Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-25 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом, у якому просить визнати за нею право власності на 59/100 часток земельної ділянки площею 0,0647\~га, кадастровий номер 1810400000:01:025:0203, для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позов обґрунтований тим, що [PERSON] є спадкоємцем за законом [PERSON] , прийняла спадщину та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на 59/100 часток житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , які належали [PERSON] , інші 41/100 часток будинку належать [PERSON] . Постановою нотаріуса [PERSON] було відмолено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 59/100 часток земельної ділянки, яка стосуються предмета спору, у зв`язку з неможливістю встановити склад спадкового майна, а саме його частку. [PERSON] позов визнав, про що його представник вказав у заяві від 26.09.2024\~р. Судом з`ясовано, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом від 20.03.2023\~р. про смерть (а.\~с.\~12). [PERSON] є дочкою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом від 23.05.1995\~р. про народження та свідоцтвом від 01.06.2013\~р. про шлюб (а.\~с.\~10, 11). Тобто [PERSON] , зважаючи на статті 1216 1218, 1222, 1223, 1258 та 1261 Цивільного кодексу України, є спадкоємцем [PERSON] першої черги за законом. [PERSON] є єдиним спадкоємцем [PERSON] за законом, який прийняв спадину, що підтверджується заявами інших спадкоємцем [PERSON] за законом [PERSON] (син померлого) та [PERSON] (дружина померлого) про відмову від спадщини на користь [PERSON] , довідкою від 01.12.2023\~р. приватного нотаріуса Бердичівського районного нотаріального округу Богатирчука\~А.М. (а.\~с.\~14, 15, 28). Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Таким чином до [PERSON] перейшли права та обов`язки (спадщина) [PERSON] , у тому числі права власності останнього. [PERSON] приватним нотаріусом Бердичівського районного нотаріального округу Богатирчуком\~А.М. видано свідоцтво від 20.11.2023\~р. про право на спадщину за законом, на 59/100 часток житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що належали [PERSON] (а.\~с.\~21), на підставі цього свідоцтва 20.11.2023\~р. за нею було зареєстровано право власності на ці частки будинку, що підтверджується інформацією від 30.11.2023\~р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.\~с.\~19 20). З цих документів випливає, що зазначений житловий будинок розташований на земельній ділянці за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0647\~га, кадастровий номер 1810400000:01:025:0203, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а не для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, як зазначено у позовній заяві, право спільної сумісної власності на яку зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] , при цьому за [PERSON] також зареєстровано право власності на 41/100 часток житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Тобто до\~ [PERSON] перейшло і право спільної сумісної власності [PERSON] на вказану земельну ділянку. Однак [PERSON] постановою від 20.11.2023\~р. приватного нотаріуса Бердичівського районного нотаріального округу Богатирчука\~А.М. про відмову у вчиненні нотаріальної дії було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на зазначену земельні ділянку у зв`язку з невизначенням частки [PERSON] у праві власності на неї (а.\~с .\~13). Частинами першою та другою статті 368 Цивільного кодексу України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Частинами першою та другою статті 370 Цивільного кодексу України визначено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Як вказувалося вище, на земельній ділянці адресою: [ADDRESS] , площею 0,0647\~га, кадастровий номер 1810400000:01:025:0203, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташований житловий будинок, право власності на 59/100 часток якого набула [PERSON] , та право власності на інгі 41/!00 частко якого належить [PERSON] . Частиною першою статті 377 Цивільного кодексу України встановлено до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта. Відповідно до\~абзацу першого\~частини другої\~статті 120\~Земельного кодексу\~України у разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва право власності на земельну ділянку (крім земель державної, комунальної власності), на якій розміщено такий об`єкт, одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача у розмірі належної відчужувачу (попередньому власнику) частки у праві спільної власності на такий об`єкт, крім випадку, коли попередньому власнику належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі. Якщо відчужувачу (попередньому власнику) у праві спільної власності на такий об`єкт належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі, право власності переходить у такому самому розмірі. Зважаючи на наведене, Суд вважає, що розмір частки померлого [PERSON] у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, яка стосується предмету спору, становив 59/100, що не заперечується і іншим співвласником цієї земельної ділянки [PERSON] , на що вказує визнання ним позову, при цьому розмір частки [PERSON] становить 41/100. [PERSON] , будучи єдиним спадкоємцем [PERSON] який прийняв спадщину (до якого перейшли права та обов`язки [PERSON] щодо земельної ділянки), не може отримати відповідне свідоцтво про право на спадщину, що, в свою чергу, перешкоджає оформленню права власності на 59/100 часток земельної ділянки. Згідно з частиною першою статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Враховуючи викладене, Суд приходить до висновку, що [PERSON] як спадкоємець першої черги за законом, який прийняв спадщину, набула право власності на 59/100 часток земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0647\~га, кадастровий номер 1810400000:01:025:0203, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а не для індивідуального житлового, гаражного і дачного будівництва, як зазначено у позовній заяві. Зважаючи на наведене, Суд вважає, що наявні законні підстави для задоволення позову. Частиною четвертою статті 206 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Виходячи з вказаного та зважаючи, що визнання [PERSON] позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, Суд задовольняє позов (зазначаючи правильне цільове призначення земельної ділянки).

Outcome: approved