад 2023 року 6511,27 грн, за грудень 2023 року 8509,66 грн, за січень 2024 року 27388,61 грн, яка становить загальну суму невиплаченої заробітної плати 42409,54 грн. Вказував, що розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 01.02.2024 по 31.07.2024 року складає: 105245,94 гривні. Покликаючись на вказане позивач просив стягнути з Ялтушківської дослідно-селекційної станція Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за період з 01.11.2023 по 31.01.2024 в сумі 42409,54 гривні і середній заробіток за період затримки розрахунку за період з 01.02.2024 по 31.07.2024 року (або по день винесення рішення суду) в сумі 105245,94 гривні. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, подав заяву у якій просив стягнути не виплачену йому заробітну плату за період з 01.11.2023 по 31.01.2024 в сумі 7789 гривень, позов підтримав і просив його задовольнити, справу розглянути у його відсутність. Від представника відповідача надійшла заява, у якій представник позовні вимоги в частині стягнення заробітної плати визнав в сумі 7789,54 гривні. Решту позовних вимог визнав повністю, просив розглянути справу у його відсутність. 2. Фактичні обставини, встановлені судом 01.08.2016 [PERSON] було переведено на посаду сторожа центрального\~складу Ялтушківської дослідно-селекційної станції Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України, що підтверджується відомостями трудової книжки [PERSON] [NUMBER] . Згідно з наказом Ялтушківської дослідно-селекційної\~станції Інституту\~біоенергетичних культур\~і цукрових\~буряків Національної\~академії аграрних\~наук України №7-к від 31.01.2024 «Про звільнення [PERSON] » [PERSON] було звільнено із займаної посади за угодою сторін 31.01.2024. Згідно із довідкою про заборговану заробітну плату № 16 від 21.02.2024, та довідкою № 16 від 26.02.2024 за період з листопада 2023 року по січень 2024 року, розмір нарахованої та заборгованої заробітної плати [PERSON] за вказаний період складає 42409,54 гривні. За даними зведених відомостей сум для зарахування на картрахунку, [PERSON] було виплачено заробітну плату за жовтень 2023 року в сумі 6000 гривень, за листопад 2023 року в сумі 500 гривень, за листопад-грудень 2023 року в сумі 7120 гривень, за січень-лютий 2024 року в сумі 9600 гривень, за лютий 2024 року в сумі 3000 гривень, за січень-березень 2024 року в сумі 2400 гривень, за січень-квітень 2024 року в сумі 4000 гривень, за січень-червень 2024 року в сумі 8000 гривень. Згідно з історією рахунку АТ «Ощадбанк» №26203011082740 IBAN: [NUMBER] з 01.01.2024 по 03.10.2024 на рахунок надійшло 40670 гривень. Згідно з довідкою Ялтушківської дослідно-селекційної\~станції Інституту\~біоенергетичних культур\~і цукрових\~буряків Національної\~академії аграрних\~наук України № 03/10-24/1 від 03.10.2024, заборгованість по заробітній платі [PERSON] станом на 03.10.2024 становить 7789,54 гривні. Згідно із статутом Ялтушківської дослідно-селекційної станції Інституту біоенергетичних культур і цукрових буряків Національної академії аграрних наук України (нова редакція), Станція є юридичною особою. Права та обов`язки юридичної особи Станція набуває з дня її державної реєстрації. 3. Оцінка суду і застосовані судом норми права Конституційне право громадян на оплату праці розглядається як одне з найбільш важливих та пріоритетних засад становлення і розвитку суспільства, ефективний засіб стимулювання працівників та службовців до належного та якісного виконання службових обов`язків. Відповідно до статті 3 КЗпП України - законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Відповідно до статей 21, 43, 46 Конституції України, статей 94, 115 КЗпП України, статей 21, 24 Закону України «Про оплату праці» - кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Частинами першою, четвертою та п`ятою статті 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частиною першою статті 94 КЗпП України встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Частиною 4-5 статті 15 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що роботодавець (роботодавець - фізична особа) не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Аналогічне положення закріплено в частині п`ятій статті 97 КЗпП України. Відповідно до частини 1 статті 115 КЗпП заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Конституційний Суд України в Рішенні від 29.01.2008 № 2-рп/2008 зазначив, що право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене (абзац другий підпункту 6.1.1 підпункту 6.1 пункту 6 мотивувальної частини). Зазначені норми трудового законодавства свідчать про пріоритет виплати заробітної плати перед іншими виплатами та про підвищену захищеність таких виплат. Одночасно звертає на себе увагу той факт, що заробітна плата виплачується лише за виконану працівником роботу, а якщо працівник такої роботи не виконував, то заробітна плата йому не виплачується, за винятком виплат, передбачених законодавством (зокрема, у випадку простою). Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10.10.2019 у справі № 243/2071/18. Відповідно до частин 1-3 статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» заробітна плата\~виплачується працівнику\~на умовах,\~визначених трудовим\~договором. Роботодавець\~повинен вживати\~всіх можливих\~заходів для\~забезпечення реалізації\~права працівників\~на своєчасне\~отримання заробітної\~плати. Роботодавець\~звільняється від\~відповідальності за\~порушення зобов`язання\~щодо строків\~оплати праці,\~якщо доведе,\~що це\~порушення сталося\~внаслідок ведення\~бойових дій\~або дії\~інших обставин\~непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати. Працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця (наведена позиція викладена в пунктах 67, 69, 70, 72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц). Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно з\~частиною 1-2\~статті 117\~КЗпП України\~у разі\~невиплати з\~вини роботодавця\~належних звільненому\~працівникові сум\~у строки,\~визначені статтею\~116\~цього Кодексу,\~при відсутності\~спору про\~їх розмір\~підприємство,\~установа,\~організація повинні\~виплатити працівникові\~його середній\~заробіток за\~весь час\~затримки по\~день фактичного\~розрахунку,\~але не\~більш як\~за шість\~місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений\~частиною першою\~цієї статті. Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні за статтею 117 КЗпП України настає лише у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, передбачені у статті 116 КЗпП України. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця. Такий висновок міститься у постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року у справі № 682/3060/16-ц (провадження №61-23170сво18). Заборгованість по заробітній платі відповідачем перед позивачем погашена частково після відкриття провадження у справі. При цьому відповідач не стверджував про відсутність його вини у затримці розрахунку при звільненні і визнав повністю позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні. Сторони визнали, що залишок заборгованості із заробітної плати становить 7789,54 грн, і саме ця сума заборгованості підтверджується наданою позивачем випискою з його рахунку, наданими відповідачем копіями відомостей про виплату заробітної плати, наданою відповідачем довідкою від 03.10.2024 №03/10-24/1. Отже, саме ця сума підлягає стягненню з відповідача. Відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України.\~ Порядок обчислення середньої заробітної плати затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Згідно з пунктом 2 вказаного Порядку обчислення середньої заробітної плати у випадку, що розглядається, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно з пунктом 8 вказаного Порядку Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Довідка про розмір середньоденної заробітної плати позивача у матеріалах справи відсутня, тому при її визначенні суд бере до уваги довідку про заборговану заробітну плату. Оскільки позивач був звільнений 31.01.2024, то для обчислення середньої заробітної плати слід брати до уваги розмір заробітної плати за грудень і листопад 2023, які будуть останніми двома місяцями, що передують місяцю, у якому відбулося звільнення позивача. Заробітна плата\~за грудень\~2023\~року становить\~8509,66\~грн (кількість\~робочих днів\~у грудні\~2023\~року \~21),\~за листопад\~2023\~ 6511,27\~грн (кількість\~робочих днів\~у листопаді\~2023\~року 22). Отже, розмір середньоденної заробітної плати становить ((8509,66 грн + 6511,27 грн) : 43 робочі дні = 349,32 грн). Кількість робочих днів за період затримки розрахунку при звільненні з 01.02.2024 по 31.07.2024, за який позивач просив стягнути середній заробіток, становить 130 робочих днів (лютий 2024 - 21 робочий день, березень 2024 - 21 робочий день, квітень 2024 - 22 робочих дні, травень 2024 - 23 робочих дні, червень 2024 - 20 робочих днів, липень 2024 - 23 робочих дні). Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.02.2024 по 31.07.2024 становить 45411,60 гривень (349,32 грн х 130 робочих днів). У позовній заяві позивач просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.02.2024 по 31.07.2024, вказавши в дужках - або по день винесення рішення суду. Однак альтернативне формулювання позовних вимог не допускається, позивач не подавав заяви про уточнення позовних вимог, тому суд стягує середній заробіток за час затримки розрахунку саме за той конкретний період, який вказав позивач у позовній заяві. Не зважаючи на подання представником заяви про повне визнання позовних вимог щодо середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні, оскільки позивачем вказаний розрахунок проведено всупереч вимогам законодавства, тому суд не приймає визнання позову у цій частині, оскільки таке визнання суперечить законодавству. Відтак з відповідача підлягає стягненню сума середнього заробітку в розмірі 45411,60 гривень. Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню, і з відповідача на користь позивача слід стягнути невиплачену заробітну плату в сумі 7789,54 гривні і середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.02.2024 по 31.07.2024 в сумі 45411,60 гривень. 4. Розподіл судових витрат між сторонами Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на ухвалення судом рішення на користь позивача, який при зверненні до суду з позовом був звільнений від його сплати, на підставі положення ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог в сумі 1090,08 грн (позов задоволено на 36%).

Outcome: partial