Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-26 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, посилаючись на те, що 13 грудня 2022 року близько 17 год. 20 хв. [PERSON] , керуючи транспортним засобом ЗАЗ 110557, державний номерний знак [NUMBER] , рухався по вул. Великотирновській у м. Полтаві від вул. Половки в напрямку вул. Ковпака, поблизу електроопори №223, здійснюючи розворот, порушив вимоги дорожньої розмітки 1.3., а саме перетнув подвійну суцільну лінію дорожньої розмітки, яка розділяє транспортні потоки протилежних напрямів, після чого допустив зіткнення з транспортним засобом Renault Laguna, державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який рухався в зустрічному напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Власником транспортного засобу Renault Laguna, державний номерний знак [NUMBER] , є [PERSON] . Постановою Київського районного суду м. Полтави від 10.01.2023 року у справі № 552/79/23 відповідача [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди належний позивачу автомобіль Renault Laguna, державний номерний знак [NUMBER] , отримав механічні пошкодження, у зв`язку з чим позивачу завдано матеріальної шкоди на загальну суму 152609 грн. 00 коп. Оскільки страховою компанією позивачу відшкодовано 67671 грн. 65 коп., невідшкодований залишок завданої шкоди становить 84937 грн. 35 коп. Вказаним йому також заподіяно значної моральної шкоди. Тому позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 84937 грн. 35 коп. на відшкодування завданої матеріальної шкоди, 30000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди, а також судові витрати з розгляду даної справи: судовий збір у розмірі 4239,20 грн. та витрати на професійну правничу допомогу 10000 грн. Ухвалою судді Київського районного суду м. Полтави від 28 червня 2024 року відкрито провадження у справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Відповідач [PERSON] відзиву на позов не надав. Будь-яких інших заяв або клопотань учасники справи суду не подавали. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник [PERSON] не з`явились. При цьому представник позивача звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, звернувшись до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності. У заяві також просив суд дослідити в судовому засіданні та врахувати під час прийняття рішення документи, що підтверджують виплату позивачу страховою компанією страхового відшкодування. Враховуючи відсутність підстав, передбачених ст. 223 ЦПК України для відкладення розгляду справи,суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що в засідання не з`явились. Суд, дослідивши докази у справі, приходить до наступних висновків. Судом встановлено,\~що [PERSON] \~є власником\~автомобіля Renault Laguna, державний номерний знак [NUMBER] , що підтверджується даними свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] (а.с.10). 23 грудня 2022 року о 17 год. 20 хв. в м. Полтава по вул. Великотирновська водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом ЗАЗ 110557, д.н.з. [NUMBER] , рухався від вул. Половки у напрямку вул. Ковпака, і поблизу електроопори № 223 по вул. Великотирновська, здійснюючи розворот, порушив вимоги дорожньої розмітки 1.3, а саме перетнув подвійну суцільну лінію дорожньої розмітки, яка розділяє транспортні потоки протилежних напрямів, після чого допустив зіткнення з транспортним засобом Renault Laguna, д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухався у зустрічному напрямку. Унаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями [PERSON] порушив вимоги\~п. 8.5.1 Правил дорожнього руху\~України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст.124КУпАП. Постановою судді Київського районного суду м.Полтави від 10 січня 2023 року встановлено, що ДТП сталося внаслідок порушення вимог пункту 8.5.1 Правил дорожнього руху відповідачем [PERSON] , якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 850 грн. (а.с.11). Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Тому не підлягає доказуванню той факт, що 23 грудня 2022 року о 17 год. 20 хв. дорожньо-транспортна пригода по вул. Великотирновській у м.Полтаві за участю автомобіля Renault Laguna, державний номерний знак [NUMBER] , сталася внаслідок порушення Правил дорожнього руху водієм транспортного засобу ЗАЗ 110557, д.н.з. [NUMBER] , [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди належний позивачу автомобіль отримав технічні пошкодження, але які саме пошкодження він отримав, докази позивачем до справи не додані. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується особою, яка її завдала. Статтею 1192 ЦК України передбачені способи відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого. Зокрема, передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до статті 6 цього Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. На час даної дорожньо-транспортної пригоди цивільна відповідальність [PERSON] була застрахована в ПрАТ СК «ПЗУ Україна», що підтверджується листом страхової компанії від 16 січня 2023 року №24586/ПВ-31 (а.с. 12). Як вбачається з вказаного листа, сума збитку складає 70171,65 грн. Страховою компанією позивачу виплачено страхове відшкодування в загальному розмірі 67671,65 грн. При цьому невідшкодованою залишилась сума франшизи у розмірі 2500 грн. Відповідно до статті 22 Закону, при настанні страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до частини першої\~статті 509 ЦК України\~зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). За змістом\~статті 988 ЦК України\~страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору; За умовою частини першої, другої\~статті 999 ЦК України\~законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього\~Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Згідно зі\~статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до частини першої\~статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до пункту 3\~статті 20 Закону України «Про страхування»\~страховик зобов`язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів можливе за умови, що згідно з цим договором або\~Законом № 1961-IV\~у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) вказано, що у разі якщо деліктні відносини поєдналися з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування є страховик завдавача шкоди. Такий страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому\~Законом № 1961-IV. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або\~Законом № 1961-IV\~у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Отже Великою Палатою Верховного Суду вже сформульовано висновки щодо відшкодування страховиком шкоди, завданої особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Судом встановлено,\~що страховою\~компанією ПрАТ\~СК «ПЗУ\~Україна» позивачу здійснено страхове відшкодування у розмірі 67671,65 грн. При цьому розмір завданого власнику транспортного засобу збитку страховою компанією оцінено в 70171,65 грн. Позивач, звертаючись з позовом до суду, зазначив, що загальний розмір завданої йому шкоди становить 152609,00 грн, з яких невідшкодованою залишається шкода у розмірі 84937,35 грн. На підтвердження завданого йому розміру майнової шкоди позивач долучив до матеріалів справи наступні докази: акт виконаних робіт № F000028163 від 30 січня 2023 року на суму 900 грн. за перепрограмування налаштувань автомобіля (а.с. 19); акт виконаних робіт №30028022023 від 28.02.2023 року на суму 38300,00 грн., рахунок №30028022023 від 28.02.2023 року на суму 38300,00 грн, товарний чек про оплату 38300,00 грн. (а.с. 20,24,25); акт виконаних робіт №16032023 від 16.03.2023 року на суму 15250,00 грн., квитанція №16032023 від 16.03.2023 року на суму 15250,00 грн. (а.с. 21, 29); копії фіскальних чеків ТОВ «НоваПей» на загальну суму 64614 грн. (а.с.22-23), копії платіжних інструкцій на перерахування коштів на загальну суму 22500 грн. (а.с.26-28), копію накладної на скло автомобільне (вітрове) (а.с. 30). Проте, копії фіскальних чеків ТОВ «НоваПей» на загальну суму 64614 грн. та копії платіжних інструкцій на перерахування коштів на загальну суму 22500 грн. не містять будь-якої інформації за які товари або послуги здійснено перерахування коштів, чи пов`язані ці витрати з ремонтом належного позивачу автомобіля (а.с.22-23, 26-28). З цих підстав суд вважає не доведеними обставини щодо призначення вказаних витрат позивача на ремонт належного йому автомобіля у зв`язку з пошкодженням його в ДТП. Також позивачем не надано доказів, які б підтверджували його витрати на послуги евакуатора у розмірі 4750,00 грн. Решта його витрат на ремонт автомобіля в загальній сумі 60795,00 грн. в повній мірі відповідає розміру одержаного позивачем страхового відшкодування, що перераховано йому ПрАТ СК «ПЗУ Україна». Крім того, з матеріалів справи не вбачається, які саме пошкодження отримав належний позивачу транспортний засіб, яких саме ремонтних робіт потребував, які деталі потребували заміни або ремонту. При цьому страховою компанією розмір завданого позивачу збитку визначено у розмірі 70171,65 грн. (а.с. 12). Таким чином невідшкодованою залишається лише сума франшизи у розмірі 2500 грн., за вирахуванням якої позивачу виплачено страхове відшкодування. Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Розглядаючи справу на підставі наданих суду доказів, зважаючи на те, що позивачем не доведено належними доказами заподіяння йому шкоди в більшому розмірі, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, завданої позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, та необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 2500 грн. на відшкодування завданої позивачу майнової шкоди, що становить суму франшизи, на яку зменшено розмір відшкодування страховою компанією. В задоволенні решти вимог про стягнення майнової шкоди необхідно відмовити. Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. Як передбачено ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною 2 ст.23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Як роз`яснено у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та ін. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. [PERSON] згідно постанови Київського районного суду м.Полтави від 10.01.2023 року визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, внаслідок чого було скоєно дорожньо-транспортну пригоду. Таким чином судовим рішенням, яке набрало законної сили, встановлена вина відповідача у заподіянні позивачу шкоди, в тому числі моральної. На підставі викладеного суд приходить до висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди. Суд вважає доведеною ту обставину, що позивачу внаслідок пошкодження належного йому майна завдано значної моральної шкоди. Але її розмір позивачем дещо завищений. Визначаючи розмір моральної шкоди, завданої позивачу, виходячи з міркувань розумності, розсудливості та справедливості, суд приходить до висновку про необхідність стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] 7000 грн. на відшкодування завданої йому моральної шкоди. Таким чином позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди також підлягають до часткового задоволення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд встановив, що судові витрати позивача, докази на підтвердження яких додані до справи, складаються з витрат на оплату судового збору у розмірі 1149,37 грн. Хоча судовий збір позивачем сплачено в більшому розмірі, при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з розміру судового збору, який підлягав сплаті при зверненні з даним позовом до суду. Щодо судового збору, сплаченого понад встановлений законом розмір, позивач має право звернутися до суду з клопотанням про повернення йому зайво сплаченої суми судового збору. Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі у разі задоволення позову покладаються на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд дійшов висновку про задоволення позову в розмірі 8% від ціни позову, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 91 грн. 95 коп. на відшкодування понесених ним судових витрат пропорційно до задоволених відносно нього вимог. Судові витрати позивача на правничу допомогу наявними у справі доказами не доводяться, тому відшкодуванню позивачу не підлягають. Таким чином всього з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення 9591 грн. 95 коп.

Outcome: partial