Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-29 00:00:00

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати за нею у порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай) розміром 6,37 умовних кадастрових гектарів на території Кегичівської селищної ради Красноградського району Харківської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка призначалась [PERSON] внаслідок паювання земель колективної власності КСП агрофірма «Лозівська» с. Лозова, Кегичівського району, Харківської області. Позовна заява обґрунтована тим, що позивач є дочкою померлого [INFO] [PERSON] . На час проведення розпаювання КСП агрофірма «Лозівська», що діяло на території Лозівської сільської ради колишнього Кегичівського району Харківської області, [PERSON] був членом цього КСП та був включений за №147 у список громадян членів колективного сільськогосподарського підприємства агрофірма «Лозівська», що є додатком до Державного акту на право колективної власності серії ХР-15-00-000360 від 29.11.1995. При цьому право на отримання земельної частки (паю) на час смерті батько не реалізував, Державний акт на землю не отримував. Видача дублікатів Сертифікатів на цей час неможлива, у зв`язку з відсутністю бланків для їх видачі. Позивач є спадкоємицею після смерті батька. На час смерті батька проживала разом з ним та фактично прийняла спадщину. З метою успадкування вищезазначеного права на пай, позивач 31.07.2024 звернулася до приватного нотаріуса Красноградського районного нотаріального округу Ковтун Л.О. та отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу. Ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 14 серпня 2024 року провадження відкрито, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження, з призначенням підготовчого засідання. Ухвалою Кегичівського районного суду Харківської області від 04 вересня 2024 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду. Учасники справи у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомили. Позивач подала заяву про те, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, розгляд справи провести без її участі. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі його представника, проти задоволення позовних вимог за наявності законних підстав не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Перевіривши матеріали справи, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню з таких підстав: Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути визнання права. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивач [PERSON] є дочкою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01.02.1966. Зміна прізвища позивача з « [PERSON] » на « [PERSON] » підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 18.08.1990. Батько позивача [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 21.03.1996 Лозівською сільською радою народних депутатів Кегичівського району Харківської області. Згідно довідки ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 10.10.2023 №М-956/0-0.25,4-992/336-23 [PERSON] згідно списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства агрофірми «Лозівська», які мають право на земельну частку - пай, що є додатком 1 до Державного акту на право колективної власності на землю серія ХР-15-00-000360 від 29.11.1995, включений до цього списку за №147. Згідно записів Книг реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по КСП агрофірми «Лозівська» [PERSON] Сертифікат на право на земельну частку (пай) не отримував. Згідно з Книгами реєстрацій державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі, записи в яких здійснювалися до 01.01.2013 державний акт взамін сертифікату [PERSON] не отримував. Згідно розпорядження Кегичівської райдержадміністрації від 15.08.1996 №280 розмір земельної частки (паю) по КСП агрофірми «Лозівська» Лозівської сільської ради Кегичівського району Харківської області становить 6,37 умовних кадастрових гектарів, вартість земельної частки (паю) становить 25527,30 грн. Відповідно до копії Державного акту на право колективної власності на землю серії ХР 15-00-000360 від 29.11.1995 Агрофірмі «Лозівська», с. Лозова, Кегичівський район, Харківська область на праві колективної власності належать землі в розмірі 3399,1 га, для ведення сільськогосподарського виробництва. Згідно Додатку 1 до цього Державного акту під номером 147 зазначений [PERSON] . Позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем після смерті батька [PERSON] . Позивач звернулася до нотаріуса з метою оформлення спадщини після смерті батька [PERSON] . Приватним нотаріусом Красноградського районного нотаріального округа Харківської області Ковтун Л.О. спадкоємцю [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] на право власності на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства агрофірма «Лозівська» було відмовлено, що підтверджується копію постанови від 31.07.2024. З постанови вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] заведена не була. На час відкриття спадщини спадкоємець [PERSON] із спадкодавцем зареєстровані та проживали разом за однією адресою, згідно довідки про останнє місце реєстрації померлого [PERSON] , видана 30.07.2023 Кегичівською селищною радою Красноградського району Харківської області за №18-39/201, а тому відповідно до статті 549 ЦК УРСР від 18.07.1963 вважається такою, що прийняла спадщину. В той ж час нотаріусом виявлено, що документ, що підтверджує право власності на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства агрофірма «Лозівська» с. Лозова, Кегичівського району, Харківської області, розміром 6,37 в умовах кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), відсутній. Цей факт унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину на заявлене спадкоємцем спадкове майно. До правовідносин щодо виникнення права спадкування позивача підлягають застосуванню положення закону, які діяли на час прийняття спадщини. Згідно п.п. 4, 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України від 01.01.2004 цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Так судом встановлено, що спадщина відкрилась 16.03.1996 та була прийнята позивачем. Отже застосуванню підлягають норми ЦК УРСР від 18.07.1963. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Згідно ст. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем за законом після смерті батька та прийняла спадщину на підставі ст. 549 ЦК УРСР. Інші спадкоємці з досліджених матеріалів справи судом не встановлені. За життя спадкодавець належне йому право на земельну частку (пай) не оформив відповідний Сертифікат не отримав. Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 8 серпня 1995 року визначено коло осіб, які мають право на земельний пай, а саме «право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства відповідно до списку, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Згідно роз`яснень викладених в п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Відповідно до п.п. 18 п. 1 Постанови Верховної Ради України «Про перейменування окремих населених пунктів та районів» №3984-IX від 19.09.2024, яка набрала законної сили 26.09.2024 окремі населені пункти та райони у Харківській області перейменовані: Красноградський район на Берестинський район; місто Красноград Красноградського району на місто Берестин. Отже, на підставі викладеного, у судовому засіданні позивачем наданими доказами, а саме довідкою з ГУ Держгеокадастру у Харківській області та копією Державного акту на право колективної власності на землю з Додатком до нього, підтверджений факт права померлого [PERSON] на земельну частку (пай) площею 6,37 га умовних кадастрових гектарів, яка знаходиться на території Кегичівської селищної ради Берестинського району Харківської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка призначалась [PERSON] внаслідок паювання земель колективної власності агрофірми «Лозівська», с. Лозова, Кегичівського району, Харківської області. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 392 ЦК України лише власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право, в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з п. 2.16 ІІ Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючого документа про належність цього майна спадкодавцеві та Витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IV право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до та 2 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією; документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідченні у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); а також рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Матеріали справи свідчать, що позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом було відмовлено, у зв`язку з не наданням документу, що посвідчує право власності на земельну частку (пай), а саме оригіналу сертифікату на право на земельну частку (пай). Таким чином, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та визнання за позивачем в порядку спадкування за законом права на земельну частку (пай), що належала спадкодавцю. Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Outcome: approved