Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-24 00:00:00

Зміст позовних вимог У травні 2024 року [PERSON] , через представника - адвоката Асатрян Олену Вікторівну, звернулася до Деснянського районного суду м. Києва із позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути зі [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 7000 грн щомісячно з дня подання заяви і до досягнення ним повноліття. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20.05.2023. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] . На даний час син сторін проживає разом з позивачкою та знаходиться на повному її утриманні. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, на її навчання та розвиток, безвідповідально ставиться до сина. Домовленості щодо способу виконання батьком свого обов`язку утримувати дитину сторонами не було у зв`язку з відмовою відповідача допомагати дитині. Протягом тривалого часу відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, тому позивач вимушена вирішити питання про стягнення аліментів на утримання дитини в судовому порядку. Відповідач відмовляється виконувати покладені на нього, як на батька, обов`язки з утримання сина та надання матеріальної допомоги, не дивлячись на те, що за станом здоров`я та матеріальним станом він має можливість допомагати позивачу у забезпеченні та розвитку сина. Позивачка стверджує, що відповідач працює неофіційно, має нерегулярний дохід, приховує частину своїх доходів. Позивачка зауважує, що син підростає та витрати на його утримання збільшуються. Він займається спортом (клуб Боди Стайл ), навчається в сьомому класі школи № [NUMBER] , відвідує додатково курси англійської мови. Позиція сторони відповідача У відзиві на позовну заяву відповідач просить суд ухвалити рішення про стягнення з нього аліментів на дитину в розмірі 2000,00 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання чинності рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідач вказує, що він спілкується зі своїм сином і завжди цікавиться його потребами, на всі звернення сина чи колишньої дружини щодо потреби в наданні коштів відповідач відповідав та надавав кошти на потреби сина, коли він звертався. Щодо свого матеріального забезпечення відповідач зазначає, що він даний час не працює, майже весь час займається волонтерською діяльністю, частково вдається підзаробляти кошти шляхом ремонту ПК, але в основному він знаходиться на утриманні своєї цивільної дружини [PERSON] . Відповідач зауважує, що [PERSON] зареєстрований за його адресою: [ADDRESS] , де комунальні платежі сплачуються ним. Відповідач не відмовляється від сплати аліментів на дитину [PERSON] , але стягнення аліментів у розмірі 7000 грн щомісяця є для нього непосильним тягарем, який в подальшому переросте в заборгованість за аліментами. Відповідач зазначає, що останній рік позивач чинить перешкоди в спілкуванні з сином, не дозволяє їм зустрічатись та спілкуватися телефоном, що унеможливлює володіння інформацією щодо сина та його потреб, стану здоров`я, навчання. Рух справи Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 05 червня 2024 року позовну заяву залишено без руху. Від представника позивача надійшла заява на усунення недоліків. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 26 червня 2024 року прийнято до розгляду позовну заяву. Розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 17 вересня 2024 року відповідачем подано відзив на позовну заяву. У судовому засіданні 25 вересня 2024 року позивачка та її представник підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити. Відповідач не заперечував щодо часткового задоволення позовних вимог, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Фактичні обставини справи, встановлені судом Сторони перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 20.06.2022 у справі № 754/18079/21. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , в якому батьком вказано [PERSON] , а матір`ю - [PERSON] . Згідно з довідками форми ОК-5, ОК-7 від 09.09.2024 [PERSON] до вересня 2023 року мав стабільний дохід, даних станом на 2024 рік суду не надано. Відповідно до довідки № 05/07 від 16.07.2024 та посвідчення № 05/07 від 16.07.2024, виданих релігійною організацією «Релігійна громада «Вільні християни», [PERSON] є волонтером та бере участь у добровільному християнському волонтерському загоні гуманітарної допомоги. Норми права та мотиви суду Положеннями частини другої статті 51 Конституції України закріплений обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. За змістом ст. 18 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховною Радою України № 789-ХІІ від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Положеннями частини другої статті 51 Конституції України закріплений обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 8, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального. Морального, культурного, духовного та соціального розвитку, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом, в умовах свободи та гідності. При ухваленні з цією метою законів основною метою має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків. Аналіз указаних положень законодавства, яке регулює спірні правовідносини, дає підстави для висновку про те, що праву дитини на утримання батьками до досягнення нею повноліття кореспондує обов`язок батьків утримувати свою дитину до її повноліття та забезпечувати в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідні для розвитку дитини, який має бути виконаний батьками з урахуванням принципу найкращого забезпечення інтересів дитини. Такий же обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття встановлений і в статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України). Відповідно до ч. 2, 3 ст. 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України встановлено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Так, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» визначено прожитковий мінімум: на дітей до 6 років - 2 563 грн; на дітей від 6 до 18 років - 3 196 грн. За приписами ч. 3 ст. 182 СК України суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до частин першої та другої статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Верховний Суд у постанові від 04 серпня 2020 року у справі № 489/100/18 наголошує, що аліменти, спрямовані на утримання дитини, повинні бути достатніми і, разом із тим, співрозмірними з урахуванням мети аліментного зобов`язання. Слід зауважити, що батьки мають однаковий обов`язок на утримання дітей, однак стороною позивача не доведено обсяг витрат на сина саме в сумі 14000,00 грн щомісячно. Відповідач за віком є працездатним, доказів перебування на його утриманні інших осіб матеріали справи не містять. Визначаючи розмір аліментів суд виходить з необхідності забезпечити якнайкращі інтереси дитини та цілі аліментних зобов`язань, а саме забезпечити змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом. Отже, суд дійшов висновку, що аліменти в розмірі 3200,00 грн щомісячно, які підлягають індексації відповідно до закону, відповідатимуть потребам для забезпечення інтересів дитини, не є завищеними та не будуть порушувати майнові права відповідача, у зв`язку з чим вимога позивачки підлягає частковому задоволенню. Щодо судового збору Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір, від сплати якого позивач була звільнена відповідно положень п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: partial