Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-07 00:00:00

Рух справи 06.03.2024 до Солом`янського районного суду міста Києва через систему «Електронний суд» надійшла вказана позовна заява, за підписом представника позивача - [PERSON] (діє на підставі довіреності), в якій позивач просить стягнути з відповідача кошти у розмірі понесених витрат у сумі 12 588,52 грн та судовий збір. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.03.2024 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л.. Фактично справа передана судді по реєстру 13.03.2024. Судом в порядку ч.ч. 6, 8 ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі. Остання відповідь на такий запит надійшла до суду 20.03.2024. Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 25.03.2024 вказану позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (письмового провадження). Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались. На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України /далі - ЦПК України/). Доводи позову В обґрунтування позову, зокрема, вказано, що 19.10.2021 об 11 год 00 хв водій [PERSON] , [INFO] , керуючи автомобілем «Volkswagen Golf» д.н.з. [NUMBER] , в місті Києві, допустив зіткнення з транспортним засобом «Suzuki Vitara» д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Зазначається, що на дату скоєння цієї пригоди водій [PERSON] не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Як стверджується у позові, вина відповідача у скоєнні зазначеної ДТП підтверджується постановою Солом`янського районного суду міста Києва від 18.07.2022 у справі № 760/7525/22 та матеріалами справи про адміністративне правопорушення. Зауважується, що відповідно до звіту № 144 з визначення розміру збитків завданих ушкодженням транспортного засобу від 17.08.2022, складеного суб`єктом оціночної діяльності ФОП [PERSON] , розмір завданих збитків становить 10 888,52 грн. При цьому, наголошується, що зазначена шкода, особисто винуватцем ДТП, не була відшкодована потерпілій особі. У позові звертається увага на те, що власник пошкодженого автомобіля [PERSON] з метою отримання відшкодування звернувся до МТСБУ з відповідною заявою до якої було додано копію полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № AP/5216313 термін дії з 17.04.2021 до 16.04.2022. Як зауважується у позові, 06.09.2022 МТСБУ здійснило виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 10 888,52 грн за шкоду заподіяну в результаті пошкодження транспортного засобу. Крім того, вказується, що МТСБУ понесло витрати на встановлення розміру збитків та збір документів по справі у розмірі 1 700,00 грн. Щодо правової позиції відповідача Відзив на позовну заяву не надійшов. Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача. За змістом відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 499277 від 19.03.2024, відповідач - [PERSON] , [INFO] , з 16.07.2001 по т.ч., зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а.с. 46-47). Відповідно до ч.ч. 6, 7 ст. 128 ЦПК України судова повістка …> надсилається …> разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням …> за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Частиною 1 статті 5 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» встановлено, що громадянин України, який проживає на території України, а також іноземець чи особа без громадянства, який на законних підставах постійно або тимчасово проживає на території України, зобов`язані протягом 30 календарних днів після прибуття до нового місця проживання (перебування) задекларувати або зареєструвати його. Згідно з п. 5 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 № 265, громадянин України, який проживає на території України, а також іноземець чи особа без громадянства, які на законних підставах постійно або тимчасово проживають на території України, зобов`язані протягом 30 календарних днів після зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання та прибуття до нового місця проживання (перебування) задекларувати/зареєструвати його. За змістом п. 4 вказаного Порядку особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Судова кореспонденція є офіційною, тому повинна надсилатися саме за адресою зареєстрованого місця проживання або, як виняток, на адресу, зазначену самим учасником справи - адресатом (ч. 6 ст. 128 ЦПК України). Суд направляв на зареєстровану адресу відповідача копію ухвали про відкриття провадження з копіями позовної заяви та доданих до неї документів. Таким чином, суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд. Відповідач кореспонденцію суду не отримав, а лист повернувся до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 61). Вживаючи всіх залежних від суду заходів задля повідомлення відповідача, суд 17.07.2024 зробив оголошення для відповідача про розгляд даної справи на офіційному сайті судової влади (а.с. 59-60; https://sl.ki.court.gov.ua/sud2609/gromadyanam/111/1638183/). Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі - Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу. Однак з гарантій ст. 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього. Суд звертає увагу, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. В свою чергу особа, яка зареєструвала свої місце проживання за певною адресою, діючи розумно та добросовісно, повинна дбати про те, щоб мати змогу отримувати надіслану їй кореспонденцію своєчасно. У разі виникнення перешкод, адресат міг, зокрема, подати заяву про пересилання або доставку адресованих йому поштових відправлень на іншу адресу. Це передбачено п.п. 108, 109 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270. Отже, для добросовісного адресата є механізм забезпечення права на отримання офіційної кореспонденції незалежно від того живе він чи ні за певною адресою. Натомість у суду немає жодного механізму забезпечити вручення судової кореспонденції учаснику справи, який не бажає її отримувати або не проживає за зареєстрованою адресою. З огляду на це, неотримання судової кореспонденції відповідачем не може бути перешкодою для розгляду справи. Відповідно до ч. 9 ст. 130 ЦПК України особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Однак процесуальне законодавство не визначає наслідків невручення повістки-повідомлення з причин закінчення строку зберігання. В т.ч. жодними законами чи підзаконними актами не передбачено, скільки разів суд має перенаправляти кореспонденцію на єдину відому (офіційну) адресу, з якої вона повертається без вручення, для того щоб особа вважалась такою, що повідомлена. Зважаючи на те, що відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи (за зареєстрованим місцем проживання а також шляхом оголошення через сайт судової влади), незалежно від того чи отримав відповідач адресовану йому кореспонденцію, суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті. Будь-яких заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити його правову позицію щодо предмета спору. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Фактичні обставини справи, встановлені судом Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне. За змістом відповіді Національної поліції України вбачається, що 19.10.2021 о 13 год 01 хв на вулиці Преображенській, 26 в м. Києві сталася ДТП (ідентифікатор картки: 3021301489475860) за участі транспортного засобу «Suzuki Grant Vitara», номерний знак [NUMBER] під керуванням [PERSON] , власник тз - [PERSON] , та автомобіля марки «Volkswagen Golf», державний номерний знак [NUMBER] під керування [PERSON] , власник тз - [PERSON] (а.с. 16-19). При цьому, в графах: серія страхового полісу учасника ДТП ( [PERSON] ), номер страхового поліса учасника ДТП ( [PERSON] ), код страховика, що видав страховий поліс учаснику ДТП ( [PERSON] ) не зроблено жодних позначень (а.с. 18). Обставини ДТП також підтверджуються долученою копією постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 18.07.2022 у справі № 760/7525/22 (а.с. 24; https://reyestr.court.gov.ua/Review/105351463), в описовій частині якої вказано, зокрема, наступне: «згідно із протоколами про адміністративні правопорушення серії ААД № 076650 та ААД № 076651 від 21.06.2022, [PERSON] 19.10.2021 о 11 год. 00 хв. в м. Києві по вул. Преображенській, 26, керуючи автомобілем марки «Фольксваген» д.н.з. [NUMBER] , під час руху заднім ходом, не дотримався безпеки руху, внаслідок чого здійснив наїзд на нерухомий автомобіль марки «Сузукі» д.н.3. [NUMBER] та, не дочекавшись прибуття працівників поліції, поїхав з місця ДТП, що призвело до тілесних пошкоджень останньої, чим всіма своїми діями порушив п.п. 10 (а), 2.3 (6), 2.10 (а) ПДР України, тобто вчинив правопорушення, передбачені ст. ст. 122-4, 124 КУпАП.». Вказаною постановою суду від 18.07.2022 [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. ст. 122-4, 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП). До матеріалів справи долучено поліс № АО/5216313: страхувальник - [PERSON] ; забезпечений транспортний засіб - «Suzuki Grant Vitara», реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 6). 03.08.2022 [PERSON] звернулася до МТСБУ з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, яка відбулася 19.10.2021 (а.с. 20-23). Як вбачається з матеріалів справи, 03.08.2022 [PERSON] звернувся до МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 8). В матеріалах справи міститься копія звіту № 144 про оцінку автомобіля Suzuki Grant Vitara 2.4і, номерний знак [NUMBER] ; об`єкт оцінки: автомобіль Suzuki Grant Vitara 2.4і, номерний знак [NUMBER] ; дата оцінки: 16.08.2022; замовник - МТСБУ; за висновками якого: вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Suzuki Grant Vitara 2.4і, номерний знак [NUMBER] , в результаті його пошкодження при ДТП складає 10 888,52 грн (а.с. 25-31). На а.с. 9 міститься платіжна інструкція № 933514 від 06.09.2022, з якої вбачається, що МТСБУ здійснило переказ 10 888,52 грн отримувачу [PERSON] ; призначення платежу: «виплата по справі № 85576, згідно наказу № 3/8209 від 05.09.2022 р., т.з. [NUMBER] ». Також в матеріалах справи наявна платіжна інструкція № 933103 від 22.08.2022 (а.с. 10), з якої вбачається, що МТСБУ здійснило переказ 1 700,00 грн отримувачу ФОП [PERSON] ; призначення платежу: «оплата послуг аваркома (експерта) по справі № 85576 згідно рах. № 85576 від 18.08.2022». Крім того, до позовної заяви долучено копії: посвідчення водія [PERSON] (а.с. 11); посвідчення водія [PERSON] (а.с. 12-13); ремонтної калькуляції № 144КСП від 17.08.2022 (а.с. 32-34); протоколу огляду транспортного засобу від 16.08.2022 (а.с. 35-36); додатків до звіту № 144 (а.с. 37-39). Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права Згідно ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України). Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Спеціальним законом, який регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону (стаття 2 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Статтею 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Як вбачається з постанови Солом`янського районного суду міста Києва від 18.07.2022 у справі № 760/7525/22 [PERSON] визнано винним у вчиненні ДТП 19.10.2021, внаслідок якого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Згідно з ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Частиною першою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням, зокрема транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (ст. 1188 ЦК України). Статтею 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим. Відповідно до ст. 6 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (п. 22.1 ст. 22 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). За змістом ст. 28 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана у тому числі з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. Згідно з ст. 29 наведеного Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Підпунктом «а» пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п. 1.7 ст. 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Відповідно до п.п. 38.2.1 п. 38.2 ст. 38 зазначеного Закону МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Статтею 25 Закону України «Про страхування» встановлено, що здійснення страхових виплат проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника і страхового акта, який складається страховиком або уповноваженою особою, у формі, що визначається страховиком. За змістом ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц зроблено правовий висновок про те, що згідно з ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією. На підтвердження того, що цивільно-правова відповідальність [PERSON] не була застрахована на момент ДТП, позивач надав відповідь Національної поліції України (ідентифікатор картки: 3021301489475860) у спеціально відведених графах якої не вказано щодо наявності полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні від 23.08.2016 у справі «Дж. К. та інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри». Такі тези викладено та застосовано, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21.09.2022 у справі № 275/732/17 (провадження № 61-15117св21). За таких обставин,

Outcome: approved