Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-24 00:00:00

Заявник звернувся до суду із позовом у якому просила: встановити факт, що вона [PERSON] є донькою [PERSON] , померлого [INFO] ; визнати за не нею право власності на 1/3 частину будинку та 1/3 частину земельної ділянки, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . У обґрунтування позову зазначила, що [INFO] помер її батько [PERSON] , після смерті якого відкрилась спадщина на 1/3 частину житлового будинку та земельної ділянки. Відповідачі по справі є спадкоємцями першої черги дружиною та сином спадкодавця. В установлений законом строк вона звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але нотаріус їй відмовив посилаючись на розбіжності у написанні її прізвища та прізвища спадкодавця, а також через відсутність правовстановчих документів, у зв`язку із чим вона вимушена звернутись до суду із вказаним позовом. Представник позивача адвокат Дєнісова Н.Д. у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, додатково зазначила, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи буцли повідомлені належним чином, заяв про відкладення розгляду справи та відзиву на позов до суду не подавали, у зв`язку із чим суд вважає можливим розгляд справи за відсутності відповідачів. За даних обставин суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписуючого засобу, відповідно до ч.2\~ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В ході розгляду справи судом були допитані свідки: [PERSON] , [PERSON] , які показали суду, що позивач є рідною донькою [PERSON] . Розглянувши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, покази свідків, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , [PERSON] , помер [INFO] . Згідно інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно №357765766, [PERSON] належать житловий будинок та земельна ділянка, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , складеного російською мовою, [PERSON] народилась [INFO] у батьків: [PERSON] , [PERSON] . Листом приватного нотаріуса Валігурського М.М., повідомлено позивачу, що із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулись: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Задовольняючи позов в частині встановлення юридичного факту, виходив з того, що в ході судового розгляду було встановлено, що [PERSON] є донькою [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалюючи рішення суд зазначає, що через розбіжності у документах на підтвердження ступеню родинних зв`язків, позивач позбавлений можливості оформити свої спадкові права у встановленому законом порядку. Перелік фактів, які підлягають встановленню судом в окремому провадженні викладений в ч.1 ст.\~315\~ЦПК\~України та не є вичерпним (ч. 2 ст. 315 ЦПК України). Згідно з п.1 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Пунктом 7 постанови Пленуму\~Верховного\~Суду\~України №5\~від\~31\~березня\~1995\~року\~«Про\~судову практику\~в\~справах\~про встановлення\~фактів,\~що\~мають\~юридичне значення» передбачено, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. В постанові Верховного Суду від 30 липня 2018 року у справі №737/120/18 зазначено про те, що в порядку окремого провадження може бути встановлений факт родинних відносин лише між кровно спорідненими родичами. Згідно роз`яснень, викладених в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Заявниками у справі про встановлення факту родинних відносин можуть бути: спадкоємці померлої особи, які мають право на спадщину як за законом, так і за заповітом і для яких у зв`язку із встановленням факту родинних відносин мають настати певні юридичні наслідки. До заяви про встановлення факту родинних відносин, в якій зазначається мета, з якою заявник просить встановити цей факт, можуть додаватися такі документи та докази: 1) докази, які підтверджують наявність цього юридичного факту (акти, анкети, автобіографії, листівки, сімейні фотографії, листи ділового та особистого характеру, особові справи, рішення судів, ордери на вселення, обмінні ордери, погосподарські книги, виписки з домових книг та інші документи, які у собі містять відомості про родинні відносини осіб); 2) довідки органів реєстрації актів цивільного стану (далі - РАЦС) про неможливість поновлення втрачених записів, внесення змін і доповнень, виправлень у записи актів цивільного стану; 3) пояснення свідків, яким достовірно відомо про взаємовідносини померлого із заявником. Задовольняючи позов в частині визнання права власності в порядку спадкування за законом суд виходив з наступного. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно зі ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтею 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно (ч. 1 ст. 1297 ЦК України). Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно зі ст.16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права. Задовольняючи позов в частині визнання права власності на спадкове майно, суд виходив з того, що позивач є спадкоємцем першої черги за законом, спадкодавцю належало спірне майно на момент смерті, судом не встановлено інших осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, обраний спосіб захисту цивільного права відповідає вимогам закону, через що суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Ухвалюючи рішення, суд враховує, що частки у спадщині кожного із\~спадкоємців\~за законом є рівними, у зв`язку із чим вимога позивача про визнання права власності на 1/3 частину спадкового майна є законною та справедливою. Відповідно до ст.263\~ЦПК\~України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.ст. 12, 81\~ЦПК\~України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст.76\~ЦПК\~України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Outcome: approved