Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-23 00:00:00

02.03.2021 позивач звернувся в суд із заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 02.10.2018 між ним та відповідачкою розірвано шлюб. Під час спільного проживання у подружжя народилися двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . З серпня 2017 року він з відповідачкою стосунків не підтримує, спільного господарства не веде, проживає окремо, відповідачка їх покинула виїхавши за межі України. Діти проживають з ним, знаходяться на його утриманні. Після розірвання шлюбу відповідачка не приймала участі у матеріальному забезпеченні дітей. Судовим наказом Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.02.2019 року з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки її доходу до досягнення дітьми повноліття. Відповідачка жодного разу не сплатила аліменти, умисно не виконує судовий наказ, чим позбавляє дітей засобів до існування, взагалі перестала цікавитись долею дітей, приймати участь у вихованні та матеріальному забезпеченні. Відтак, враховуючи вищевказані обставини, позивач просить суд задовольни позовні вимоги у повному обсязі та позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх синів: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Коноваленка М.І. від 16.01.2023 року скасовано заочне рішення та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, почато підготовче провадження. 22.02.2023 року до суду звернувся в позовом [PERSON] , як третя особа яка заявляє самостійні вимоги, в обґрунтування якого вказує, що приходиться сином відповідачу, яка влітку 2017 року виїхала до родичів у м.Москва, коли йому виповнилося 9 років, а молодшому брату 5 років. Спочатку відповідач телефонувала та обіцяла приїхати на новий 2018 рік, але не приїхала, також не приїхала на день народження брата [PERSON] , перед цім запевнивши, що приїде обов`язково. З відповідачкою останній раз бачилися у квітні 2018 року, потім відповідач взагалі не телефонувала. На протязі усього терміну відсутності матерії їх життєдіяльність забезпечує батько, якому допомагають, його матір та матір відповідача, до якої вони приїздять в період канікул, але і в цей час з матір`ю, не спілкувалися, тому просить позов задовольнити. 16.02.2023 представник позивачка звернулася із клопотанням про витребування доказів та виклик свідків. В підготовчому судовому засіданні з урахуванням думки сторін, задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про виклик свідків та неповнолітньої дитини, в клопотанні про витребування доказів - відмовлено. 21.02.2023 представником позивача - адвокатом Севостьяновою І.Г. заявлено відвід судді. Ухвалою судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Коноваленка М.І. від 23.02.2023 року у задоволенні заяви представника позивача - адвоката Севостьянової І.Г. про відвід головуючому у справі судді Коноваленко М.І. - відмовлено. 22.02.2023 року в суд надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, треті особи: [PERSON] , Виконавчий комітет Тернівської районної у місті ради, який подав позов як третя особа, яка заявляє самостійну вимогу щодо предмета спору. Ухвалою судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Коноваленка М.І. від 27.03.2023 року залучено до участі у справі у якості третьої особи [PERSON] , прийнято позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, треті особи: [PERSON] , Виконавчий комітет Тернівської районної у місті ради, та об`єднано в одне провадження з позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Виконавчий комітет Тернівської районної у місті ради, [PERSON] , про позбавлення батьківських прав. 23.08.2023 до канцелярії суду від представника позивача надійшла письмова заява про відвід секретаря судового засідання у справі [PERSON] 28.08.2023 до канцелярії суду від представника позивача надійшла письмова заява про відвід головуючого судді Коноваленка М.І. Ухвалою судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Коноваленка М.І. від 25.09.2023 року заяву представника позивача - адвоката Севостьянової І.Г. про відвід головуючому у справі судді Коноваленко М.І. визнано необґрунтованою, провадження по справі зупинено, передано заяву про відвід до канцелярії суду, в порядку ч.1 ст.33 ЦПК України. Ухвалою судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Демиденка Ю.Ю. від 27.09.2023 у задоволенні заяви представника позивача - адвоката Севостьянової І.Г. про відвід головуючому у справі судді Коноваленка М.І. - відмовлено. Ухвалою судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Коноваленка М.І. від 16.11.2023 року у задоволенні заяви представника позивача - адвоката Севостьянової І.Г. про відвід секретаря судового засідання у справі [PERSON] - відмовлено. В підготовчому засіданні 12.02.2024 з урахуванням думки сторін, залучено до матеріалів справи: відзив представника відповідача [PERSON] на позовну заяву про позбавлення батьківських прав від 16.05.2023, клопотання представника позивача [PERSON] про приєднання до матеріалів справи письмових доказів від 23.02.2023 з додатками, в клопотанні [PERSON] про дослідження оригіналу письмового електронного доказу, що надійшло до суду 22.02.2023 та у клопотанні представника позивача [PERSON] про дослідження оригіналу письмового електронного доказу та електронного доказу від 23.02.2023 - відмовлено, оскільки вказані обставини визнані відповідачем. 16.11.2023 та 23.02.2023 надійшло клопотання представника позивача [PERSON] про витребування доказів, а саме витребувати з Акціонерного товариства «Райфайзен Банк» інформацію про рух коштів по рахункам [PERSON] . Ухвалою судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Коноваленка М.І. від 12.01.2024 року у задоволенні клопотання представника позивача [PERSON] про витребування доказів від 16.11.2023 та 23.02.2023 - відмовлено. 27.05.2024 надійшло письмове заперечення від позивача [PERSON] щодо дій головуючого судді. Ухвалою судді Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Коноваленка М.І. від 01.07.2024 року у запереченні позивача [PERSON] щодо дій головуючого судді при розгляді цивільної справи - відмовлено. Інших письмових клопотань, заяв, заперечень учасники справи суду не надавали. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, додавши, що під час перебування з 2017 року відповідачки в м.Москва, він приїздив до неї та умовляв повернутися додому, але остання відмовилася, посилаючись на влаштування свого життя. Будь-яких перешкод у спілкуванні з дітьми він відповідачці не чинив. Діти самостійно відмовилися від спілкування з відповідачем, тому як у телефонній розмові з дітьми обіцяла повернутися до дому у певний час, але не приїжджала, потім взагалі перестала телефонувати та цікавитися їхнім життям. Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги, [PERSON] в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав, доповнивши, що після приїзду матері в Україну в 2022 році, двічі з нею зустрічався, але від спілкування відмовився, маючи образу за тривалу відсутність у його житті та недовіру до неї, викликану невиконанням обіцянок щодо скорого повернення до нього та брата. Представник позивача в судовому засіданні підтримала доводи викладені в позовній заяві позивачів [PERSON] та [PERSON] , просила задовольнити позови у повному обсязі на підставі долучених письмових доказів та пояснень свідка. Відповідачка в судовому засіданні проти позову заперечувала, вказавши, що дійсно у 2017 році виїхала за кордон, супроводжуючи племінницю, де залишилась для заробітку. До моменту розірвання шлюбу у 2018 році підтримувала зв`язок з родиною. Потім відповідач почав відсторонюватися від спілкування з нею, що в свою чергу відобразилося на дітях. Коли повернулася в Україну, намагалася налагодити стосунки з дітьми але останні відмовилися від спілкування. Підтвердила обставини приїзду позивача в м.Москва з метою її повернення до додому та її відмови у зв`язку з роботою. Представник відповідача, підтримавши правову позицію та доводи відповідача, наголосив, що у разі визнання судом винної поведінки відповідача, з урахуванням особи матері, просить відмовити у задоволенні позову, попередивши її про необхідність змінити ставлення до виховання дітей. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є сусідкою та проживає в одному будинку з колишнім подружжям. [PERSON] ( [PERSON] ) приблизно 5 років потому виїхала за межі України та більше не поверталася, позивач проживає сам з дітьми, виховує та піклується про них. Вислухавши думку представника позивача та пояснення свідка, дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком, а [PERSON] є матір`ю дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 19.02.2008 року, актовий запис №136 та серії [NUMBER] від 10.04.2012 року, актовий запис №246 (т.1а.с.10-11). Згідно рішення Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02.10.2018 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. (т.1 а.с.12-13). Відповідно до судового наказу Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07.02.2019 з відповідачки стягнуто аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини її доходу (т.1а.с.14), але як вбачається з довідки від 22.10.2020 р., яка видана Тернівським ВДВС у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) станом на 30.09.2020 наявна заборгованість зі сплати аліментів сукупний розмір яких становить 87500,80 грн. (т.1, а.с.15). Як вбачається з висновку виконавчого комітету Тернівської районної у місті Ради від 31.05.2021 року, вважається за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дітей: сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] (т.1, а.с.51-52). Відповідно до акту з місця проживання від 02.03.2021 р., [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з двома неповнолітніми дітьми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , і житлово-побутові умови проживання сім`ї задовільні. (т.1 а.с.18). Відповідно до інформації Головного Центру обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України від 25 жовтня 2022 року про перетинання кордону, слідує що [PERSON] виїздила через пункт пропуску Гоптівка 27.11.2017 року, в`їзд 26.03.2018, також зафіксовано її виїзд 09.04.2012 року, в`їзд 03.01.2022 року (т.1 а.с.142). Відповідно до довідки від 17.02.2023 наданою в.о. директора Криворізької гімназії №78 О. Дьоміною, [PERSON] самостійно виховує двох неповнолітніх синів. Мати [PERSON] участі у вихованні дітей не приймає з класним керівником зв`язку не підтримує (т.2, а.с.127). Відповідно до розрахунку Тернівського відділу Державної виконавчої служби у м.Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів станом на 31.01.2023 у розмірі 220102,17грн. (т.2 а.с.126) та на момент ухвалення рішення борг не погашено. В судовому засіданні малолітній [PERSON] , в присутності представника служби у справах дітей пояснив суду, що коли йому було 5 років, приблизно у 2017 році мама виїхала за кордон та через кілька місяців повернулася, привезла подарунки. Потім через нетривалий термін знову поїхала за кордон. Йому відомо, що до неї виїжджав батько, але повернувся один та повідомив, що мати не бажає повертатися. Коли вона телефонувала, то обіцяла приїхати на Новий рік, потім - на його день народження, але так і не приїхала. Потім перестала телефонувати. Батько самостійно опікувався його життям та життям брата. На канікули приїжджали до баби, матері відповідачки, але і в цей час з матір`ю по телефону не спілкувався. Коли мама повернулася в Україну, то двічі приїздила для зустрічі. Але коли зустрівся, то від спілкування відмовився, тому як має сильну образу на неї, у зв`язку з тривалою відсутністю її поруч, та постійне не виконанням обіцянок надані нею в телефонних розмовах. Відповідно до ч.1 ст.3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Відповідно до ч.1, 3 ст.5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України - регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Так, за змістом п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно ст.12 Закону України Про охорону дитинства, на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав від 30.03.2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Так, за змістом п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно зі ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. На підставі зібраних по справі доказів судом встановлено винну поведінку відповідачки, яка у період 2018 - 2022 років ухилялась від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, що полягало у відсутності будь-якого спілкування її з синами, участі у їх вихованні, турботі про фізичний та духовний розвиток, не забезпеченні їм необхідних умов для життя. Доводи відповідача щодо здійснення перешкод у вихованні синів відповідачем [PERSON] суд відхиляє, оскільки таке твердження в ході судового розгляду не знайшло свого підтвердження, а лише ґрунтується на поясненнях самої відповідачки без зазначення взагалі обставин здійснення таких перешкод відповідачем, та для з`ясування таких обставин відповідачка не ставила відповідні питання в ході судового розгляду позивачу, тоді як позивач [PERSON] , так і третя особа, яка заявляє самостійні вимоги [PERSON] , стверджують про зворотне, щодо не бажання самої відповідачки спілкуватися з синами, тому суд вважає, оскільки відповідачка свідомо обрала такі життєві умови, за якими її участь у вихованні дітей взагалі відсутня, що в свою чергу свідчить про її ухилення від виконання батьківських обов`язків, у розумінні статті 164 СК України, а саме, відповідач з 2018 року по 2022 роки проживала за межами України та з указаного часу не брала участі у вихованні дітей, не піклувалася про них, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечувала матеріально, не забезпечувала необхідного харчування, медичного догляду і лікування дітей, як складову частину виховання. Судом також не встановлено наявність вагомих підстав вважати, що відповідачка змінить своє відношення до синів, тому як, повернувшись в Україну 3 січня 2022 року та обравши фактичним місцем проживання м.Київ, продовжувала ухилятися від виконання батьківських обов`язків та не цікавилася життям дітей, оскільки жодного доказу та обґрунтованого пояснення на підтвердження зворотного суду не надано. Як слідує зі змісту заяви від 02.08.2022 про перегляд заочного рішення від 21.10.2021 року (т.1, а.с.95), відповідач дізналася про позбавлення її батьківських прав, звернувшись 12.07.2022 року за правовою допомогою для врегулюванню питання заборгованості по аліментам, тобто до цього часу з боку відповідача жодних дій, націлених на відновлення стосунків з дітьми, не здійснювалися. Твердження відповідача щодо її бажання встановлення взаємозв`язку з дітьми, які двічі їй відмовляли у спілкуванні, суд також відхиляє, тому як за весь час вирішення даного спору у суді відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження реального бажання відповідача спілкуватися з дітьми, оскільки саме по собі бажання, як суб`єктивна складова, повинне супроводжуватися певними діями, націленими на встановлення стосунків з дітьми після тривалої перерви у спілкуванні з ними, але відповідачем були вчинені формальні дії без проявів будь-яких інших ініціатив. Вказані обставини в сукупності дають підстави для висновку про повне самоусунення відповідачки, як матері від виховання дітей, свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками, що знайшло свій прояв у тому, що вона тривалий час не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує їх матеріально, не вчиняє повною мірою дій на встановлення стосунків з дітьми та не бажає змінити свою поведінку як матері. Все це свідчить про необхідність застосування судом такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача [PERSON] необхідно стягнути судові витрати зі сплати судового збору в сумі 908,00 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved