Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-29 00:00:00

[PERSON] через свого представника адвоката Шоломіцького Івана Валентиновича\~(повноваження на а.с.4) звернувся до суду з позовом до ТОВ «Рівнянське» про розірвання договору оренди земельної ділянки. Свої вимоги позивач мотивує тим, що він являється власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,1612 га, кадастровий номер 0522886200:04:003:0187, що розташована на території Рівненської сільської ради Могилів-Подільського району Вінницької області. 10 грудня 2020 року позивачем було укладено договір оренди земельної ділянки площею 0,1612 га із ТОВ «Рівнянське» строком на 25 років. Умовами договору передбачено сплату орендної плати у грошовій або натуральній формі. Однак, з часу укладення договору оренди (за 2021-2023 роки) позивач кошти за орендну плату жодного разу не отримував. Посилаючись на вказані обставини, просить суд розірвати договір оренди землі, укладений 10 грудня 2020 року між [PERSON] та ТОВ «Рівнянське» і стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою від 14 травня 2024 року позовну заяву було прийнято до розгляду судом та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою суду від 06 червня 2024 року задоволено клопотання представника позивача - адвоката Шоломіцького І.В. та витребувано від Головного управління ДПС у Вінницькій області відомості із Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів у вигляді орендної плати за користування землею ТОВ «Рівнянське» за 2021-2023 роки (а.с.15). 19 червня 2024 року від в.о. начальника ГУ ДПС у Вінницькій області надійшла відповідь на ухвалу від 06 червня 2024 року (а.с.38). 11 червня 2024 року через систему «Електронний суд» від відповідача отримано заяву про продовження пропущеного строку на подання відзиву (а.с.22-31). 25 червня 2024 року ухвалою суду заяву представника відповідача про продовження процесуального строку для подання відзиву задоволено. Продовжено строк встановлений ухвалою суду від 14 травня 2024 року та прийнято відзив на позов [PERSON] (а.с.41). У поданому відповідачем відзиві, що надійшов до суду 17 червня 2024 року (а.с.33-37) його представник висловив позицію із якої вбачається, що він не погоджується із позовними вимогами, вважає їх необгрунтовними та такими, що не відповідають дійсним обставинам справи і спрямовані на фальсифікацію документів. Зокрема зазначає, що відповідачем було отримано від позивача акт-згоду про отримання останнім у 2021-2023 роках орендної плати згідно договору оренди. Дана обставина усуває будь-яку підставу для звернення до суду із вимогою про розірвання договору. Крім того, позивачем власноручно було надано повідомлення про відсутність будь-яких звернень до суду про розірвання договору оренди землі, що є підставою для перевірки повноважень особи яка звернулася із даним позовом. Відсутність обізнаності позивача про звернення від його імені до суду призводить до фальсифікації повноважень та створення завуальованого рейдерського захвату земельних ділянок, які на правах оренди перебувають у відповідача. Просив відмовити у позові. 27 червня 2024 року від позивача у справі надійшла відповідь на відзив (а.с. 42-44), у якій він не погоджується із доводами відповідача. Стверджує, що позовну заяву згідно його вільного волевиявлення та за його дорученням було подано його адвокатом Шоломіцьким І.В. Крім того, у 2021-2023 роках вони неодноразово звертались до відповідача для отримання орендної плати у грошовій формі, проте останній уникав виконання свого обов`язку. Просити виконання свого обов`язку у натуральній формі не було можливим, оскільки земельна ділянка орендарем не оброблялась. Жодних розписок та актів він не підписував, а доказів того що протягом вказаного у договорі строку ТОВ «Рівнянське» була виплачена орендна плата, яка ним отримана не надано. Відповідач погасив заборгованість з орендної плати тільки після пред`явлення позову. Більше того, відповідачем як податковим агентом за 2021-2023 роки не було сплачено земельного податку. Даний податок він сплачував самостійно. Просив визнати розписку неналежним, недостатнім та недостовірним доказом. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 03\~липня 2024 року засобами поштового зв`язку до суду надійшла заява, підписана позивачем [PERSON] , про закриття провадження у справі (а.с.46). Цю заяву в підготовчому засіданні позивач не підтримав. 04\~липня \~2024\~ року ухвалою суду прийнято рішення про перехід від розгляду справи в спрощеному позовному провадженні до розгляду даної справи в порядку загального позовного провадження (а.с.48). Підготовче засідання призначено на 24 липня 2024 року. 24 липня 2024 року судом прийнято рішення про відмову у задоволенні клопотання представника відповідача про витребування доказів, що підтверджують обсяг повноважень представника позивача. Клопотання про визнання явки позивача [PERSON] в судове засідання задоволено. Визнано явку позивача у судове засідання обов`язковою. Підготовче засідання відкладено на 14 серпня 2024 року (а.с. 78-79). У визначену дату судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 30 вересня 2024 року (а.с.91). У судовому засіданні позивач та його представник повністю підтримали заявлені ними вимоги з підстав викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Додатково позивач запевнив, що розписку від 11.06.2024 року про отримання орендної плати та не звернення до суду з позовом він особисто не писав, писала його дружина під диктовку представника товариства. При цьому зазначив, що жодних розрахунків вчасно із ним проведено не було. Лише після пред`явлення позову до суду відповідач розрахувався із ним. Наполягав на розірвання договору оренди з відповідачем. Представник відповідача у судовому засіданні зазначив, що не погоджується із позовними вимогами в повному обсязі, оскільки у матеріалах справи є розписка про проведення розрахунків по орендній платі за умовами договору. Позивачем зазначені обставини, що ним отримано орендну плату. Крім того, у даній розписці написано, що станом на 11 червня 2024 року до суду ним не подавались будь-які заяви. Оплата згідно договору-оренди відбулась і здійснювалась відповідно до умов договору. Яким саме чином мала сплачуватись орендна плата договір не передбачає. У відповідача немає будь-яких конкретних рахунків, адреси місця проживання позивача, мобільного телефону, щоб узгоджувати ту чи іншу форму оплати оренди. Тому оплата за договорами здійснювалась виходячи з можливостей, які мав відповідач. І якщо за якийсь рік вона була не своєчасно сплаченою, це не може говорити про неоплату взагалі. Вважає, що підстави та предмет позовних вимог на момент написання позовної заяви був відсутнім. Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, встановивши суть спірних правовідносин, що склалися між сторонами, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Статтею 41 Конституції України\~визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом частини другої\~статті 792 ЦК України\~майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства, щодо договору, договори найму регулюються актами земельного законодавства\~ЗК України,\~Законом України «Про оренду землі». Статтею 1 Закону України "Про оренду землі"\~визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Наявною у матеріалах справи Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №376860819 сформованої 01 травня 2024 року (а.с.7) встановлено, що позивач є власником земельної ділянки площею 0,1612 гектарів, кадастровий номер 0522886200:04:003:0187 що розташована на території Мурованокуриловецької селищної ради Вінницької області і призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 10 грудня 2020 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Рівнянське» укладено договір оренди земельної ділянки (далі Договір), за яким позивач передав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку площею 0,1612 гектарів, кадастровий номер 0522886200:04:003:0187, що знаходиться на території Рівненської сільської ради Могилів-Подільського (колись Мурованокуриловецького) району Вінницької області. Вказаний договір оренди земельної ділянки зареєстровано 16 січня 2021 року, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (зворот а.с.7) строком на 25 років із автоматичним продовження дії договору та правом передачі у піднайм (суборенду). Така ж інформація щодо строку дії договору міститься і у п. 7 Договору (а.с. 4). Пунктом 10 Договору визначено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій або натуральній формі (з урахуванням ринкових цін на момент розрахунку) та становить 600 гривень. Вноситься орендна плата один раз на рік з 01 вересня до 31 грудня (п.12 Договору). Пункт 31 вищевказаного договору визначає право орендодавця вимагати своєчасного внесення орендної плати, а п. 34 вказує на обов`язок орендаря своєчасно вносити орендну плату за користування земельною ділянкою, що передана в оренду (а.с.4-6). Одночасно орендодавець зобов`язаний своєчасно отримувати внесену орендарем орендну плату, при цьому, в разі, якщо Орендодавцем не буде отримано орендну плату з його вини до 31 грудня поточного року, орендар не несе відповідальності щодо неотримання орендної плати вчасно. Така несплата не буде вважатись невнесенням орендної плати та/чи простроченням оплати. В будь-якому випадку за орендодавцем залишається право отримати орендну плату в будь-який час, але орендодавець за таких умов не має права вимагати сплати неустойки (п. 32 Договору, а.с.5). Разом з тим, у п. 13 Договору визначено, що передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами (а.с.4). Позиція сторони відповідача зводиться до того, що у матеріалах даної справи наявна розписка про виконання умов договору оренди за 2021-2023 роки, яку позивач власноручно підписав і цілком розумів її зміст, а тому відсутні будь які підстави звернення до суду. Крім того, стверджує, що умовами договору оренди не встановлено чітку процедуру внесення орендної плати, а тому будь-яка оренда здійснювалась виходячи із можливостей які мав відповідач. Сам же позивач за оспорюваний період, до відповідача ТОВ «Рівнянське» для отримання орендної плати у визначені в договорі строки не звертався. Суд не погоджується із такою думкою сторони по справі та вважає, що наведене ніяким чином не звільняє орендаря ТОВ «Рівнянське» від обов`язку щодо сплати орендної плати за період 2021-2023 років, а наявна розписка не доводить, що зобов`язання за умовами договору оренди було виконано