Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-24 00:00:00

Позивач, яка діє в інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] звернулася до суду з позовом до Управління поліції охорони в м. Києві та просить визнати право користування житловим приміщенням- кімнатою № [NUMBER] в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Позов обґрунтовує тим, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.07.1998 року. Після одруження вони проживали в гуртожитку у кімнаті [ADDRESS] . Кімната в гуртожитку була надана їм як сім`ї працівника поліції. Ордер на кімнату знаходився у відповідача. У шлюбі з [PERSON] народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . 24.09.2013 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Після розлучення [PERSON] з дітьми тривалий час винаймала житло у м.Києві, так як працювала у м.Києві. Проте, діти продовжували спілкуватися з батьком та проживали за місцем їх реєстрації. Після смерті [PERSON] , 04.05.2017 позивач з дітьми намагалися потрапити до кімнати №9-14 гуртожитку, але кімната була опечатана. На своє звернення до відповідача щодо надання права користування житлом неповнолітнім дітям отримала відмову, з якого не погоджується. Просить визнати за неповнолітніми [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] право користуватися кімнатою № [NUMBER] в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києва від 06.11.2017, відкрито провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] , яка діє в інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] до Управління поліції охорони в м. Києві, третя особи: Орган опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання права користування житловим приміщенням, та призначено справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні. 02.04.2018 до суду від Служби у справах дітей Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації надійшли письмові пояснення по справі. 05.04.2018 до суду надійшла зустрічна позовна заява Управління поліції охорони в м. Києві до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, у якій позивач просить суд: -визнати такими, що втратили право користування жилим приміщенням [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в гуртожитку Управління поліції охорони в м. Києві за адресою: м. Київ, вул. Вацлава Гавела, 18; -витрати по сплаті судового збору в сумі 1 762 грн. 00 коп. покласти на відповідачів. Ухвалою суду від 05.04.2018, постановленою на місці та занесеною до протоколу судового засідання, судом прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічну позовну заяву. 13.08.2018 та 13.11.2018 до суду від Служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації надійшли письмові пояснення щодо зустрічних позовних вимог. Служба у справах дітей Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації у своїх поясненнях, щодо позову [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] заперечувала проти зустрічного позову , а позовні вимоги [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] за первісним позовом підтримує. Посилається на те, що відповідно до частини 2, 3 ст. 132 ЖК України працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв`язку з роботою, може бути виселено без надання іншого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у ст. 125 ЖКУ, може бути виселено лише з наданням їм іншого житлового приміщення. Зазначає, що задоволення позовних вимог [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] буде сприяти захисту прав та інтересів дітей. Просить розгляд справи проводити за відсутності представника служби у справах дітей та Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, та при винесенні рішення виходити з інтересів неповнолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 09.07.2018 до суду від позивача [PERSON] надійшов відзив на зустрічну позовну заяву. Вказує, що обставини викладені в зустрічній позовній заяві не відповідають фактичним обставинам справи та просить відмовити у його задоволенні,як необґрунтованого. Також вважає, що зустрічна позовна заява подана після спливу позовної давності, а тому просить застосувати строк позовної давності до вимог за зустрічним позовом. 13.11.2018 Розпорядженням керівника апарату суду С.О. Тромси від 07.02.2019 № 210 призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 760/23558/17, провадження №/760/3410/19, у зв`язку з тимчасовим відстороненням судді [PERSON] від здійснення правосуддя на підставі рішення Першої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя № 195/1дп/15-19 від 25.01.2019 року. 07.02.2019 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження судді Букіної О.М. Ухвалою суду від 17.06.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду у судовому засіданні. Позивач та представник третьої особи у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені. У поданих до суду заявах просили розглядати справу у їх відсутності. Суд, вислухавши думку представника відповідача, вважає за можливе розглядати справу у відсутності позивача та представника третьої особи, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду справи. Представник відповідача у судовому засіданні зустрічний позов підтримав та просив його задовольнити, а у задоволенні первісного позову просив відмовити. Вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що гуртожиток за адресою: [ADDRESS] є власністю Управління поліції охорони Національної поліції України відповідно до наказу МВС України та Національної поліції України №451/459 від 01.06.2016 «Про затвердження актів приймання-передачі майна, прав та обов`язків». Правова регламентація житлових правовідносин здійснюється Конституцією України, Житловим кодексом УРСР, Цивільним кодексом України, Цивільним процесуальним кодексом України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», та іншими нормативно-правовими актами України з житлових питань. Згідно із частиною 4 статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 127 ЖК Української РСР встановлено, що для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті міських (крім міст Києва та Севастополя), районних у містах рад, районних у місті Києві та Севастополі державних адміністрацій. Норми ч. 2 ст. 128 ЖК України передбачають, що житлова площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету. Стаття 129 ЖК України встановлює, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Під гуртожитки надаються спеціально спорудженні або переобладнані з цією метою жилі приміщення. Відповідно до п. 1.2 Положення про гуртожиток УДСО при ГУМВС України в м. Києві визначено, що гуртожиток призначається для проживання працівників УДСО на період їх роботи в підрозділах УДСО та, як виняток, членів їх сімей. Направленням Управління державної служби охорони при ГУМВС України в м. Києві № 84 від 16.10.1997 [PERSON] , міліціонера СПМО «Титан» УДСО при ГУМВС України в м. Києві, було заселено в гарнізонний гуртожиток УДСО по [ADDRESS] . 04.07.1998 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. 04.09.1998 [PERSON] було зареєстровано в гарнізонному гуртожитку УДСО при ГУМВС України в [ADDRESS] , як дружину працівника УДСО. [INFO] народилась [PERSON] , а 21.05.2009 [PERSON] , які також були зареєстровані у гуртожитку УДСО при ГУМВС України в м. Києві по бульвару Вацлава Гавела, 18. Як свідчать матеріали справ [PERSON] з сім`єю,яка складалася із чотирьох осіб проживав в кімнаті № 4-29 гуртожитку та сплачував за житлово-комунальні послуги за чотири особи до квітня 2014 року включно, що підтверджується копією рахунку на сплату за житлово-комунальні послуги за квітень 2014 року та не заперечувалося відповідачем у справі. Згідно ст.64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до статей 6, 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець або особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язанні протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду, свідоцтва про смерть. 24 вересня 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] з дітьми, [PERSON] та [PERSON] , виїхала з гуртожитку. З травня 2014 року [PERSON] почав сплачувати за житлово-комунальні послуги, за проживання в кімнаті № [NUMBER] гуртожитку за одну особу, що підтверджується копією рахунку на сплату житлово-комунальних послуг за травень 2014 року. Та обставина, що [PERSON] проживав один у гуртожитку після розірвання шлюбу не заперечується і самою [PERSON] , оскільки у своєму позові остання зазначала про те, що вона після розірвання шлюбу тривалий час винаймала житло у місті Києві, тим самим визнавала факт свого не проживання у спірному гуртожитку тривалий час. Доказів того, що після розірвання шлюбу, неповнолітні діти проживали разом з батьком [PERSON] за спірною адресою, позивачем не надано. Статтею 71 ЖК України визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України за N 2 від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим вказане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Отже, при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Доказів того, що позивач разом з дітьми не проживали у спірному гуртожитку з 2014 року з поважних причин чи їм чинилися перешкоди у користуванні житловим приміщенням, матеріали справи не містять. 06.03.2015 рішенням житлово-побутової комісії УДСО було ухвалено протокол №4 на підставі якого [PERSON] було переселено із кімнати №4-29 на три ліжко-місця в кімнату №9-14 на два ліжко-місця. Як свідчать матеріали справи, вказане рішення було прийнято у зв`язку з тим, що [PERSON] проживав один у кімнаті №4-29. З квітня 2015 року і до квітня 2017 року [PERSON] проживав та сплачував за житлово-комунальні послуги за проживання в кімнаті № [NUMBER] гуртожитку за себе одного, що підтверджується копією рахунку на сплату за житлово-комунальні послуги за квітень 2014 року та квітень 2017 року. Доказів того, що [PERSON] та [PERSON] ,як законний представник неповнолітніх дітей не втрачала інтересу до спірного житла, зокрема, сплачувала комунальні платежі, зберігала речі членів своєї сім`ї,тощо , матеріали справи не містять. Доказів того, що [PERSON] , як законний представник неповнолітніх дітей вчиняв дії на їх користь, які б свідчили про те, що останній визнавав за ними чи зберігав право на проживання у спірній кімнаті гуртожитку, матеріали справи також не містять та заперечуються відповідачем у справі. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] . Оцінюючи наявні у справі докази, суд вважає встановленим, що [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] не проживали у спірному гуртожитку з 2014 року без поважних причин, а тому втратили право користування ним. Відповідно до протоколу засідання житлово-побутової комісії Управління поліції охорони в м.Києві №5 від 25.05.2017 відмовлено [PERSON] як колишній дружині [PERSON] , який був пенсіонером УПО ФБ в .Києві та помер [INFO] у наданні можливості на проживання у кімнаті № [NUMBER] гуртожитку по [ADDRESS] його неповнолітнім дітям [PERSON] , [INFO] та [PERSON] [INFO] . Підставою для прийняття вказаного вище рішення було те, що після розлучення у 2013 року [PERSON] з дітьми не проживала у гуртожитку. Відповідно до Положення про гуртожиток Управління охорони в м.Києві п.1.2. гарнізонний гуртожиток призначається для проживання працівників на період їх роботи в підрозділах охорони м.Києва та як, виняток , членів їх сімей. Оцінюючи підстави відмови за результатами розгляду звернення [PERSON] від 25.05.2017 суд вважає, що воно узгоджується з дослідженими у суді матеріалами справи та вимогами закону. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Отже, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, суд приходить до висновку, що зустрічний позов є обґрунтований, а тому підлягає задоволенню у повному обсязі. У той же час, первинний позов є необґрунтований, а тому суд не знаходить підстав для його задоволення. Що стосується поданої заяви [PERSON] про застосування строку позовної давності щодо вимог відповідача за зустрічним позовом, то суд вважає, що в даному випадку трирічний строк на звернення до суду з зустрічним позовом відповідачем не пропущено. Вбачається, що зустрічний позов було подано внаслідок звернення позивача до суду у листопаді 2017 року. Зустрічний позов було подано 05.04.2018, тобто в межах визначеного законом строку, коли відповідач дізнався про порушення своїх прав. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Таким чином, з відповідачів за зустрічним позовом підлягає стягненню на користь позивача за зустрічним позовом сума судового збору у розмірі 881,00 грн. з кожної.

Outcome: approved