Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-01 00:00:00

Представник позивача [PERSON] адвокат Фещенко І.С. звернувся до суду з позовом про стягнення грошових коштів зі [PERSON] , в обґрунтування зазначивши наступне. 01.09.2017 року між позивачем з однієї сторони та ПрАТ «Райз-Максимко» й ТОВ «Поділля Агропродукт» з другої сторони укладено додаткову угоду до Договору оренди землі від 05.01.2015 року. Відповідно до укладеної Додаткової угоди ТОВ «Поділля Агропродукт» набуло прав та обов`язків нового орендаря земельної ділянки площею 2,7895 га з кадастровим номером 7124382200:02:001:0901, що належить позивачу [PERSON] . Термін дії договору згідно з додатковою угодою продовжено на 7 років з моменту підписання Додаткової угоди (тобто до 01.09.2024), але в будь якому випадку до моменту закінчення збирання врожаю Орендарем, про що зазначено в п.28.3 Додаткової угоди. Орендна плата встановлена в розмірі 7167,87 грн. за рік оренди, про що зазначено в п.28.1 Додаткової угоди. Оплата повинна здійснюватися в кінці поточного року оренди. 27.11.2019 року позивач звернулась до державного нотаріуса Жашківської державної нотаріальної контори Черкаської області зареєструвала довіреність №2-1722, якою уповноважено [PERSON] бути представником позивача щодо земельної ділянки площею 2,7895 га з кадастровим номером 7124382200:02:001:0901, в тому числі й отримувати кошти за договорами. У відповідь на його адвокатський запит до ТОВ «Поділля Агропродукт», ним отримано відповідь №18/1 від 18.01.2023 року, яка підписана електронним цифровим підписом, про те що підприємством сплачено на рахунок відповідача, на підставі нотаріально посвідченої довіреності №2-1722 від 27.11.2029 року, кошти та видано сільськогосподарську продукцію в рахунок оплати за договором оренди землі № Б/Н від 05.01.2015 року та додаткової угоди б/н від 01.09.2017 року - за 2019 рік на загальну суму 10205,00 грн; у грудні 2020 року кошти в розмірі 12500,04 грн. У відповідь на повторний адвокатський запит ТОВ «Поділля Агропродукт» надало йому відповідь №30 від 08.02.2023 року про сплату підприємством на рахунок відповідача 12500,04 грн. за оренду земельної ділянки за 2020 рік, за 2021 рік видано кукурудзи на загальну суму 6800,00 грн.; за 2022 рік отримано продукції на загальну суму 11000,00 грн. Таким чином, за 2019-2022 рік відповідачем в інтересах [PERSON] , отримано кошти у розмірі 40505,04 грн, однак вказані кошти позивачем так і не було отримано від відповідача. Просить суд, винести рішення, яким стягнути з [PERSON] ( [INFO] ) на користь [PERSON] [INFO] , рнокпп [NUMBER] , грошові кошти в розмірі 40505,04 грн. Ухвалою судді від 11.08.2023 року у справі відкрито провадження та призначений розгляд за правилами спрощеного провадження без виклику сторін, а також роз`яснено відповідачу його право подати відзив на позовну заяву або пред`явити зустрічний позов до позивача у строк 15 днів з дня отримання копії ухвали судді про відкриття провадження у справі. Відповідачем [PERSON] на адресу суду направлений відзив на позовну заяву, відповідно до якого від позов не визнає, заперечує проти його задоволення. Свою позицію обґрунтовує тим, що дійсно в 2019 році між [PERSON] та [PERSON] в усній формі було укладено договір доручення на здійснення останнім будь-яких дій з усіх без винятку питань, що стосуються прав [PERSON] , для чого 27.11.2029 року державним нотаріусом Жашківської нотаріальної контори посвідчено довіреність №2-1722, якою уповноважено [PERSON] бути представником [PERSON] з усіх без винятку питань, у тому числі, але не виключено щодо належної Позивачу земельної ділянки площею 2,7895 га , кадастровий номер 7124382200:02:001:0901, отримати кошти за договорами, в тому числі на її банківський рахунок або банківський рахунок представника за цією довіреністю, та розпоряджатися такими коштами на власний розсуд. Оскільки довіреність №2-1722 від 27.11.2019 року не містить обов`язку [PERSON] передавати грошові кошти, в тому числі отримані за договорами на вимогу [PERSON] , а навпаки його уповноважено розпоряджатися отриманими коштами на власний розсуд, тобто за змістом довіреності [PERSON] уповноважила відповідача (надала право) на здійснення певних юридичних дій без покладення на нього обов`язків, у зв`язку з чим не можна вважати, що діями або бездіяльністю [PERSON] були порушені права та інтереси [PERSON] . На адресу суду представником позивача адвокатом Фещенком І.С. направлено відповідь на відзив, відповідно до якої сторона позивача не згодна з аргументами відповідача викладеними у відзиві. Зазначає, що зміст довіреності, яка міститься в матеріалах справи, стосується відповідача стосовно права бути представником позивача з усіх без виключення питань, у тому числі пов`язаних з обміном та здійсненням будь-яких інших дій в межах діючого законодавства України стосовно земельної ділянки площею 2,7895 га з кадастровим номером 7124382200:02:001:0901. Тобто відповідач, мав право вчиняти будь-які дії стосовно земельної ділянки, а не коштів, що належать [PERSON] , тобто ця дія не входить до предмета довіреності. Наголошує, що позивач [INFO] , яка є похилого віку, мала намір уповноважити відповідача довіреністю з метою отримання останнім коштів за оренду земельної ділянки Товариством з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт» та передачу даних коштів Позивачу, однак її свідомо ввели в оману, вмістивши пункт про право на розпорядження даними коштами в середину тексту довіреності. В результаті таких дій, позивач залишилась без земельної ділянки, яка здана в оренду ТОВ «Поділля Агропродукт» та без коштів отриманих відповідачем за її оренду., оскільки кошти отримані відповідачем за оренду земельної ділянки є власністю позивача. Відповідно, відповідачем не доведено факт розпорядження грошовими коштами позивача, які отримані за оренду земельної ділянки площею 2,7895 га з кадастровим номером 7124382200:02:001:0901, як і не доведено той факт, що дані кошти передані до благодійного фонду, а тому кошти, що просить стягнути позивач, які їй належать на праві власності, надалі перебувають у власності відповідача. Крім того, 09.08.2023 року оформлена довіреність на [PERSON] на право представляти інтереси [PERSON] , в тому числі на отримання коштів за договором оренди земельної ділянки, скасована в органах нотаріату. Вважає, що дії відповідача порушили права та законні інтереси позивача [PERSON] незаконним привласненням коштів, що йому не належали. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши позицію сторін, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Згідно положень ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до приписів ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Статтею 16 ЦК України встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі. Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Вимоги ст. 264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судом достовірно встановлено, що згідно довіреності від 27.11.2019 року, посвідченої державним нотаріусом Жашківської державної нотаріальної контори Черкаської області Євич І.П., без права передоручення строком на 5 років, зареєстрованої в реєстрі за №2-1722 [PERSON] , [INFO] , уповноважила [PERSON] , [INFO] , бути її представником з усіх без винятку питань, у тому числі пов`язаних з обміном та здійсненням будь-яких інших дій в межах діючого законодавства України стосовно належної їй земельної ділянки, площею 2,7895 га, кадастровий номер №7124382200:02:001:0901, яка надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Громівської сільської ради Уманського району Черкаської області, в усіх державних, приватних, громадських установах, підприємствах та організаціях, незалежно від їх підпорядкування, форм власності та галузевої належності тощо… Для цього представнику надано право: «…отримати грошові кошти за договорами, в тому числі на банківський рахунок [PERSON] або рахунок представника за цією довіреністю, відкривати банківські рахунки на ім`я [PERSON] в будь-яких установах банку для зарахування будь-яких коштів та зняти такі грошові кошти з такого рахунку, розпорядитися такими коштами на власний розсуд, в тому числі передати їх до благодійного фонду, в разі необхідності розривати вищевказані договори …» 01.09.2017 року [PERSON] було укладено додаткову угоду №Б/Н (про заміну сторони та внесення змін до Договору оренди) до Договору оренди землі №Б/Н від 05.01.2015 року, відповідно до якого новим орендарем земельної ділянки площею 2,7895 га, кадастровий номер 7124382200:02:001:0901 замість ПрАТ «Райз-Максимко» стає ТОВ «Поділля-Агропродукт». Як вбачається з відповіді на адвокатських запит [PERSON] вих.№27012023-2С від 27.01.2023 ТОВ «Поділля Агропродукт» на користь [PERSON] , 2412.2020 року сплачувались кошти в розмірі 12500,04 грн. за договором оренди землі №Б/н від 05.01.2015 року та додаткової угоди до нього №Б\\Н від 01.09.2017 р. Кошти сплачувались на рахунок уповноваженої від імені [PERSON] особи [PERSON] , [INFO] , на підставі нотаріально посвідченої довіреності №2-1722 від 27.11.2019 року. Також, зазначено, що в якості оплати за вказаним договором уповноважена від імені [PERSON] особа протягом 2019-2022 року отримувала від ТОВ «Поділля Агропродукт» продукції на суму 28005 гривень 00 копійок (відповідь на запит за вих.№18/1 від 18.01.2023 р.) Адвокатом Фещенко І.С. на адресу [PERSON] направлено претензію за вих. №04042023-7с від 06.04.2023 року про повернення безпідставно отриманих коштів в розмірі 40\~505 гривень 04 копійки протягом 14 днів з моменту отримання претензії. Статтею 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Односторонній правочин може створювати обов`язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. До правовідносин, які виникли з односторонніх правочинів, застосовуються загальні положення про зобов`язання та про договори, якщо це не суперечить актам цивільного законодавства або суті одностороннього правочину. Відповідно до приписів частин 1 та 3 статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Згідно ст. 244 ЦК України, представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Представництво за довіреністю може гуртуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Відповідно до ч.1 ст.245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. Відповідно до статті 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя. У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними (стаття 1003 ЦК України). Довіреність та договір доручення є одними з основних документів, які посвідчують права представників під час вчинення ними певних дій. Так, довіреність видається для представництва перед третіми особами, а договір доручення передбачає обов`язок вчинення повіреним певних юридичних дій від імені та коштом довірителя. Довіреність видається однією особою, тобто довірителем іншій особі (представнику), тому видача довіреності є одностороннім правочином, вона підписується тільки довірителем, а договір доручення довірителем і повіреним. Юридична сила довіреності не залежить від отримання згоди на її видачу з боку представника. Повноваження виникає незалежно від згоди останнього, а правильно оформлена довіреність дійсна у будь-якому разі, тому що повноваження, яке виникає у представника, не зачіпає його майнових або особистих немайнових прав. Інша річ, що здійснення цього повноваження залежить від представника, бо він сам вирішує, чи використати довіреність для здійснення діяльності на користь іншої особи (довірителя), чи відмовитися від неї. Згідно з частинами 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до частини першої\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На позивача покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень Цивільного кодексу України. Тобто, позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 76-80 ЦПК України, зазначені ним обставини. Однак таких доказів він не надав. В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року вказано, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. Позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ЦПК України та з посиланням на матеріально-правову підставу своїх вимог, зазначені ним обставини. Однак таких доказів він не надав і не ставив питання в судовому засіданні про їх витребування відповідно до процедури, врегульованої ЦПК України. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що своїми діями відповідач [PERSON] діяв в межах наданих йому повноважень, не порушуючи законних прав та інтересів довірителя [PERSON] , оскільки довіреність №2-1722 від 27.11.2019 не містить обов`язку відповідача на вимогу [PERSON] передавати їй грошові кошти, в тому числі отримані за договором оренди належної позивачу земельної ділянки площею 2,7895 га, кадастровий номер 7124382200:02:001:0901, а навпаки, його уповноважено розпоряджатися отриманими коштами на власний розсуд. Таким чином, за змістом довіреності позивач уповноважила відповідача (надала право) на здійснення певних юридичних дій без покладення на нього будь-яких обов`язків, у зв`язку з чим не можна вважати, що діями або бездіяльністю внаслідок відмови [PERSON] повернути грошові кошти були порушені права та інтереси [PERSON] . Аналогічна правова позиція міститься в постанові Верховного суду від 17.03.2023 року у справі №360/1742/18. Суд приходить до висновку про те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази укладення між сторонами договору доручення, оскільки само по собі зазначення в довіреності про те, що її видано на підставі договору доручення, не дає підстав вважати такі обставини встановленими, враховуючи односторонню природу довіреності, видача і зміст якої жодним чином не залежать від волі зазначеного в ній представника. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок зібраних у справі доказів у їх сукупності суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення коштів позивачем необґрунтовано та оскільки позивачем не надано будь-яких належних, допустимих та достовірних доказів на підтвердження порушення відповідачем його прав, свобод чи законних інтересів, а тому позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed