Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-01 00:00:00

Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до [PERSON] у якому просить стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги з постачання теплової енергії у розмірі 70\~339,76 грн, та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2\~422,40 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач своєчасно у повному обсязі не сплачував надані йому за адресою: [ADDRESS] , нежитлове приміщення № 45 послуги з постачання теплової енергії, у зв`язку з чим за період з 01.11.2021 по 30.04.2024 у нього утворилась заборгованість у розмірі 70339,76 грн, що спонукало позивача звернутися до суду з відповідним позовом. Ухвалою судді від 02.08.2024 позовну заяву\~прийнято до\~розгляду\~ та\~відкрито провадження\~у справі,\~визначено провести\~розгляд справи\~в порядку\~спрощеного позовного\~провадження з\~повідомленням сторін,\~сторонам встановлено\~строки для\~подання заяв\~по суті\~справи. У судове засідання представник позивача не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. 02.10.2024 від відповідача [PERSON] надійшла заява про визнання позову в повному обсязі, в якій він зазначив, що користується нежитловим приміщенням [ADDRESS] по теперішній час, також просив здійснювати розгляд справи за його відсутності. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу без фіксування судового засідання технічними засобами у відсутності учасників справи на підставі доказів, які містяться у матеріалах справи та ухвалити рішення, що відповідає положенням ч. 3 ст. 211 та ч. 2 ст. 247 ЦПК України. На підставі досліджених письмових доказів, судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Концерн «Міські теплові мережі» зареєстрований у Єдиному державному реєстрі підприємств, установ, організацій і є виробником теплової енергії, яка, у тому числі, надається населенню м. Запоріжжя для побутових потреб. За Договором оренди від 28.02.2003 №113-107 приватному підприємцю [PERSON] у платне строкове користування було передано нерухоме майно підвального поверху (літ.4-А) площею 64,10 кв.м за адресою: [ADDRESS] . Згідно з Додатковою угодою від 24.06.2020 до Договору оренди від 28.02.2003 №113-07 договір оренди нежитлового приміщення №45 підвального поверху (літ.А-4) загальною площею 64,1 кв.м по вул Рекордній, 34 А вважається продовженим на 2 роки 11 місяців до 01.02.2023 року. Згідно відповіді КП «ВИРОБНИЧЕ РЕМОНТНО-ЕКСПЛУАТАЦІЙНЕ ЖИТЛОВЕ ОБ`ЄДНАННЯ №7» від 10.08.2023 №2261, за адресою: [ADDRESS] відповідно до договору оренди від 28.02.2023 №113-107 ФОП [PERSON] передано в орендне користування нежитлове приміщення №45 підвального поверху (літ.4-А) площею 64, 1 кв.м. Акт прийому-передачі про повернення комунального майна з орендного користування не підписувався. Судом встановлено, що згідно до відповіді №720198 від 02.08.2024 з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань [PERSON] припинив здійснювати підприємницьку діяльність 10.12.2020 року. Згідно з наданим позивачем розрахунком суми заборгованості позивач у період з листопада 2021 року по квітень 2024 року відпустив теплову енергію у нежитлове приміщення № [NUMBER] , яке розташовано за адресою: Рекордна, буд.34 А на загальну суму 70 339 грн 76 коп. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, відповідно до якої цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Таким чином, [PERSON] є споживачем наданих послуг з централізованого опалення, які надаються Концерном «Міські теплові мережі». Між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», а також Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 року. З 01.11.2021 року між Позивачем та Відповідачем укладений ТИПОВИЙ ІДИВІДУАЛЬНИЙ ДОГОВІР №72213871 про надання послуги з теплової енергії послуги гарячої води. Згідно із приписами ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. У відповідності до п. 18 діючих Правил надання населенню послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20-го числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальні споживачі зобов`язані оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Згідно вимог ст.ст. 526, 530, 611, 612 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаї в ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Відповідно до положень ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідач [PERSON] подав заяву про визнання позову у повному обсязі, яка свідчить про те, що він погодився із зазначеним розрахунок позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Беручи до уваги, що відповідач [PERSON] визнав позов та погодився із наявністю у нього боргу перед Концерном «МТМ» при цьому, позивачем на підтвердження своїх вимог надано відповідні докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за надані послуги з постачання теплової енергії є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно ст.\~141\~ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Відповідно до ч. 1 ст.\~142\~ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на вищевказані положення Закону, суд доходить до висновку, що позивачу підлягає поверненню з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тобто 1\~211,20 грн (2\~422,40 х 50 %), а інші 50 відсотків сплаченого судового збору у розмірі 1\~211,20 грн підлягають стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved