Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Свої позовні\~вимоги обґрунтовує\~тим,\~що [INFO] помер її батько - [PERSON] . За життя [PERSON] на праві приватної власності належали: житловий будинок [ADDRESS] та земельні ділянки, загальною площею 3,26 га та 3,41 га для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Володимирецької селищної ради Володимирецького (нині Вараського) району Рівненської області. Житловий будинок збудований у 1986 році, на відведеній для цього земельній ділянці у відповідності до дозволу органів місцевого самоврядування і набув статусу майна з часу завершення будівництва, оскільки цивільне законодавство, що діяло в той час, не передбачало обов`язкової реєстрації речових прав на житловий будинок. Заповіт відсутній. На час смерті [PERSON] , був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] , разом із позивачкою [PERSON] та дочкою [PERSON] . Після смерті батька позивачка прийняла спадщину, оскільки проживала з ним за однією адресою. [PERSON] не може оформити спадщину за законом, оскільки нотаріус вказала, що не зможе видати свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] по тій причині, що за спадкодавцем не було зареєстроване право власності на цей будинок, а також відсутні оригінали державний актів на право власності на земельні ділянки . Тому [PERSON] змушена з даним позовом звернутись до суду. Вказаний позов надійшов до Володимирецького районного суду Рівненської області 14.08.2024. Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 29.08.2024 у даній справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. В судове засідання позивачка не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Належним чином повідомлена відповідачка надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги визнає. Розгляд справи здійснюється за відсутності сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Згідно ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступних підстав. Судом встановлено,\~що[INFO] помер [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть, серії [NUMBER] . Факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] , підтверджується свідоцтвом про народження позивачки, серії [NUMBER] , де в графі батько записаний - [PERSON] . Згідно технічного паспорту на житловий\~будинок садибного\~типу з\~господарськими будівлями\~та спорудами від 12 лютого 2019 року, за [PERSON] рахувався житловий будинок [ADDRESS] . Відповідно до Державних актів на право власності на земельні ділянки, серії РВ №058970, серії РВ №017552 від 23.06.2003, земельні ділянки, загальною площею 3,26 га та 3,41 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Володимирецької селищної ради Володимирецького (нині Вараського) району Рівненської області, належать [PERSON] . А як зазначено в довідках №1314, №1315 від 26.07.2024 року, виданих відділом «Центр надання адміністративних послуг Володимирецької селищної ради Рівненської області, на час смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] , разом з ним були зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . [PERSON] прийняла спадщину після смерті батька - [PERSON] , оскільки на час його смерті вони проживали разом. Оформити спадкові права на житловий будинок через нотаріальну контору позивач не має можливості, оскільки житловий будинок не зареєстрований у встановленому законом порядку, на земельні ділянки, оригінали державних актів втрачені. Згідно відповіді на усне звернення №991/01-16 від 10.08.2024, виданої державним нотаріусом Володимирецької державної нотаріальної контори, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки не надано жодних правовстановлюючих документів на житловий будинок, на земельні ділянки не надано оригінали державних актів на право власності на земельну ділянку. А як зазначено в ч.2 ст.331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини, адже відповідно до ст. 1216 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися в наслідок його смерті. Відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року №7 визначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно статті 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Разом з тим, відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно пункту 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). З урахуванням викладеного, житловий будинок - садибного типу [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами, наділені ознаками нерухомої речі та майна, як це вбачається зі змісту ст.ст.179,181,185,190 ЦК України, і в силу цього є об`єктом цивільних прав. Відповідно до статті 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Згідно зі статтею 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки па підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Згідно зі статтею 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові № 7 від 14 квітня 2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", право користування земельною ділянкою виникає після одержання її власником або землекористувачем документу, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладання договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Верховний Суд у складі колеги суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 280/4/18 вказав, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування. Отже, способом захисту прав та інтересів позивача у даному випадку є визнання за ним права власності на спірне нерухоме майно. І оскільки позивачці було відмовлено у отриманні свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно житловий будинок з надвірними будівлями, через відсутність правовстановлюючого документа на це майно за спадкодавцем, на земельні ділянки, через відсутність оригіналів державних актів, тому її право підлягає поновленню у судовому порядку. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позивачка у встановленому порядку прийняла спадщину після смерті [PERSON] , до складу якої входять вищезазначений житловий будинок з надвірними будівлями та земельні ділянки, а тому позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, слід задовольнити . Крім того, суд приймає до уваги ту обставину, що позов визнано відповідачем, і це визнання не суперечить вимогам закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. А як в ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі наведеного,

Outcome: approved