вчасно. Відповідач для належного виконання ним обов`язку щодо сплати орендної плати у строки та розмірах, передбачених умовами договору оренди, не вчинив необхідні дії відповідно до звичаїв ділового обороту у спірних правовідносинах, а саме: не надіслав орендодавцю листи з проханням отримати орендну плату або повідомити банківські реквізити для її перерахування, чи не надіслав орендну плату за місцем проживання орендодавця грошовим переказом. Як і не надав доказів про те, що позивач відмовився прийняти належне виконання, запропоноване орендарем, а саме: отримати орендну плату за вказаний період. Таким чином, відповідач поклав на позивача обов`язок вчиняти дії для отримання орендної плати, і за таких обставин звільнив себе від обов`язку сплачувати орендну плату. На думку суду саме відповідач, як то передбачено у постанові Верховного Суду від 22 лютого 2023 року у справі №703/2495/21, повинен був спростувати належними та допустимими доказами твердження позивача про несплату орендної плати. Натомість, наполягаючи на виконанні умов договору зі своєї сторони, відповідач не надав жодної належної документації ТОВ «Рівнянське», яка б свідчила про проведення розрахунків із орендодавцем. Що стосується тверджень представника відповідача про своєчасне і повне виконання орендних зобов`язань із посиланням на розписку, підписану позивачем 11 червня 2024 року (а.с.36) то суд не може прийняти цей документ як належний та допустимий в розумінні ст. 77 і 78 ЦПК України. Так,\~Верховний Суд\~у постанові\~від 08.08.2018\~у справі\~№396/576/16-ц\~дійшов висновку,\~що належними\~доказами сплати\~коштів за\~оренду земельної\~ділянки є:\~видатковий касовий\~ордер,\~виписаний орендарем\~та підписаний\~орендодавцем;\~видаткова накладна,\~підписана сторонами;\~довідка,\~видана податковою\~інспекцією,\~про наявність\~плати коштів\~із земельного\~податку та\~оренду землі. На ствердження своєї позиції та правдивості обставин викладених у даному документі, відповідач мав би долучити до вказаної розписки видатковий касовий ордер чи відомість про виплату\~орендної плати\~із підписом орендодавця чи банківські документи про перерахування коштів на рахунок орендодавця або розписку про передачу особисто в руки. Тому, підсумовуючи вищенаведене виплата орендної плати мала б бути зафіксованою у щорічних відповідних відомостях орендаря з підписами його відповідальних посадових осіб та орендодавця, а не в документі-твердженні про відсутність заперечень та претензій щодо орендної плати. Відповідач стверджує, а позивач не заперечує, що розрахунок щодо заборгованості з орендної плати за 2021-2023 роки здійснено. Однак лише після подачі позову до суду. Суд не вважає таке виконання умов договору належним виконанням, оскільки здійснено воно поза межами строків вказаних у Договорі. Відповідно до ч. 1ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Тлумачення статті 629\~ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Зазначений висновок щодо застосування норм права наведено у постанові Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі №199/1917/19 (провадження № 61-16444св20) До загальних засад цивільного законодавства належить свобода договору (п. 3 ч. 1ст. 3 ЦК України). Тлумачення п. 3 ч. 1 ст.3 та ст.627\~ЦК України свідчить, що свобода договору має декілька складових, зокрема, свобода укладання договору, вибору контрагента, виду договору, визначення умов договору. Згідно із ч.1 ст.\~628\~ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Закон України\~"Про\~оренду землі" визначає умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі. Статтею 13\~Закону України\~"Про\~оренду землі" встановлено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Зміст прав та обов`язків, що виникають в орендодавця та орендаря земельної ділянки, порядок їх реалізації та виконання опосередковуються договором оренди землі. Зокрема, на підставі договору в орендодавця виникає обов`язок передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а в орендаря - обов`язок використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства та сплачувати орендну плату в порядку і розмірі, встановленому договором або законом. Істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату (частина перша статті 15 Закону України «Про оренду землі»). Зокрема, орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України) (стаття 21 Закону України «Про оренду землі»). Положеннями статті 24 Закону України «Про оренду землі»\~визначено права та обов`язки орендодавця, зокрема передбачено право орендодавця вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Судом\~встановлено\~та\~не\~заперечується\~відповідачем, що дійсно позивач своєчасно не отримував орендну плату за 2021, 2022 та 2023 роки. Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або договором (ч.ч. 3, 4 ст. 31 Закону України «Про оренду землі»). Відповідно до вимог статті 141\~ЗК України підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, систематична несплата земельного податку або орендної плати. Таким чином, законодавство передбачає як необхідну умову для розірвання договору оренди землі - систематичне невиконання умов договору, в тому числі, і несплату орендної плати. Зазначений правовий висновок, викладений у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного суду від 06 березня 2019 року у справі №183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) та від 02 травня 2018 року у справі № 925/549/17. Верховний Суд у постанові від 07 грудня 2022 року у справі № 479/210/21 дійшов до висновку, що систематична (два та більше випадків) несплата орендної плати, передбаченої договором, є істотним порушенням умов договору та підставою для розірвання такого договору, оскільки позбавляє позивача можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що його земельну ділянку використовує інша особа. Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено і у постанові Верховного Суду від 24 травня 2023 року у справі № 542/51/22. Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Неналежне виконання умов договору, а саме невиконання обов`язку зі сплати орендної плати також є порушенням умов договору оренди землі, яке дає право орендодавцю вимагати розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена у подальшому заборгованість. Такий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17. Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів отримання позивачем орендної плати за 2021 рік до 31 грудня 2021 року, за 2022 рік до 31 грудня 2022 року та відповідно за 2023 рік до 31 грудня 2023 року, а відтак наявні всі правові підстави для розірвання спірного договору оренди землі у зв`язку з систематичною несплатою орендної плати. Законодавець визначає однією із істотних умов договору оренди землі орендну плату, то основний інтерес особи, яка передає майно в оренду, полягає в отриманні орендної плати за таким договором. Порушення цього інтересу має наслідком завдання шкоди, через що сторона (орендодавець) значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору оренди земельної ділянки. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 (провадження № 61-22315сво18) зроблено висновок, що «доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них». Очевидно, що дії відповідача, який уклав у 2020 році договір оренди земельної ділянки із [PERSON] є недобросовісними, оскільки розуміючи для себе обов`язок своєчасного внесення орендної плати, та мету з якою було укладено договір для позивача, він покладаючись на двозначні та не чіткі умови договору оренди, свідомо розраховував на уникнення виконання свого обов`язку пов`язаного із використанням орендованої землі. Враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення\~ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати застосуванню також підлягають положення частини другої\~статті 651 ЦК України. Згідно з частиною другою\~статті 651 ЦК України\~договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Суд зазначає, що згідно з чинним законодавством України розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. Стаття 611\~ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди. Застосування такого правового наслідку як розірвання договору судом саме з підстави істотності допущеного порушення договору, що значною мірою позбавляє того, на що особа розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої\~статті 3 ЦК України\~належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вказані висновки викладено у постанові Верховного Суду від 24 квітня 2023 року у справі № 144/692/21. Позивач у позовній заяві та в судовому засіданні стверджував, що орендну плату за 2021-2023 роки своєчасно не отримував. Вказане стверджується довідкою в.о. начальника ГУ ДПС у Вінницькій області №7599/5/02-32-12-01-15 від 12 червня 2024 року (а.с.38), з якої вбачається, що відомості з інформаційної бази Державного реєстру фізичних осіб - платників податку щодо ТОВ «Рівнянське» за користування землею [PERSON] за період з 1 кварталу 2021 року по IV квартал 2023 року - відсутні. Матеріали справи не містять даних про своєчасне вчинення дій з боку відповідача для належного виконання ним обов`язку щодо сплати орендної плати за період 2021-2023 років, зокрема, шляхом надіслання орендної плати за місцем проживання орендодавця. Одночасно, суд виходить з того, що договором оренди не передбачено обов`язку орендодавця надавати реквізити банківського рахунку для перерахування орендної плати, натомість, договір містить персональні дані орендодавця, його адресу, що не виключає виконання орендарем свого обов`язку шляхом здійснення виплати орендної плати поштовим переказом або іншим способом. Самі лише наміри сплатити орендну плату не свідчить про виконання зобов`язання відповідно до постанови Верховного Суду від 20.11.2023 року у справі № 499/793/21. Беручи до уваги наведене вище в контексті застосованих правових норм, суд вважає що вимоги позивача доведені повністю, при цьому вони в жодній мірі не спростовані наданими доказами відповідача, оскільки, факт систематичного порушення умов договору оренди земельної ділянки щодо несвоєчасної сплати орендної плати за користування земельною ділянкою з боку відповідача є доведеним. Щодо вирішення питання про судові витрати, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в сумі 1211,20 грн (а.с.8). У зв`язку з тим, що позов задоволено повністю з відповідача на користь позивача слід стягнути 1211 грн. 20 коп. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved