Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-01 00:00:00

У травні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, посилаючись на те, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON] , а [INFO] померла мати позивача [PERSON] . Після смерті матері позивач звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки вважав, що батько подарував свою частину квартири матері і вона була повноправним власником, проте з`ясував, що батько за життя склав заповіт, згідно якого належну йому частину квартири він заповів позивачу. В подальшому, позивач звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, проте отримав відмову з посиланням на пропуск встановленого строку для подання заяви про прийняття спадщини. Як зазначає позивач, вказаний строк пропущено ним з поважних причин, оскільки він жодним чином не був повідомлений про наявність заповіту батька на його ім`я, вважав, що дійсним спадкоємцем після смерті батька була мати, водночас внаслідок тяжкої та довготривалої хвороби мати позивача не змогла прийняти спадщину, при цьому нотаріусом не було повідомлено позивача про наявність заповіту. Крім того, позивач вказує, що оскільки він є єдиним сином та єдиним спадкоємцем після смерті своїх батьків, тому вони дійсно бажали залишити йому належне їм майно, проте в силу поважних причин позивач не зміг вступити у спадщину у строки передбачені чинним законодавством. У зв`язку із викладеним, позивач просить суд визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька - [PERSON] терміном у три місяці з часу набрання рішенням законної сили. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 20.05.2024 у справі відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання від 02.09.2024, у справі закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, додатково пояснив, що позивач дізнався про смерть батька у 2015 році, вважав, що батько подарував свою частку квартири матері тому, не звертався до нотаріуса з відповідною заявою. Вказував, що позивач разом із спадкодавцем не проживав, а тривалі відрядження, карантинні обмеження і військова агресія, сприяли пропуску ним відповідного строку. Також зазначав, що у позивача з його батьками були добрі стосунки. Після смерті батька позивач утримував мати, оскільки вона тяжко хворіла та потребувала стороннього догляду. Представник відповідача Київської міської ради в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзиву на позов не надав, подав до суду заяву про відкладення розгляду справи з посиланням на участь у справі в іншому суді. Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Погребняк Г.В. в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву через систему Електронний суд про розгляд справи без його участі. Заслухавши пояснення представника позивача, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] виданим 24.10.2015 Відділом реєстрації смерті у м. Києві Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві (а.с. 7). Як убачається з заповіту від 04.04.1998 складеного [PERSON] (а.с.53), належну йому на праві власності частину квартири [ADDRESS] він заповів [PERSON] . Згідно виписки із медичної картки [PERSON] (а.с.10), остання хворіла на ІХС, дифузний кардіосклероз ГХ ІІ ст. 2 ст. (миготлива аритмія) ризик 4 СН ІІ-а, цукровий діабет ІІ стадії, субкомпенсація, ожиріння ІІІ ст., тромбофлебіт вен нижніх кінцівок, наслідки перелому променевої кістки справа (2016) та перелому шийки стегна справа (2023). Самостійно не пересувалася. Останнє стаціонарне лікування в березні 2024 року. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] виданим 25.03.2024 Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (а.с. 13). Як встановлено судом, померлий [PERSON] є батьком, а [PERSON] - матір`ю позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] виданим 27.04.2013 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві (а.с.53). З матеріалів спадкової справи №30/2024 заведеної щодо майна померлого [PERSON] убачається, що позивач 19.04.2024 звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Погребняка Г.В. із заявою про прийняття спадщини (а.с.49-58). З вказаної вище заяви убачається, що позивач звертається до приватного нотаріуса зазначаючи, що він спадщину після смерті батька прийняв, так як на час відкриття спадщини проживав разом зі спадкодавцем і не заявляв про відмову від спадщини. На запит приватного нотаріуса, відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації було повідомлено, що станом на 23.10.2015 разом зі спадкодавцем була зареєстрована лише [PERSON] . Зазначення позивачем у поданій приватному нотаріусу заяві про прийняття спадщини недостовірних відомостей про своє спільне проживання з спадкодавцем на день відкриття спадщини, суд оцінює як намагання позивача у позаправовий спосіб отримати у свою власність спадкову масу. Як убачається з відповіді приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Погребняка Г.В., видача позивачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно є неможливою внаслідок пропуску строку прийняття спадщини, місце проживання разом зі спадкодавцем не підтверджено. За приписами ст. 1220 ЦК Україниспадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно ст. 1218 ЦК Українидо складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частинами 1 та 2 ст. 1268 ЦК Українипередбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Відповідно до ст. 1269 ЦК Україниспадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1270 ЦК України). Згідно ст. 1272 ЦК Україниякщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не використав право на прийняття спадщини через брак інформації про смерть спадкодавця, незнання приписів закону тощо, тоді немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 04.11.2015 у справі №6-1486цс15, а також у постановах Верховного Суду від 17.10.2019 у справі №766/14595/16, від 30.01.2020, у справі №487/2375/18 (провадження №61-10136св19), від 31.01.2020, у справі №450/1383/18 (провадження №61-21447св19) та інших. З урахуванням фактичних обставин конкретної справи поважними причинами пропуску строку суд може визнати, зокрема: 1) тривалу хворобу спадкоємців; 2) велику відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем розташування спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України тощо. Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, брак коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 17.03.2021 у справі №638/17145/17, від 22.03.2023 у справі №361/8259/18 та багатьох інших. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість. Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою. З огляду на викладене, необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що випливає з принципу свободи заповіту, проте таку необізнаність суд не повинен ототожнювати з його (спадкоємця) незнанням про його право на спадкування загалом, оскільки в такому випадку особа з незалежних від неї причин не вчиняє юридично значущих дій, які пов`язані з набуттям нею певних прав, що випливають із спадкування. Коли ж особа усвідомлює чи повинна усвідомлювати, що вона є учасником процесу спадкування, зокрема на підставі своєї спорідненості зі спадкодавцем як спадкоємець першої черги спадкування або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування, і не вчиняє активних дій, спрямованих на прийняття спадщини (засвідчення своєї згоди на вступ у всі правовідносини спадкодавця) виходячи з обставин, які не пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для своєчасного прийняття спадщини, то її необізнаність про наявність заповіту не може розглядатися як підстава для визначення їй додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини. Відмова нотаріуса, за наведених обставин, у видачі свідоцтва про право на спадщину спадкоємцю першої черги або кожної наступної черги спадкоємців за законом, у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування, на користь якого було складено заповіт, не порушує принципу свободи заповіту, оскільки усвідомленим невчиненням дій для прийняття спадщини спадкоємець на власний розсуд реалізовує своє право на відмову від прийняття спадщини. Після закінчення строку, передбаченого ЦК України для подання заяви про прийняття спадщини, право спадкоємця на прийняття / відмову від прийняття спадщини є реалізованим, а його результат не підлягає зміні у зв`язку з обставинами, які залежали від самого спадкоємця, до яких, зокрема, входить пасивна поведінка спадкоємця, який усвідомлює чи повинен усвідомлювати (у зв`язку зі своєю спорідненістю зі спадкодавцем та відсутністю спадкоємців попередньої черги, закликаних до спадкування) наявність в нього права на спадкування. Суд зазначає, що необізнаність позивача з наявністю заповіту на його користь, на яку посилався позивач в обґрунтування заявлених позовних вимог, не є поважною причиною пропуску встановленого чинним законодавством строку для подання заяви про прийняття спадщини. Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2024 у справі № 686/5757/23. Додатково суд звертає увагу на те, що матеріали справи не містять жодного доказу на підтвердження моменту з`ясування наявності складеного 04.04.1998 заповіту. Також матеріали справи не містять жодного доказу про те, що наявність карантинних обмежень та військової агресії, вплинули саме на пропуск визначеного законом строку. Таким чином, враховуючи викладене, у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог для визначення позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Outcome: dismissed