Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-29 00:00:00

Позивачка [PERSON] пред`явила позов до [PERSON] про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 16 жовтня 2014 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від шлюбу у них народилася донька [PERSON] , [INFO] , про що в книзі реєстрації народжень [INFO] зроблено відповідний актовий запис за № 25, доказом чого є свідоцтво про народження серія [NUMBER] , видане виконавчим комітетом Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області 17 квітня 2015 року. Після укладення шлюбу вона та відповідач спільно проживали у будинку по [ADDRESS] . Проте, з початку 2020 року спільне подружнє життя між ними погіршилося, з`явилися різні погляди на сімейне життя та сімейні цінності, внаслідок чого вони прийняли рішення проживати окремо один від одного. У січні 2022 вона та їх донька переїхали проживати до орендованого будинку в смт. Солотвино, Тячівський район, Закарпатська область. У зв`язку з існуючою реальною загрозою життю, здоров`ю та безпеці, у кінці квітня 2022 року вона разом з донькою переїхали проживати до Чехії, у якості біженців. На даний час, офіційно зареєстрований шлюб між нею та відповідачем має формальний характер, у зв`язку з чим вона виявила бажання розірвати шлюб в судовому порядку. На жаль, вона та відповідач не досягли жодних домовленостей щодо того, в який спосіб відповідач буде виконувати свій матеріальний обов`язок перед дитиною та, відповідно, який розмір аліментів сплачуватиме на її утримання. Відповідач ухиляється від покладеного на нього, у відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України, обов`язку утримувати свою дитину. Це, зокрема, виявилося у відсутності будь-якого матеріального (грошового) утримання їхньої доньки [PERSON] , а також у тому, що відповідач жодним чином не приймає участі у вихованні дитини. Як їй відомо, аліменти відповідач нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з відповідача не проводиться, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків, повнолітніх дочки, сина немає. Звертає увагу суду, що мій матеріальний стан не дає можливості в повному обсязі забезпечувати повноцінний, всебічний розвиток дитини. Їх спільна дитина - донька [PERSON] , потребує значних витрат для забезпечення належного рівня життя, зокрема, витрат на одяг, харчування, медичний догляд, шкільне знаряддя, а також для забезпечення належного рівня освіти. Тому просить стягнути з відповідача в користь позивачки на утримання дітей аліменти у розмірі 1/4 (одна четверта) частка від усього заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня пред`явлення цього позову і до досягнення дитиною повноліття. 25 липня 2024 року ухвалою суду відкрито провадження у справі та призначено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач своїм правом щодо подачі відзиву на позовну заяву не скористався. Позивачка в судове засідання не з`явилася, згідно поданої нею заяви просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує, а тому суд на підставі ст. 223 ЦПК України справу розглянув у її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило, а тому суд на підставі ст. 223 ЦПК України справу розглянув у його відсутності. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що 16 жовтня 2014 року між сторонами було зареєстровано шлюб. Від шлюбу у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , про що в книзі реєстрації народжень [INFO] зроблено відповідний актовий запис за № 25, доказом чого є свідоцтво про народження серія [NUMBER] , видане виконавчим комітетом Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області 17 квітня 2015 року, яка проживає разом з позивачкою та перебуває на її повному утриманні та вихованні. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому, суд враховує вимоги статті восьмої Закону України «Про охорону дитинства» щодо права кожної дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. На підставі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 11 ЗУ "Про охорону дитинства", батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно із ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно до ст. 183 СК України суд погоджується зі способом визначення аліментів у частці від доходу, обраним позивачем. При визначенні розміру аліментів, суд враховує майновий стан відповідача, а тому відповідно може виконувати передбачений законом обов`язок щодо утримання дітей, однак при цьому зазначає, що відповідачем не надано жодних доказів про рівень його доходів, стану здоров`я, наявність на його утриманні інших осіб, непрацездатність, тощо. Таким чином, при визначенні розміру аліментів, враховуючи всі вивченні судом обставини, а також положення ст. 180 СК України про те, що обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімумуна дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення нею повноліття, щомісячно, починаючи з 24 липня 2024 року. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, рішення підлягає до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати. Оскільки позивач, відповідно до вимог статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду, то з відповідачки необхідно стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 1211,20 гривень.

Outcome: approved