Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-01 00:00:00

У квітні 2024 року [PERSON] (позивач) звернулась до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до Акціонерного товариства «СЕНС Банк» (далі - Банк) про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, в якому просила суд стягнути на свою користь 318 169,46 грн. матеріальної шкоди та 240 000,00 грн. моральної шкоди, судові витрати покласти на відповідача. Вказується попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат в сумі 40 000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. З 1986 року постійне місце проживання позивачки є кв. [ADDRESS] . У 2008 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено Договір невідновлюваної кредитної лінії № 007/710467-KN від 22 серпня 2008 року. 22 серпня 2008 року між Банком та позивачкою укладено Іпотечний договір № 007/710472-ІО, за умовами якого позивачка є майновим поручителем [PERSON] за Договором невідновлюваної кредитної лінії № 007/710467-KN від 22серпня 2008 року. Згідно умов Іпотечного договору позивачка передала в іпотеку Банку квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . 13 червня 2019 року державним реєстратором на підставі Іпотечного договору зареєстровано право власності на спірну квартиру за Банком. За рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 23 серпня 2018 року (справа 359/3122/16), стягнуто з боржника за кредитним договором [PERSON] на користь Банку заборгованість у розмірі 155 157,00 грн. Позивачка запропонувала Банку сплати борг у вказаній сумі, оскільки вона з родиною проживає у квартирі, яка є предметом іпотеки. Відповідач не погодився, вимагаючи сплатити 4 000 000,00 грн. Наприкінці травня 2019 року позивачка тимчасово поїхала з донькою, онуком за межі України, повернувшись до своєї квартири, дізналась, що у квартирі проживають невідомі люди, ведуть ремонтні роботи, вивезли всі меблі, техніку, речі. За фактом заволодіння квартирою та майном позивачки були внесені відомості до ЄРДР та розпочато кримінальне провадження № 12019100100008886 від 18 вересня 2019 року. Рішенням Шевченківського районного суду міста Києві від 22 червня 2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 04 листопада 2020 року (справа № 761/41018/19), скасовано державну реєстрацію про право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] за Банком, витребувано із володіння [PERSON] на користь позивачки квартиру. У позові вказується, що з квартири було вивезено належні сім`ї речі. Рішенням Шевченківського районного суду міста Києві від 09 грудня 2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 28 вересня 2022 року (справа № 752/5925/20), з АТ «Альфа Банк» (правонаступник АТ «Укрсоцбанк»), стягнуто на користь позивачки на відшкодування матеріальної шкоди 117 000,00 грн. Позивачка вказує, що через неправомірні дії та рішення банку вона вимушена була орендувати житло, уклавши Договір оренди від 02 червня 2019 року, за період з 02 червня 2019 року по грудень 2021 року за наймання житла за адресою: [ADDRESS] , щомісячно сплачувала 9 000,00 грн., витрати за оренду житла склали 270 000,00 грн. Повідомляє, що повернувшись у червні 2019 року до свого помешкання, біля сміттєвих баків виявила деякі меблі, свої особисті речі. Майно передала на збереження сусіду [PERSON] , за що сплатила йому 7 970,00 грн. Вказується, що за період перебування квартири позивача у власності відповідача та попереднього власника квартири [PERSON] , останні не сплачували за житлово-комунальні послуги, а тому виникла заборгованість в сумі 9 909,46 грн. ПрАТ «АК «Київводокал» заявляє, що звернеться до суду, що чпричинить позивачу додаткові витрати. Позивачка вказує, що через сильні душевні страждання погіршився стан її здоров`я, що у свою чергу призвело до виникнення нових захворювань, зокрема небезпечне для життя захворювання - рак, витрати на операцію становили 30 290,00 грн. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду, яка оцінена у розмірі 240 000,00 грн. Визначаючи такий розмір моральної шкоди, позивачка посилається на характер правопорушення - незаконне заволодіння її нерухомим майном; позивач зазнала душевного болю через втрату житла, неможливості отримати до нього доступу; часовий проміжок завдання моральної шкоди склав 30 місяців, протягом якого позивачка вчиняла дії щодо відновлення своїх прав на житло. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 08 квітня 2024 року відкрито провадження по справі у порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання (а.с.135,136). Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 05 червня 2024 року підготовче провадження закрито (а.с.152,153). У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, позов просили задовольнити у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував у повному обсязі, просив відмовити в його задоволенні з підстав недоведеності та необґрунтованості. Вказав, що судовим рішенням Шевченківського районного суду міста Києва вже були задоволені позовні вимоги позивача про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 117 000,00 грн. Наразі позивач не надала доказів понесених витрат по сплаті орендних платежів та комунальних послуг. Позивачем не доведено причинного зв`язку між діями банку та виникнення у позивача тяжкого захворювання. Суд, заслухавши сторону позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до п.3 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). Положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п. 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Так, згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (ч. 2 ст. 22 ЦК України). Відповідно до ч. 1-2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного процесу. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. За змістом ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування. В судовому засіданні встановлено, що 22 серпня 2008 року з метою забезпечення зобов`язань за Договором про надання невідновлювальної кредитної лінії №007/71067-КN від 22 серпня 2008 року, укладеного між Акціонерно-комерційний банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є Акціонерного товариства «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «СЕНС Банк) та [PERSON] , між позивачкою [PERSON] та Акціонерно-комерційний банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» укладено Іпотечний договір №007/710472-ІО, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Богачовою С.В. та зареєстровано в реєстрі за № 3650, за умовами якого [PERSON] є майновим поручителем [PERSON] за Договором невідновлювальної кредитної лінії №007/71067-КN від 22 серпня 2008р. (а.с.19,20). Відповідно до вказаного Іпотечного договору, позивачка як іпотекодавець передала в іпотеку Банку (іпотекодержателю) належну їй квартиру [ADDRESS] , на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданим 14 квітня 1995 року Авіаційним науково-технічним комплексом «Антонов», згідно з розпорядженням (наказом) від 14 квітня 1995 року за № 397(п.1.1.а.с.19). Згідно відомостей Шевченківського районної у місті Києві державної адміністрації від 03 вересня 2019 року № 109-109/опп/п-1927, позивачка зареєстрована у кв. [ADDRESS] з 11 грудня 1986 року (а.с. 23). Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна параметр запиту, [ADDRESS] , 13 червня 2019 року державним реєстратором КП «Реєстраційне бюро» Сорокою В.М. на підставі іпотечного договору № 3650 від 22 серпня 2008р., зареєстровано право власності на вказану квартиру за AT «Укрсоцбанк», про що в державний реєстр речових прав на нерухоме майно внесено запис № 32054961 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 19 червня 2019 року № 47413047. Відповідно до договору купівлі-продажу, номер 1635, виданий 25 липня 2019 року, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюк З.З. зареєстровано право власності на дану квартиру (1 частка) за [PERSON] (а.с.14,15). Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22 червня 2020 року, залишеного без змін постановою Київського апеляційного суду від 04 листопада 2020 року (справа №761/41018/19) позовні вимоги [PERSON] задоволено повністю, скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, вчинене державним реєстратором КП «Реєстраційне бюро» Сорокою В.М. за індексним номером 47413047 від 19 червня 2019 року про державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за АТ «Укрсоцбанк», номер запису про право власності 32054961 та витребувано із володіння [PERSON] на користь [PERSON] вказану квартиру (а.с.102-117). При цьому, вказаним рішенням суду встановлено протиправність дій як Банку, так і державного реєстратора під час здійснення реєстрації права власності за Банком на належну позивачці квартиру. Відповідно до акту від 04 вересня 2021 року, складеного у присутності понятих [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , власник кв. [ADDRESS] , [PERSON] разом із понятими після входу до вказаного приміщення встановили відсутність меблів, техніки, газової плити, сантехнічного обладнання (а.с. 98). За матеріалами справи, 02 червня 2019 року між [PERSON] та позивачкою [PERSON] укладено договір оренди (квартири) жилого приміщення, за умовами якого орендар [PERSON] прийняла у строкове платне користування квартиру за адресою: [ADDRESS] . Строк дії договору встановлено сторонами до 01 грудня 2021 року, розмір плати, яка здійснюється у готівковій та безготівковій формі, за користування приміщенням - 9 000,00 грн. (а.с.27-30). Позивачкою заявлено про стягнення з відповідача за оренду житла 270 000,00 грн., вказуючи, що вона щомісячно сплачувала по 9 000,00 грн. Разом з тим, суду не надано належних доказів здійснення позивачкою щомісячної оплати за орендовану квартиру у розмірі 9 000,00 грн. Як вбачається з договору оренди вказаної квартири, орендар [PERSON] сплатила 02 червня 2019 року за перший місяць оренди 9 000,00 грн. (а.с.30). Інших даних про сплату за орендовану квартиру матеріали справи не містять. Крім того, матеріали справи містять рахунки-повідомлення та квитанції про сплату за комунальні послуги за адресою: [ADDRESS] ., починаючи з 01 липня 2019 року. Відповідно до наданих копій квитанцій оплату здійснено [PERSON] (а.с.33-83). Разом з тим, за позовними вимогами позивачкою ставиться питання лише про стягнення з відповідача на її користь оплати за орендовану квартири, яку, як вказує позивач, вона здійснювала щомісячно з оплатою по 9 000,00 грн. Що стосується доводів позивачки про наявність заборгованості по сплаті за комунальні послуги в сумі 9 909,46 грн. за належну їй кв. [ADDRESS] , позивачем суду не надано достовірних даних стосовно наявності боргу у вказаній сумі. Матеріали справи містять рахунок-повідомлення за комунальні послуги станом на 01 червня 2019 року та 01 березня 2021 року за адресою: [ADDRESS] (а.с.31, 32). Разом з тим, даних про здійснення оплати за даними рахунками не надано, зі змісту наданої квитанції (а.с. 31) не можливо встановити дату, суму та призначення платежу. Крім того, як вказано вище, за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22 червня 2020 року, залишеного без змін постановою Київського апеляційного суду від 04 листопада 2020 року (справа №761/41018/19), витребувано із володіння [PERSON] на користь [PERSON] вказану квартиру. Суд зазначає, що станом на 01 червня 2019 року позивачка була власником даної квартири. Як зазначено вище, відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за AT «Укрсоцбанк» дана квартира була зареєстрована 19 червня 2019 року за рішенням № 47413047. Позивачкою також надано виписку із медичної картки стаціонарного хворого на злоякісне утворення від 09 червня 2020 року, відповідно до якого [PERSON] була госпіталізована 26 березня 2021 року, дата виписки - 27 березня 2021 року. Вартість медичних послуг, наданих ТОВ Спеціалізована клініка «Добрий прогноз» - 30 290,00 грн., які позивачка просить стягнути з відповідача (а.с.84-86). Суд не погоджується з такою заявленою вимогою, оскільки позивачем не надано належних та достовірних доказів, що захворювання позивача було спричинено протиправними діями відповідача. Разом з тим, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 7 970,00 грн. як винагороди за збереження майна позивачки, які вона сплати на користь особи [PERSON] , є спроможними. Як вбачається із заяви [PERSON] від 29 грудня 2020 року, яка нотаріально завірена приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Шепелюк О.Г., реєстраційний номер 611, [PERSON] засвідчує, що позивачка [PERSON] періодично проживала у належній [PERSON] кв. [ADDRESS] , користувалась комунальними послугами з липня 2019 року. [PERSON] не заперечує проти проживання [PERSON] у його квартирі (а.с.90). Так, відповідно до розписки від 27 червня 2021 року, [PERSON] , згідно вказаної нотаріально завіреної заяви, передала [PERSON] 7 970, 00 грн. як покриття платежів за комірне за період 2020-2021 роки та за послуги , якими вона користувалась, а саме: інтернет, поштова скринька, шафи, надані для зберігання (а.с.91). Отже, з огляду на неправомірність дії Банку під час здійснення реєстраційних дій щодо належної позивачу квартири, що призвело до відчуження квартири та неможливості позивачем користуватись нею, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення на її користь матеріальної шкоди у розмірі 16 970,00 грн. (9 000,00 грн. + 7 970,00 грн.) Заявляючи вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 240 000,00 грн., позивачка зазначала, що в зв`язку із незаконним заволодінням її нерухомого майна вона зазнала душевного потрясіння; протягом 30 місяців перебувала у невизначеному стані, відновлюючи свої права на житло, що призвело до порушення її звичного способу життя, потягло за собою душевний біль, хвилювання. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою ст. 1167 ЦК України. Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Враховуючи характер правопорушення та його наслідки, обсяг страждань позивачки, яка є людиною похилого віку, має онкологічне захворювання, тривалий час була позбавлена свого житла, була вимушена звертатись до судових органів з метою повернення житла та майна, яке у нього знаходилось, а також враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки на відшкодування моральної шкоди 100 000,00 грн. Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, а саме: стягнути на користь позивачки з відповідача 16 970,00 грн. як оплату за оренду квартири за перший місяць оренди відповідно до договору оренди (а.с.30), та оплату послуг зберігання речей (а.с. 91), стягнути на відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн. Відповідно до ч.5 ст. 265 ЦПК України у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в ході судового розгляду суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, що становить 20,96 % від пред`явленої до стягнення суми, тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума судового збору пропорційно розміру задоволеної частини позовних вимог, що була сплачена позивачем і документально підтверджена платіжним дорученням (а.с. 133, 134), і яка складає в процентному відношенні від задоволеної суми позову 1 421, 44 грн.

Outcome: partial