Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Страхова група «ТАС» про захист прав споживачів. В обґрунтування своїх вимог зазначає про те, що 31.05.2020 року між ним та відповідачем був укладений договір комплексного страхування від шахрайства № DNESKM-204VOLG шляхом пропозиції відповідача укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) позивачем. При укладенні договору сторонами було узгоджено умову щодо страхової суми у розмірі заподіяної шкоди, але не більше 50000,00 грн. та розмір загального страхового платежу 348,00 грн., строк дії договору з 12.06.2020 року до 11.06.2021 року. Цей договір лонгується на такий самий строк у разі сплати наступних платежів, якщо жодний з учасників договору страхування не заявить про бажання його припинити. На виконання вказаного договору позивач належним чином виконував свої зобов`язання щодо сплати щомісячно страхових платежів у розмірі 29,00 грн. 16.01.2024 року невідома особа використовуючи номер [NUMBER] під приводом продажу парафіну через платформу «ОЛХ» шахрайським способом отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 2580,00 грн., які він перерахував на карту «А-Банк» № [NUMBER] . У зв`язку з цим [PERSON] 18.01.2024 року звернувся до поліції та розпочато кримінальне провадження № 12024078040000058 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. В подальшому, 22.01.2024 року [PERSON] повідомив відповідача про настання страхового випадку та звернувся до із заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку. Разом з тим ПрАТ «Страхова група «ТАС» відмовило у виплаті страхового відшкодування в повному обсязі у зв`язку з невизнанням події як страхового випадку. З врахуванням наведеного [PERSON] просить суд стягнути з ПрАТ «Страхова група «ТАС» на його користь суму невиплаченого страхового відшкодування в розмірі 1290,00 грн. Ухвалою суду від 02.08.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Судове засідання по справі призначено на 12.09.2024 року та відкладено на 09.10.2024 року. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі в якій також просить позов задовольнити у повному обсязі з наведених в ньому підстав, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує. Представник відповідача ПрАТ «Страхова група «ТАС» у судове засідання з розгляду справи не з`явився повторно, хоча про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. У зв`язку із неявкою відповідача, який був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, без поважних причин в судове засідання, оскільки про поважність причин неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав, то зі згоди позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування умов, передбачених ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та перевіривши наявні у справі докази, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 31.05.2020 року між [PERSON] та ПрАТ «Страхова група «ТАС» був укладений договір комплексного страхування від шахрайства № DNESKM-204VOLG шляхом пропозиції відповідача укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) позивачем. Відповідно до п.п. 4.1., 4.2., 6.2. цього договору предметом договору є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов`язані з фінансовими збитками від протиправних дій по відношенню до рахунків клієнта в АТ КБ «Приватбанк». Згідно умов договору і правил страхування страховик зобов`язується в разі страхового випадку здійснити страхове відшкодування страхувальнику або вигодонабувачеві, а страхувальник зобов`язується своєчасно сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору, умов страхування і правил страхування. При укладенні договору сторонами було узгоджено: загальну страхову суму 50000,00 грн., загальний страховий тариф 0,696 %, страхова премія 348,00 грн. Згідно з п. 6 договору страховим випадком є, зокрема, соціальний инжинірінг. При цьому встановлено, що 16.01.2024 року [PERSON] здійснив платіж на картку [NUMBER] на суму 2580,00 грн., що підтверджується відповідною платіжною інструкцією. Згідно витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань, номер кримінального провадження 12024078040000058, 17.01.2024 року [PERSON] подав заяву про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України (шахрайство). Зі змісту витягу встановлено, що 16.01.2024 року невідома особа, використовуючи номер [NUMBER] , під приводом продажу парафіну через платформу «ОЛХ» виманила від [PERSON] грошові кошти в сумі 2580,00 грн., які останній перерахував на карту «А-Банк» № [NUMBER] . 18.08.2024 року за вказаним фактом Мукачівським районним управління поліції ГУНП в Закарпатській області було розпочато кримінальне провадження № 12024078040000058 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. З відповіді ПрАТ «Страхова група «ТАС» № 01656/5124 від 26.01.2024 року встановлено, що [PERSON] звертався із заявою про настання події, що має ознаки страхового ризику, на своє звернення отримав відмову із зазначенням причини: не страхова подія. Згідно з ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору (ст. 627 ЦК України). Згідно з ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Принцип свободи договору є фундаментальним та полягає у наданні особі права на власний розсуд реалізувати, по-перше, можливість укласти договір (або утриматися від укладення договору); по-друге, можливість визначити зміст договору на власний розсуд, враховуючи зустрічну волю іншого учасника договору та обмеження щодо окремих положень договору, встановлені законом. Сторони не можуть на власний розсуд врегулювати у договорі свої відносини лише у випадках, якщо існує пряма заборона, встановлена актом. Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно з ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. У ч. 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» визначено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього кодексу, зокрема, договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Положеннями ст. 9 Закону України «Про страхування» передбачено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. Так, позиція позивача зводиться до того, що вказана вище подія підпадає під страховий випадок, визначений п. 6.1.13. договору комплексного страхування від шахрайства № DNESKM-204VOLG, а саме «соціальний інжиніринг». Відповідно до п. 5.5.13. публічного договору-оферти «соціальний інжиніринг» (франшиза 50%, але не менше 100,00 грн.) визначено як здійснення платіжних операцій по картковому рахунку страхувальника під впливом шахрая. Виплата здійснюється з вирахуванням франшизи в розмірі 50% від суми протиправної операції . Для з`ясування питання про те, чи підпадає страховий випадок, що стався з позивачем, під визначення «соціальний інжиніринг», необхідним є встановлення змісту такого терміну, використаного в договорі, шляхом його тлумачення. Згідно з ч. 1 ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до ст. 213 ЦК України. У ч.ч. 3, 4 ст. 213 ЦК України визначаються загальні способи, що застосовуватимуться при тлумаченні, які втілюються в трьох рівнях тлумачення. Перший рівень тлумачення здійснюється за допомогою однакових для всього змісту правочину значень слів і понять, а також загальноприйнятих у відповідній сфері відносин значення термінів. Другим рівнем тлумачення (у разі, якщо за першого підходу не вдалося витлумачити зміст правочину) є порівняння різних частин правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому, а також з намірами сторін, які вони виражали при вчиненні правочину, а також з чого вони виходили при його виконанні. Третім рівнем тлумачення (при без результативності перших двох) є врахування: (а) мети правочину, (б) змісту попередніх переговорів, (в) усталеної практики відносин між сторонами (якщо сторони перебували раніш в правовідносинах між собою), (г) звичаїв ділового обороту; (ґ) подальшої поведінки сторін; (д) тексту типового договору; (е) інших обставин, що мають істотне значення. Таким чином, тлумаченню підлягає зміст правочину або його частина за правилами, встановленими ст. 213 ЦК України. Як вбачається, у електронному полісі комплексного страхування від шахрайства та публічного договору-оферти «соціальний інжиніринг» визначений як здійснення платіжних операцій по картковому рахунку страхувальника під впливом шахрая. При цьому загальноприйнятим є визначення соціального інжинірингу як методу несанкціонованого доступу до конфіденційної інформації (паролів доступу/ключів захисту чи інших секретних даних) або систем зберігання інформації без використання технічних засобів, тобто шляхом психологічного впливу, маніпулювання свідомістю «жертв» соціального інженера. Застосування граматичного, логічного та спеціально-юридичного способів тлумачення використаного у вказаному вище договорі добровільного страхування терміну «соціальний інжиніринг» дає підстави для висновки, під ним слід розуміти випадки здійснення особою платіжних операцій по своєму картковому рахунку під впливом «соціального інженера» без використання останнім технічних засобів, тобто лише шляхом психологічного впливу на особу, маніпулювання її свідомістю. Суд також вважає за необхідне використати при тлумаченні змісту договору страхування принцип тлумачення договорів сontra proferentem (лат.verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Так, згідно даного принципу особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» (no individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін» (under the diminant sinfluence of the party). Оскільки саме відповідачем розроблено проект договору страхування (оферта) та проект електронного полісу комплексного страхування від шахрайства, який позивач тільки підписав, акцептувавши відповідний договір, то саме відповідач має нести ризики, пов`язані з недостатньою чіткістю формулювань, які містяться у договорі, зокрема положень щодо визначають такий страховий випадок, як соціальний інжиніринг. У цій справі судом встановлено, що позивач не передавав жодної конфіденційної інформації, яка могла бути використана для доступу до його карткового рахунку і подальшого перерахування з нього коштів. Відповідно суд приходить до висновку, що страховий випадок, що є предметом цього спору, підпадає під п. 6.1.13. договору комплексного страхування від шахрайства № DNESKM-204VOLG, а саме «соціальний інжиніринг». Підсумовуючи наведене вище, суд, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 1290,00 грн. страхового відшкодування. Суд, ухвалюючи рішення, також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29). Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Крім того, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 грн., від сплати якого звільнений позивач.

Outcome: approved