Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-24 00:00:00

До Межівського районного суду Дніпропетровської області з Дніпровського апеляційного суду надійшла позовна заява [PERSON] до Межівської об`єднаної територіальної громади, третя особа: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бунякіна Олена Валентинівна про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, для продовження розгляду. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає, що нею засобами поштового зв`язку до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бунякіної О.В. заяву про видачу на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно, що залишилося після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , місце народження м.Дніпро, яка на момент смерті тимчасово перебувала на території російської федерації, була громадянкою України, мала постійне місце проживання: [ADDRESS] . На підставі поданої заяви нотаріусом заведено спадкову справу №45/2023, яка зареєстрована у Спадковому реєстрі за №71064533. Перевіркою інформації, яка міститься у Спадковому реєстрі, встановлено, що померла залишила заповіт, посвідчений 26.04.2017 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Нощенко Н.М. за реєстровим №1874. Перевіркою спадкового реєстру встановлено, що заповіт є чинним. Згідно вказаного заповіту [PERSON] заповіла їй земельну ділянку кадастровий номер 1222655400:01:001:0422 площею 1,7890 га., цільового призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та земельну ділянку кадастровий номер 1222655400:01:001:0423 площею 4,4790 га цільового призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вона повідомила приватного нотаріуса про відсутність у неї оригіналу свідоцтва про смерть та надала копію свідоцтва про смерть [PERSON] , виданого на території російської федерації. Станом на день її звернення із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, з дня смерті спадкодавця минуло більше 17 місяців. Враховуючи те, що спадщина, на яку вона має намір оформити права, відкрилася 22 лютого 2022 року, станом на час звернення до суду строк для її прийняття є пропущеним, що стало основною причиною винесення постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09 серпня 2023 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бунякіною О.В. [PERSON] померла [INFO] в росії, а повномасштабне вторгнення росії в Україну почалося 24.02.2022 року, вона не могла ні знати про смерть спадкодавця завчасно, навіть не могла отримати документи в оригіналі чи копіях, а тому вважає, що причини пропуску строку нею є поважними, бо коли навіть нею було отримано копію свідоцтва про смерть, то зазначений строк вже сплив. Позивач просить суд надати їй, [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] додатковий строк достатній для подання нею заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . У судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, остання надала заяву про розгляд справи за їх відсутності. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі та прохають позов задовольнити повністю. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечують. Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бунякіна Олена Валентинівна у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв`язку з чим, на підставі\~ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1\~ст. 77 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У ч. 2\~ст. 78 ЦПК України\~передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.(статті 1220, 1222 ЦК України). У відповідності до ст.ст.\~1216,\~1217 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. У судовому засідання встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , [INFO] , громадянка України, яка мала постійне місце проживання: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] виданим Відділом запису актів цивільного стану туапсинського району управління записів актів цивільного стану краснодарського краю. Згідно заповіту посвідченого 26.04.2017 приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Нощенко Н.М. за реєстровим №1874, що є чинним, [PERSON] заповіла [PERSON] земельну ділянку кадастровий номер 1222655400:01:001:0422 площею 1,7890 га., цільового призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та земельну ділянку кадастровий номер 1222655400:01:001:0423 площею 4,4790 га цільового призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бунякіної О.В. від 09.08.2023 було відмовлено [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії , а саме у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , підставою такої відмови серед іншого було зазначено пропуск строку для подання заяви про прийняття спадщини. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено вимогами ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). За правилами ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно, пропустити строк на прийняття спадщини може спадкоємець, який постійно не проживав на час відкриття спадщини зі спадкодавцем. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, незнання норм закону, тощо, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постановах від 04 листопада 2015 року 6-1486цс15 та від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19). За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, проживання у спадковому майні після відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Верховний Суд в постанові від 20 жовтня 2021 року у справі № 405/7111/19-ц (провадження № 61-10591св21) зробив правовий висновок, згідно з яким при оцінці наявності поважних причин для визначення додаткового строку на прийняття спадщини, суди повинні розмежовувати два періоди та оцінювати наявність об`єктивних, непереборних перешкод для реалізацією особою права на прийняття спадщини. Перший період - період визначений законом для прийняття спадщини (6 місяців від дня відкриття спадщини), а другий період - від дня закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини до дня звернення до суду із позовом при визначенні додаткового строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Пленум Верховного Суду України в п.24 Постанови від 30 травня 2008 року №7 Про судову практику у справах про спадкування роз`яснив, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 30.01.2020 №487/2375/18, від 17.02.2020 №357/732/19, від 27.02.2020 у справі №419/3788/17, від 21.05.2020 у справі №404/251/17, поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Наведений перелік не є вичерпним та дозволяє застосування до спірних правовідносин аксіоми цивільного судочинства: Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem , яка означає У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права. Позивач у своєму позові посилається на те, що [PERSON] померла [INFO] в російській федерації, а повномасштабне вторгнення росіїросійської федерації в Україну почалося 24.02.2022 року, тому [PERSON] не могла знати про смерть спадкодавця завчасно, навіть не могла отримати документи в оригіналі чи копіях, а тому вважає, що причини пропуску строку нею є поважними, бо коли навіть нею було отримано копію свідоцтва про смерть, то зазначений строк вже сплив. Відповідач проти задоволення позовних вимог позивача не заперечує. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що позивачем строк на прийняття спадщини було пропущено із поважних причин, якими є смерть спадкодавця на території іншої країни, введення в на території України 24 лютого 2022 року воєнного стану, що разом зумовило неможливість своєчасно подати заяву про прийняття спадщини. А тому причини несвоєчасного звернення з заявою про прийняття спадщини дійсно були поважними і не залежали від її волі, що також підтвердив відповідач у своїй заяві. Аналіз вищенаведеного переконує суд в тому, що позв підлягає задоволенню. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved