Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-29 00:00:00

В червні 2024 року до Городищенського районного суду Черкаської області звернулася, в інтересах [PERSON] , представник позивача адвокат Кучер Ю. В. з позовними вимогами до ТОВ "Фінансова Компанія Управління Активами", треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Шполянський відділ ДВС у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О. М., про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 5224 від 27 січня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О. М.. Позов мотивований тим, що 03 червня 2024 року позивач отримав повідомлення в мобільному додатку Ощад 24/7 про накладення арешту на грошові кошти на підставі постанови виконавчої служби. Перевіривши інформацію згідно Єдиного реєстру боржників стало відомо, що на виконанні у Шполянському відділ державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває ВП № 69345837 про стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі 45 570,73 грн на користь ТОВ "Фінансова Компанія Управління Активами" на підставі виконавчого напису, здійсненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О. М., зі змістом якого ознайомилися в Автоматизованій системі виконавчих проваджень. За виконавчим написом № 5224 від 27 січня 2020 року звернуто стягнення з [PERSON] , який є боржником за кредитиним договором № 002-23015-260413 від 26.04.2013 року укладеним з ПАТ "Дельта Банк", правонаступником всіх прав та обовязків якого за Договором відступлення права вимоги № 20/01/20-1/1 від 20.01.2020 року є ТОВ "Фінансова Компанія Управління Активами". Позивач заперечує будь-які фінансові зобовязання перед ТОВ "Фінансова Компанія Управління активами", вважає оспорюваний виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню, оскільки він вчинений з порушенням вимог Закону України "Про нотаріат" та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а саме: без перевірки безспірності заборгованості та відсутності детального розрахунку заборгованості, боржника не було повідомлено про вимогу кредитора, а також про відступлення прав вимоги. Оспорюваний виконавчий напис було вчинено 27 січня 2020 року, в період часу, коли законодавством не була передбачена можливість вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору, укладеного в простій письмовій формі, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 в справі № 826/20084/14 про визнання нечинним і скасування пункту 1 та пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662, зокрема розділ "Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитиних правовідносин", а відтак Перелік діє в попередній редакції, яка не передбачала можливість вчинення виконавчого напису нотаріуса на нотаріально не посвідченому кредитному договорі. Це дає підстави для визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню у звязку із недотриманням приватним нотарусом під час їх вчинення вимог статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" та Переліку документів. Вказана правова позиція знайшла своє відображення у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 року у справі № 910/10374/17. Та, узгоджується з висновком викладеним в постанові Верховного Суду від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19). В матеріалах відсутні відомості того, що відповідачем було направлено, а позивачем отримано лист з вимогою про усунення порушень за кредитним договором, у звязку з чим він був позбавлений можливості вчасно бути поінформований про наявність заборгованості та можливості оспорити вимоги ТОВ, що також не може свідчити про безспірність суми, предявленої до стягнення. Додатково повідомляє, що згідно наказу Міністерства юстиції України від 12.03.2021 № 932/5 у звязку із неодноразовими порушеннями нотаріусом законодавства, грубими порушеннями закону, які завдали шкоди інтересам держави, фізичним та юридичним особам при вчиненні нотаріальних дій, свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю [PERSON] анульовано. 10.07.2024 в справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. Разом з тим, сторони не подали до суду своїх заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, та в судове засідання не зявилися. 27.09.2024 від представника позивача адвоката Кучер Ю. В. надійшла заява, в якій зазначено, що 01.08.2024 року на адресу суду надійшла заява відповідача про визнання позовних вимог, в порядку ст. 206 ЦПК України. Ознайомившись зі змістом вказаної заяви, просила суд провести судове засідання без участі позивача та його представника. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просили задовольнити. Відповідач ТОВ "Фінансова Компанія Управління Активами" в особі директора Кожемяченко Ю. М. до суду надали заяву (дата реєстрація в суді 05.08.2024 ЕП-1795/24-Вх), за змістом якої ТОВ "Фінансова Компанія Управління Активами" визнає позовні вимоги [PERSON] в порядку ст. 206 ЦПК України. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Шполянський відділ ДВС у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов О. М. в судове засідання не зявилися, причини неявки суду не повідомили. Про дату, час і місце судового засідання вважаються повідомленими своєчасно та належним чином. За таких обставин, суд вважає можливим розглядати справу у відсутність сторін, на підставі наявних доказів в матеріалах справи. В порядку частини 2 статті 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши письмові докази та проаналізувавши їх в сукупності, на підставі повного, обєктивного та всебічного дослідження, а такж враховуючи думку представника позивача та представника відповідача, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини, та дійшов висновку про наступне. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною 1 статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти, що передбачено в статті 50 Закону України "Про нотаріат". Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 і підтриманої Верховним Судом у постанові від 26 листопада 2018 року у справі № 207/3365/16, захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Стаття 18 ЦК України визначає, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до частини 1 статті 39 Закону України "Про нотаріат", порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України. Згідно пункту 19 статті 34 Закону України "Про нотаріат" виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Процедуру вчинення виконавчого напису врегульовано у Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. Статтею 87 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість; перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до частини 1 статті 88 Закону України "Про нотаріат", нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Так, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обовязків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобовязання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Як вбачається із матеріалів справи, 27 січня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколайовичем вчинено виконавчий напис № 5224, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія Управління Активами", яке є правонаступником всіх прав та обовязків ПАТ "Дельта Банк" за Договором відступлення права вимоги № 20/01/20-1/1 від 20.01.2020 року, заборгованості, за період з 08.02.2018 року по 23.01.2020 року включно, за Кредитним договором № 002-23015-260413 від 26.04.2013 року, укладеного з ПАТ "Дельта Банк", у розмірі 18834,92 грн заборгованість за тілом кредиту, 26585,81 грн заборгованість за нарахованими та несплаченими процентами та комісією, 150,00 грн плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 45 570,73 грн. За вказаним виконавчим написом нотаріуса державним виконавцем Шполянського відділу державної виконавчої служби у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Сірманом В. А. відкрито виконавче провадження № 69345837 за постановою від 07.07.2022. Та, 01.06.2024 начальником відділу ДВС [PERSON] накладено арешт на кошти боржника. Виконавчий напис № 5224 від 27.01.2020 року виданий на підставі п. 2 Переліку документів, за яким стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Разом з тим, з 22 лютого 2017 року законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин. Так, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі № 826/20084/14, яка була залишена без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року та Постановою Великої палати Верховного Суду від 20.06.2018 року відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року, було визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів в частині, у тому числі: "Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобовязаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості". Згідно з позицією ВСУ, яка викладена Великою палатою Верховного Суду у справі № 826/20084 від 20.06.2018 року, вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Таким чином, в момент вчинення оспорюваного виконавчого напису були відсутні правові підстави для його вчинення, а отже такий виконавчий напис не підлягає виконанню. Копії документів, на підставі яких був вчинений вищезазначений виконавчий напис, не були предметом дослідження судом, оскільки не надані сторонами. Позивач зазначає, що про наявність відкритого виконавчого провадження та виконавчого напису нотаріуса нічого не знав, жодних документів не отримував. Про існування виконавчого напису нотаріуса та виконавчого провадження дізналася після накладення державним виконавцем арешту на його рахунки. Згідно з абз. 3 пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, визнані учасниками справи, не підлягають доказуванню. З огляду на те, що відповідач позов визнав, та матеріали справи не містять доказів нотаріального посвідчення договору кредиту та безспірності заборгованості боржника при вчиненні виконавчого напису № 5224 від 27 січня 2020 року, що в сукупності вказує на недотримання приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О. М. вимог законодавства України під час вчинення вказаного виконавчого напису, суд приходить до висновку, що виконавчий напис не підлягає виконанню, а позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення в повному обсязі. Із матеріалів справи (провадження № 2-з/691/4/24, які надані для долучення до основної справи) вбачається, що ухвалою Городищенського районного суду Черкаської області від 14 червня 2024 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову, зупинено стягнення у виконавчому провадженні № 69345837 від 07.07.2022, за виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова Олега Миколайовича, № 5224 від 27.01.2020, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Фінансова компанія управління активами" заборгованості за кредитним договором № 002-23015-260413 від 26.04.2013 у загальній сумі 45570,73 грн. Враховуючи те, що учасниками справи не було подано вмотивованого клопотання про скасування застосованого за ухвалою суду від 14.06.2024 року заходу забезпечення позову у вигляді зупинення стягнення по виконавчому провадженню, то згідно з частини 7 статті 178 ЦПК України він продовжує діяти протягом девяноста днів з дня набрання цим судовим рішенням законної сили. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у сумі 1211,20 грн (судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 605,60 грн та судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 605,60 грн), з огляду на положення частини 1 статті 142 ЦПК України, враховуючи заяву відповідача про визнання позову, суд вважає за можливе повернути позивачу за рахунок коштів Державного бюджету України 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, а саме 605,60 грн, інші 50 % судового збору у сумі 605,60 грн стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved