Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-07 00:00:00

В липні 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі Товариство) звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідача 14235,50 грн. заборгованості за кредитним договором та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3028 грн. В обґрунтування вимог представник позивача зазначав, що між товариством з обмеженою відповідальністю «Аванс кредит» та [PERSON] 12.03.2023 було укладено кредитний договір № 05089-03/2023 на суму 5000 грн. Згідно умов даного договору відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених цим договором. Проте, взяті на себе зобов`язання [PERSON] належним чином не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість, а саме, 5000 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 9235,50 грн. заборгованість за відсотками. Товариство уклало договір факторингу 27.12.2023 за № 27122023-1 з ТОВ «Інвеструм Груп», котре в свою чергу 12.06.2023 уклало договір факторингу № 12062023 з ТОВ «Аванс кредит». За умовами вказаних договорів позивач набув права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, в тому числі за договором укладеним з відповідачем. Згідно ухвали судді від 22.07.2024 відкрито провадження у справі, яку постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Надіслані відповідачу за зареєстрованою адресою місця проживання копії ухвали про відкриття провадження та позовної заяви з доданими документами отримані ним 26.07.2024, що підтверджується даними рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення. У встановлений судом строк [PERSON] відзив на позов не подав. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та на підставі ст.280 ЦПК України проводить заочний розгляд справи. Дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Встановлено, що 12.03.2023 між ТОВ «Аванс кредит» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 05089-03/2023, за яким йому надано кредит на суму 5000 грн. під 1,99 % на добу на строк 25 днів, дата повернення кредиту 05.04.2023. Згідно умов даного договору відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші зобов`язання в повному обсязі у строки і на умовах, передбачених цим договором. 12.06.2023 між ТОВ «Аванс кредит» та ТОВ «Інвеструм груп» було укладено договір факторингу № 12062023 та згідно реєстру боржників останнє набуло права вимоги до відповідача за кредитним договором № 05089-03/2023. В подальшому 27.12.2023 між ТОВ «Інвеструм груп» та Товариством укладено договір факторингу № 27122023-1. Згідно акту прийому-передачі від 27.12.2023 реєстру боржників Товариство прийняло від ТОВ «Інвеструм груп» реєстр боржників кількістю 7631. Відповідно до витягу з вказаного реєстру прав вимоги позивач набув права грошової вимоги до відповідача за вказаним вище кредитним договором в сумі 14235,50 грн., з яких: 5000 грн. заборгованість за основною сумою боргу, 9235,50 грн. заборгованість за відсотками. Відтак, у відповідності до умов зазначеного договору факторингу ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» за плату прийняло належне клієнту право вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в ст.11 ЦК України, зокрема з договорів та інших правочинів. Статтею 1046 ЦК України\~передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти. Відповідно до ч.1 ст.1047 ЦК України\~договір позики укладається в письмовій формі. Відповідно до висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19, будь - який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів\~України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Відповідно до\~ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»\~електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому\~статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 даного Закону регламентуються вимоги до підпису сторін договору. Так, згідно ч. 1 цієї статті, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема: електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Відповідно до п.12 ч.1 ст.3 даного Закону, одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір. Договір кредиту підписаний електронним підписом позичальника, шляхом використання одноразового ідентифікатора, відповідає вимогам\~Закону України «Про електронну комерцію»\~та вимогам до кредитних договорів.\~Кредитні кошти надані в безготівкову порядку. Проте, доказів повернення отриманих коштів відповідачем, матеріали справи не містять. Відповідно до ч.1\~ст.526 ЦК України\~зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Стаття 629 ЦК України\~встановлює, що договір є обов`язковим до виконання сторонами. Згідно ч.1 ст.1077\~ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Відповідно ст.514\~ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Зважаючи на оформлений у встановленому порядку кредитний договір та договори факторингу, позивач є належним стягувачем неповернутих кредитних коштів та процентів за їх використання з боржника. Зобов`язання за основною сумою боргу за договором № 05089-03/2023 від 12.03.2023 складає 5000 грн. Зважаючи на фактичні строки обумовлені кредитним договором щодо користування коштами, розрахунок відсотків по договору становить 2487,50 грн. (5000 грн. тіло кредиту х 1,99% х 25 днів), які слід стягнути з відповідача. Так, відповідно до частини першої статті\~1048\~та частини першої статті\~1049 ЦК України\~позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої\~статті 1048 ЦК України\~про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою\~статті 1050 ЦК України\~право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються також частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання, проте з такими позовними вимогами він не звертався. Таким чином, позикодавець відповідно до\~статті 1048 ЦК України\~має право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку що позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 7487,50 грн. В силу вимог ч.1\~ст.141 ЦПК України, виходячи із задоволення позовних вимог на 52,60%, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1592,73 грн.

Outcome: partial