Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-30 00:00:00

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що з метою придбання квартири звернулася до агентства нерухомості «Портал» де запропонували квартиру [ADDRESS] . За вказаною адресою позивач зустріла відповідача, яка там проживала разом з чоловіком та дитиною. Погодивши усно умови купівлі квартири, з відповідачем уклади договір про забезпечувальний платіж від 19.01.2023, відповідно до якого сторони зобов`язувалися укласти до 20.02.2023 договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Як гарантією купівлі квартири в майбутньому позивач згідно з п.1.1 договору про забезпечувальний платіж передала відповідачу кошти в сумі 500 дол. США, що в еквіваленті до національної грошової одиниці становить 20\~000 грн. зателефонувавши відповідачу 20.02.2023 остання пояснила про брак коштів для оформлення документів і просила трохи часу. [PERSON] не повернула забезпечувальний платіж навіть частково, порушивши умови договору відповідно до якого зобов`язана повернути позивачці отриманий нею забезпечувальний платіж в подвійному розмірі.Просила стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 40\~000,00 грн. Позивач у судове засідання не з`явилася. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав просив позов задовольнити з підстав викладених у позові. Згоду про заочний розгляд справи не надав. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомила, заяв про розгляд справи за її відсутності не надала. Відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України вважаються такими, що повідомлені належним чином, шляхом виклику через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що 19.01.2023 між сторонами укладений договір про забезпечувальний платіж, відповідно до якого [PERSON] сплачує [PERSON] забезпечувальний платіж у розмірі 500 доларів США, що становить 20\~000,00 грн за міжбанківським курсом на сайті Мінфін на дату (момент) підписання цього договору. Згідно з п.1.2 вищезазначеного договору забезпечувальний платіж є забезпеченням укладення в майбутньому між сторонами договору купівлі-продажу нерухомого майна, за яким [PERSON] зобов`язується купити та оплатити, а [PERSON] продати нерухоме майно квартиру (будинок) за [ADDRESS] право власності на яке належить у відповідності до законодавства України [PERSON] . Відповідно до п.1.3 договору про забезпечувальний платіж від 19.01.2023 сторони домовилися укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна у строк (термін) до 20.02.2023 включно. Згідно з п.1.4 вищезазначеного договору сторони визначили вартість нерухомого майна, за якою має відбутися купівля-продаж а майбутньому з договором купівлі-продажу нерухомого майна, у сумі 41 500 доларів США, при цьому еквівалент курсу долара США до гривні визначатиметься сторонами по міжбанківському курсу долара США до гривні в розділі продаж на сайті Мінфін в день укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна, яка має бути визначена стороною 1 ( [PERSON] ) стороні 2 ( [PERSON] ) в момент укладення договору купівлі-продажу нерухомого майна (а.с.5). Відповідно до п.3.1 договору про забезпечувальний платіж від 19.01.2023 даний договір набирає чинності з моменту підписання та діє до 20.02.2023, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань по договору. Закінчення дії договору не звільняє винну сторону від відповідальності за його невиконання. Згідно п.2.3. договору про забезпечувальний платіж від 19.01.2023 у випадку якщо з вини Сторони 2 ( [PERSON] ) укладання Договору купівлі-продажу нерухомого майна не відбудеться Сторона 2 зобовязана повернути Стороні 1 суму забезпечувального платіжу у подвійному розмірі. Позивач 24.03.2023 звернулася до Полтавського РУП Головного управління Національної поліції в Полтавській області з заявою про вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ст..190 КК України. Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 22.12.2023 скаргу [PERSON] на бездіяльність службової особи Полтавського РУП Головного управління Національної поліції в Полтавській області задоволено; зобов`язано уповноважену особу Полтавського РУП Головного управління Національної поліції в Полтавській області внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне правопорушення за повідомленням [PERSON] від 24.03.2023. Постановою дізнавача СД Полтавського РУП ГУ НП в Полтавській області капітана поліції Альони Томенко від 24.04.2024 кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12024175420000011 від 04.01.2024 закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України. Відповідно до ч. 1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до положень ч.2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Згідно з ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язанні з його недійсністю. Відповідно до змісту ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена - у письмовій формі. Згідно з ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Разом з тим, статтею 657 ЦК України встановлено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку(квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню є укладеним з дня такого посвідчення. Таким чином, договір купівлі-продажу нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Аналіз змісту договору про забезпечувальний платіж від 19.01.2023, дає підстави для висновку, що він містить зобов`язання сторін про укладення у визначений ними час договору купівлі-продажу квартири в майбутньому на умовах, встановлених цим договором, також сторони обумовили предмет майбутнього договору купівлі-продажу нерухомого майна, його ціну та інші істотні умови основного договору, в тому числі і умову про зобов`язання укласти основний договір. Отже, договір про забезпечувальний платіж від 19.01.2023 по своїй суті є попереднім договором купівлі-продажу нерухомого майна. Проте, цей попередній договір не був посвідчений нотаріально. Підписаний сторонами договір про забезпечувальний платіж від 19.01.2023, який за своєю правовою природою є попереднім договором купівлі-продажу нерухомого майна нотаріально не посвідчений, а тому є нікчемним та не створює юридичних наслідків для сторін. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог. Підставою даного позову є стягнення з відповідача суми забезпечувального платіжу в подвійному розмірі, оскільки, на думку позивача, такий обовязок виник у відповідача на підставі п.2.3 розділу 2 "Штрафні санкції. Вирішення спорів" договору про забезпечувальний платіж від 19.01.2023. Разом із тим, оскільки вказаний договір є нікчемним, то і обовязок сплати штрафних санкцій у відповідача за договром не виникає, а тому в задоволені позову слід відмовити. Питання щодо розподілу судового збору суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України. Судом встановлено, що позивачем при зверненні до суду з позовом про стягнення боргу сплачений судовий збір у розмірі 1\~211,20 грн (а.с. 2). Згідно з п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача. Отже, відповідно до положень п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір покладається на позивача. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed