Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-29 00:00:00

На підставі рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 24 травня 2023 року позивач зобов`язаний сплачувати аліменти на користь відповідача на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини його щомісячного заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. [PERSON] звернувся до суду 23 серпня 2024 року. У позовній заяві ставиться вимога про зменшення розміру аліментів з 1/4 частини заробітку (доходу) на 1/7 частини заробітку (доходу). Підставою для позову названо факт наявності у сторін спільної дочки [PERSON] , [INFO] ; факт сплати позивачем на користь відповідача на утримання дочки аліментів в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно на підставі рішення Мурованокуриловецького районного суду від 24 травня 2023 року; наявність підстав, які свідчать про зміну матеріального стану позивача, як то: укладення повторного шлюбу, народження у ньому чотирьох спільних дітей, непрацевлаштованість. 27 серпня 2024 року судом було отримано інформацію з підтвердженням зареєстрованого місця проживання відповідача в [ADDRESS] ) Мурованокуриловецької селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області (а.с. 28). Ухвалою від 28 серпня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду Мурованокуриловецьким районним судом, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження (а.с. 29). Копія ухвали про відкриття провадження у справі разом з копією позовної заяви та доданих до неї документів, а також судова повістка були направлені відповідачу 28 серпня 2024 року та отримані нею 30.08.2024 (а.с. 32). Відзиву на позов відповідач не подала. Ухвалою від 16 вересня 2024 року підготовче провадження було закрито, а справу призначено до розгляду по суті (а.с. 35). В судове засідання відповідач не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи (а.с. 39). Відповідач не повідомила суд про причину неявки. Позивач підтримав свою письмову заяву від 16.09.2024 (а.с. 37) і не заперечив проти ухвалення заочного рішення. З урахуванням п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України судом на місці постановлено ухвалу про розгляд справи за відсутності відповідача. За наявності всіх умов, встановлених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд постановив про ухвалення заочного рішення. \~ \~ \~ \~Розглянувши справу, дослідивши та оцінивши наявні у матеріалах справи докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити, з врахуванням такого: Судом встановлено, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). На підставі\~заочного рішення\~Мурованокуриловецького районного\~суду \~Вінницької області\~від 24\~травня 2023\~року \~(а.с.\~16-18),\~позивач зобов`язаний\~сплачувати аліменти\~на користь\~відповідача на\~утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини його щомісячного заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. 19 червня 2024 року позивач уклав шлюб із [PERSON] (а.с. 10) і має з нею чотирьох спільних дітей: [PERSON] , [INFO] (а.с.12), [PERSON] , [INFO] (а.с. 13), [PERSON] , [INFO] (а.с. 14), [PERSON] , [INFO] (а.с. 15). У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1 і 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно з статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, враховуючи зміст ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним і може бути змінений за рішенням суду за наявності підстав, визначених вказаною нормою. При цьому у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (зокрема, статті 182, 183 СК України). Указане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 10 вересня 2018 року у справі № 486/466/18, від 30 червня 2020 року у справі № 343/945/19, від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19, від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У розумінні статті 81 ЦПК України та статті 192 СК України саме позивачу необхідно доводити обставини змін у матеріальному становищі, сімейному стані, здоров`ї або ж вказати на інші випадки, що виникли після винесення судового рішення, що можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів. Аналогічний правовий висновок у міститься постанові Верховного Суду від 17.02.2020 (справа № 459/2189/18). Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на викладене вище, при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. Проаналізувавши надані в обґрунтування позовних вимог докази, судом встановлено, що сімейний стан [PERSON] змінився. Так, з тексту судового рішення у справі № 139/243/23 (а.с. 16-18) вбачається, що його ухвалено за позовом [PERSON] на зміну рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 12 вересня 2018 року у справі № 139/788/18, яким з [PERSON] стягувалися аліменти на [PERSON] в розмірі 800 гривень щомісячно. З моменту прийняття судового рішення у справі № 139/788/18, у [PERSON] на утриманні з`явилося ще четверо дітей: [PERSON] , [INFO] (а.с. 12), [PERSON] , [INFO] (а.с. 13), [PERSON] , [INFO] (а.с. 14), [PERSON] , [INFO] (а.с. 15). Однак, як слідує із тексту рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 24 травня 2023 року у справі № 139/243/23, ця обставина суду не була відома, а тому було ухвалено рішення про зміну способу стягнення аліментів, визначених рішенням суду від 12 вересня 2018 року у справі № 139/788/18 із твердої суми на частку від заробітку у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу). Отже, очевидним є факт, що у позивача ще з 2014 року змінився сімейний стан в сторону збільшення утриманців, однак [PERSON] не повідомила про цю обставину суд, коли у квітні 2023 року подавала до суду позов, за яким відкрито провадження у справі № 139/243/23. Із поданих до суду доказів про доходи [PERSON] (а.с. 21) вбачається, що сукупний дохід за період з 1-го кварталу 2022 року по 1-й квартал 2024 року станом на 02 серпня 2024 року становить 5099 гривень 34 копійки щороку від оренди землі. Тому, на думку суду, в наявності є достатні підстави для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] . Таким чином, судом встановлено, що позивач має п`ятеро малолітніх дітей, які в однаковій мірі потребують його матеріального утримання, а він, в свою чергу, зобов`язаний надати їм рівне та достатнє утримання. Як зазначено у ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аналізуючи наведене, суд вбачає законні підстави для задоволення позовної вимоги та зменшення розміру аліментів з 1/4 частини заробітку (доходу) на 1/7 частину заробітку (доходу) боржника. З визначенням такого розміру аліментів, на думку суду, будуть в однаковій мірі забезпечені і всі п`ятеро дітей позивача, і його теперішня дружина, яка у листопаді минулого року народила дитину (а.с. 15), і сам позивач. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили. На підставі викладеного та

Outcome: approved