Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-30 00:00:00

У серпні 2024 року до Шевченківського районного суду міста Києва надійшла позовна заява про розірвання шлюбу між сторонами. Звернення до суду мотивовано тим, що між [PERSON] , та [PERSON] , 16.10.2012 року було зареєстровано шлюб згідно Свідоцтва про одруження, запис № 006419, виданого Муніципалітетом Героскіпу Пафоського району, Кіпр. Позивач зазначає, що фактично шлюбні відносини припинилися, сторони вже тривалий час не підтримують сімейних відносин, не ведуть спільного господарства, не мають взаємних прав та обов`язків. У сторін немає намірів відновлювати шлюбні стосунки. Кожна із сторін не вважає можливим примирення та не бажає цього. Ухвалою суду від 19.08.2024 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст. 274 ЦПК України. 26.09.2024 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач визнає позов, примиритися не бажає, спір про визначення місця проживання дітей відсутній. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 16.10.2012 року між сторонами був укладений шлюб, який зареєстрований Муніципалітетом Героскіпу Пафоського району, Кіпр, що підтверджується копією Свідоцтва про одруження, запис № 006419. У шлюбі у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] - [INFO] та [PERSON] - [INFO] . Конституцією України проголошена охорона сім`ї державою, що полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно зі ст.24 Сімейного Кодексу України (далі - СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути поданим одним з подружжя. Згідно з ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. У ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зазначено, що «суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права». Так, ч.1 ст.8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Поняття «приватного та сімейного життя» за практикою ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28 січня 2003 року, заява №44647/98). Відповідно до ст.58 Закону України «Про міжнародне приватне право» шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. При цьому, «Мінська конвенція про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах» 1993 року, а також «Угода між Україною та Республікою Кіпр про правову допомогу в цивільних справах», ратифікована Законом України N2910-IV (2910-15 ) від 22.09.2005, ВВР, 2006, N1, ст.5, не містять колізійних норм щодо розірвання шлюбу, та дозволяє судам України розірвати шлюби, зареєстровані, зокрема у Республіці Кіпр. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Для поваги права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Беручи до уваги викладене, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд вважає, що подальше спільне проживання та збереження даної сім`ї суперечить їх спільним інтересам, що має істотне значення; шлюб між сторонами існує формально і тому може бути розірваним. Частиною 1 ст.142 ЦПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідач визнав позов, суд розподіляє судові витрати, відповідно до положень статей 141, 142 ЦПК України, та дійшов до висновку про повернення позивачу з державного бюджету 50% судового збору, що становить 605,60 грн., та про стягнення з відповідача на користь позивача 50% судового збору, що становить 605,60 грн.

Outcome: approved