Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-29 00:00:00

У квітні 2024 року ТОВ «Укр Кредит Фінанс» звернулося до суду з позовом до [PERSON] , в якому просило стягнути заборгованість за кредитним договором № 1162-0261 від 25.02.2023 року у розмірі 90000,00 гривень. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 25.02.2023 року між ТОВ «Укр кредит фінанс» та [PERSON] за допомогою «Веб-сайту», який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1162-0261. Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: - сума кредиту\~18000,00 грн., - строк кредитування - 300 днів; - базовий період - 18 днів; - знижена % ставка - 2,50 % в день; - стандартна % ставка - 3,00 % в день. Базовий період\~проміжки часу впродовж дії договору, в останні дні яких у позичальника настає обов`язок сплатити відсотки за користування кредитом. Відповідач підтвердив виникнення своїх зобов`язань, відповідно до умов укладеного кредитного договору, шляхом прийняття виконання зобов`язання кредитодавця. Однак, [PERSON] взяті на себе зобов`язання з повернення кредиту у встановлений строк не виконала, у зв`язку з чим станом на 20.03.2024 року виникла заборгованість у розмірі 173520 грн., з яких: - прострочена заборгованість а кредитом\~18000,00 грн.; - прострочена заборгованість за нарахованими відсотками\~155520,00 грн.. \~ \~ \~ \~Разом з тим, кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до Позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме часткового списання заборгованості позичальнику за нарахованими процентами у сумі 83520,00 гривень за умови погашення позичальником решти заборгованості за кредитним договором в розмірі 90000,00 грн. Враховуючи вищезазначене, кредитодавець просить суд стягнути з позичальника не повну суму заборгованості за кредитним договором, а лише її частину, а саме 90000,00 гривень, яка складається: - прострочена заборгованість за кредитом -18000,00 гривень; - прострочена заборгованість за нарахованими процентами 72000,00 гривень Зазначену суму заборгованості ТОВ «Укр кредит фінанс» просить стягнути з відповідача, а також покласти на нього судові витрати. Ухвалою суду від 19 квітня 2024 відкрито спрощене позовне провадження по справі (а.с. 45). Представник позивача в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із клопотанням про розгляд справи за його відсутність, позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні у повному обсязі. Відповідач, належним чином повідомлена в судове засідання не з`явилась. Суд, дослідивши подані докази, з точки зору належності та допустимості, а у своїй сукупності з точки зору достатності, дійшов до наступного висновку. 25.02.2023 року між сторонами по справі укладено договір про відкриття кредитної ліні № 1162-0261 за яким кредитодавець зобов`язується відкрити позичальнику кредитну лінію на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом. Розмір кредитного ліміту складає 18000,00 гривень; базовий період користування кредитом складає 18 календарних днів з дня надання кредиту протягом якого застосовується пільгова процентна ставка в розмірі 2,50%; строк кредитування, тобто строк на який надається кредит становить 300 календарних днів (до 21.12.2023 року) з моменту перерахування кредиту позичальнику. Строк договору є рівним строку кредитування; Реальна річна процентна ставка на дату укладення договору складає 756335,00%; Орієнтована загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: 180000,00 гривень (а.с. 25-26). Позивач наполягає на тому, що [PERSON] , свої зобов`язання за вищевказаним договором не виконував, внаслідок чого, за розрахунком банку, станом на 20.03.2024 року виникла заборгованість у розмірі 173520,00 грн., яку кредитодавець зменшив до 90000,00 гривень з яких: - прострочена заборгованість а кредитом\~18000,00 грн.; - прострочена заборгованість за нарахованими відсотками\~72000,00 грн. (а.с. 34-36); При цьому, станом на момент розгляду справи, даних про погашення відповідачем вищевказаної заборгованості за кредитом, матеріали справи не містять. Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані наступними нормами закону. Пунктом 1 частини другої\~статті 11 Цивільного кодексу України\~передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. У відповідності до ст.1054ЦК України\~за кредитним договором фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 12\~ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному\~ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним\~ст.12цього Закону\~є оригіналом такого документа. Згідно з положеннями\~статті 627 ЦК України, відповідно до\~статті 6цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Згідно із частиною першою\~статті 633ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Позивач з посиланням на положення ч. 1 ст.634ЦК України\~зазначає, що сторони керувалися при укладенні договору даною нормою, яка передбачає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ТОВ «Укр Кредит Фінанс»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються кредитором, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим товариство має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей\~633,634\~ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. Згідно зі ст.ст.11,\~12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг»\~встановлений обов`язок кредитора щодо неухильного дотримання вимог\~Закону України «Про захист прав споживачів». За змістом положень статей\~11,\~18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. При цьому, ч. 4 ст. 18 Закону не містить застереження щодо незастосування зазначених положень п. 5 ч. 3 цієї статті до умови договорів про надання споживчого кредиту. Частинами 5 та 7\~статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів»\~передбачено, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у ч. 3 ст.\~509\~та ч. 1, 2 ст.\~627 ЦК України\~засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Відтак, кредитний договір укладений між сторонами за своєю структурою налічує 11 розділів, викладених, у друкованому форматі, на 10 сторінках формату А4. На першому аркуші у розділі 2 «Предмет договору», розташованому одразу після найменування сторін та р. 1 «Визначення термінів» у форматі таблиці жирним шрифтом значаться наступні умови кредитування: - дата видачі кредиту\~25.02.2023 року; - останній календарний день першого базового періоду\~14.03.2023 року; - сума кредиту\~18000,00 грн.; - нараховані проценти\~3240,00 грн.; - разом до сплати\~21240 грн. (а.с. 11). Як зазначив у позові представник ТОВ «Укр Кредит Фінанс» зазначені вище положення діють лише у випадку повного погашення заборгованості у базовий період, між тим, сама таблиця посилань на дане твердження не містить. В той час як реальні умови за якими позивачем здійснювалось нарахування відсотків за користування кредитними коштами викладені прописом у п.4.8 4 розділу «Порядок та умови надання кредиту. Періодичність внесення платежів» розташованому на 4 сторінці. Із наведеного суд робить висновки, що позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які Відповідач не міг оцінити належно, у зв`язку зі специфічними умовами та структурою самого договору. Крім того, з огляду на приписи ч. 4\~ст. 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту. Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09.04.1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах. У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Пунктами 1.2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09.04.1985 року №39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17.05.1973 року №543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11.05.2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23.04.2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди. Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11.05.2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином ефективного вибору. Відповідно до положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248 споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями. Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абз. 3 пп. 3.2 п. З мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011у\~справі про захист прав споживачів кредитних послуг). Окрім цього, як зазначено в\~рішенні Конституційного суду України від 11.07.13 №7-рп/2013, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст.\~3, ч. 3 ст.\~509\~та ч. 1-2 ст\~627ЦК України\~засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити. Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення. У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами. Також самого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07.10.2020 по справі № 132/1006/19 провадження № 61-1602св20. Враховуючи наведене, оскільки заявлена позивачем до стягнення заборгованість за нарахованими процентами у розмірі 72000,00 грн. не є співрозмірною сумі кредиту у 18000,00 грн., тому суд доходить висновку про зменшення розміру відсотків до розміру заборгованості за тілом кредитом у розмірі 18000,00 грн., та відсотками визначеними у р. 2 «Предмет договору» кредитного договору в сумі 3 240,00 грн. Суд приходить до переконання, що саме такий розмір відсотків буде справедливим, забезпечить розумний баланс інтересів сторін та є адекватним в контексті даних правовідносин. Крім того, відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України, з відповідача належить стягнути сплачений позивачем при подачі позову судовий збір у розмірі 2422,40 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: partial