Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-23 00:00:00

Позивач у квітні 2024 року звернувся до Дарницького районного суду міста Києва із позовом до [PERSON] , третя особа: Тернівський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про оспорювання батьківства та виключення відомостей про особу як батька з актового запису про народження дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з червня 2008 року по жовтень 2021 року. Від вказаного шлюбу мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] . Однак, позивачу стало відомо, що відповідач 01.12.2020 народила ще одну дитину, батьком якої було записано позивача. Проте, позивач наполягає на тому, що між ним та відповідачем шлюбно-сімейні відносини було припинено ще у червні 2019 року, а тому у позивача не може бути кровного споріднення з дитиною відповідача, яку вона народила [INFO] . Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 23.05.2024 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Позивач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити. Відповідач у судове засідання з`явилась, вимоги позову визнала, надала до суду копію сертифікату про юридичне встановлення батьківства від 28.08.2024, відповідно до якого біологічним батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] . На підставі чого, відповідач не заперечувала проти задоволення позову. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про можливість задоволення позову у підготовчому судовому засіданні. Судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Так, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з червня 2021 року, який розірвано рішенням Києво-Святошинського районного суду м.Києва від 01.10.2021. Від вказаного шлюбу мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] . Разом з тим, [INFO] [PERSON] народила третю дитину [PERSON] , батьком якої зазначено [PERSON] , що вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 15.12.2020. Однак, згідно, наданого відповідачем у судовому засіданні, сертифікату про юридичне встановлення батьківства від 28.08.2024, встановлено, що біологічним батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] , а не позивач. Суд, також приймає до уваги, що відповідачем визнано позовні вимоги щодо оспорювання батьківства, зокрема визнано, що позивач не є біологічним батьком дитини. Як з`ясовано судом, визнання позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно із ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (висновок Верховного Суду у постанові від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17). Відповідно до ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст. ст. 206, 207 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови №2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. З огляду на наведене, приймаючи до уваги те, що вимоги позивача визнаються відповідачем і підтверджуються наданими доказами, а визнання відповідачкою позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved