Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-01 00:00:00

І. Виклад позиції позивача. 13 серпня 2024 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, у якому просить розірвати шлюб укладений між позивачем та відповідачем, зареєстрований 21.06.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсоні, актовий запис №290, судові витрати покласти на відповідача. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 21 червня 2014 року між сторонами зареєстровано шлюб. Від вказаного шлюбу подружжя неповнолітніх дітей не мають. Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалося, протягом спільного життя подружжя періодично припиняли спільне проживання, згодом, між ними виникли неприязні стосунки, претензії та неповага один до одного, що призвело до втрати почуття любові та поваги один до одного. Подружні стосунки між сторонами припинені з січня 2023 року. Позивач на теперішній час проживає з іншою жінкою та має намір створити нову сім`ю. За таких обставин позивач вважає збереження шлюбу неможливим, оскільки сім`я розпалася остаточно та позивач будує нові відносини. Шлюб існує формально, а його збереження суперечить інтересам позивача. За обставин формального існування шлюбних відносин між сторонами, позивач звертається до суду з вказаним позовом та просить розірвати шлюб. ІІ. Виклад позиції відповідача. 24 вересня 2024 року представник відповідача за ордером [PERSON] через канцелярію суду подала заяву про визнання позову відповідачем, після розірвання шлюбу просить відновити відповідачу дошлюбне прізвище « [PERSON] », вирішити питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.142 ЦПК України, та розглядати справу без участі сторони відповідача. ІІІ. Процесуальні дії суду у справі. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 02.09.2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Судове засідання призначено на 02.10.2024 року. Позивач у судове засідання не з`явився, 02.10.2024 року через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без участі позивача. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлялася належним чином. 24 вересня 2024 року представник відповідача за ордером [PERSON] через канцелярію суду подала заяву про визнання позову відповідачем, після розірвання шлюбу просить відновити відповідачу дошлюбне прізвище « [PERSON] », вирішити питання про розподіл судових витрат відповідно до ст.142 ЦПК України, та проводити розгляд справи без участі сторони відповідача. У відповідності до ч. 8 ст. 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази та повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались. ІV. Фактичні обставини справи, встановлені судом та зміст правовідносин. 21\~червня 2014\~року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] зареєстровано шлюб, про що 21.06.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Херсоні складено відповідний актовий запис №290 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу - « [PERSON] ». На теперішній час між сторонами припинені подружні стосунки. Позивач будує нові відносини та має намір створити нову сім`ю, примирення не бажає. Шлюб має ознаки формальних відносин. Причиною розпаду сім`ї стали неприязні стосунки, претензії та неповага один до одного, що призвело до втрати почуття любові та поваги один до одного. Спільних неповнолітніх дітей подружжя не мають. Будь-яких майнових претензій сторонами на час розгляду справи не заявлено. Перешкод для пред`явлення позову про розірвання шлюбу Судом не встановлено. V. Оцінка Суду. Відповідно до статті 51 Конституції України, частини першої статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно із частиною першою статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Частиною другою статті 112 СК передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Як вбачається з матеріалів справи, спільне подружнє життя у сторін не склалося, вони припинили шлюбні стосунки і поновлювати їх не мають наміру, примирення і збереження сім`ї є неможливим. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право за статтею 113 СК України після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що при реєстрації шлюбу відповідач змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », з урахуванням заявленого права на відновлення свого дошлюбного прізвища після розірвання шлюбу, [PERSON] слід відновити дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. За таких обставин, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя подружжя, Суд знаходить підстави для розірвання шлюбу, оскільки його збереження суперечило б інтересам подружжя. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що шлюб необхідно розірвати. VІ. Заходи забезпечення позову (заяви). Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. VІI. Розподіл судових витрат між сторонами. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частиною 1 та 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України, що кореспондується зі змістом ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Квитанцією №16686722 від 13.08.2024 року підтверджується, що позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 1211, 20 грн. Враховуючи викладені норми чинного законодавства України та ту обставину, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при зверненні до суду з даним позовом у розмірі 605, 60 грн. З відповідача ж підлягає до стягнення на користь позивача 605, 60 грн. в рахунок відшкодування понесених позивачем витрат на оплату судового збору.

Outcome: approved