Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-24 00:00:00

27.05.2024р. [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що він являється батьком [PERSON] та [PERSON] , які є повнолітніми та працездатними особами. На теперішній час позивач у шлюбі не перебуває, проживає сам та через перенесений інсульт в нього паралізована ліва сторона тіла. В зв`язку з цим захворюванням, [PERSON] проходить реабілітацію у КНП Заболотівської селищної ради «Заболотівська багатопрофільна лікарня». Також позивач є інвалідом ІІІ групи по загальному захворюванню і єдиний його дохід становить пенсія, розмір якої не дозволяє йому забезпечити належне лікування, оздоровлення, харчування та проживання. Після отриманого інсульту, позивачу необхідно продовжувати робити комплексні індивідуальні програми, які розроблені для відновлення втрачених функцій організму та винайняти особу по догляду за ним, для чого потрібні значні кошти, а тому він вважає, що його повнолітні діти мають змогу та можуть допомогти в його утриманні матеріально. За вказаних обставин, [PERSON] просив стягнути з відповідачів на його утримання аліменти в розмірі по 2000 гривень з кожного, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову і довічно. Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 28.05.2024р. у справі було відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін. В судове засідання позивач не з`явився, його представник адвокат Костромін Н.Р. 25.06.2024р. подала до суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу за відсутності її та позивача [PERSON] . Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їхньому задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, 04.06.2024р. подала до суду письмову заяву в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їхнього задоволення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи або розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином. В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. З`ясувавши позицію сторони позивача та відповідача [PERSON] щодо предмету спору, дослідивши та перевіривши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] являється батьком повнолітніх осіб: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження відповідачів серії [NUMBER] та серії [NUMBER] , а також свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Згідно посвідчення серії [NUMBER] , [PERSON] встановлено ІІІ групу інвалідності за загальним захворюванням з 01.12.2015р. і довічно. Призначено державну соціальну допомогу в сумі 1074,00 грн. В довідці, виданій начальником СП «Стаціонар» КНП «Коломийська ЦРЛ» КМР, вказано, що [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в СП «Стаціонар»: -з 08.03.24р. по 08.04.24р. в інсультному відділенні (медична карта № 2103). Діагноз: гострий церебральний ішемічний інсульт в правій гемісфері головного мозку з геморагічною трансформацією з лівобічною геміплагією (HISS при поступленні 20 б, при виписці - 18б.) Шкала Ренкіна - 4 б. Абсцес правої сідничної ділянки. -з 08.04.24 р. по 19.04.24р. в хірургічному відділенні (медична карта №3059). Діагноз: післяін`єкційна флегмона правої сідниці. Залишкові явища церебрального ішемічного інсульту в правій гемісфері ГМ. -з 19.04.24р. по 06.05.24р. у відділенні медичної реабілітації (медична карта №3458). Діагноз: Стан після перенесеного ГРМК (08.03.2024р.) по типу ішемічного інсульту в правій гемісфері з лівобічною геміплагією (HISS при поступленні 18 б. Шкала Ренкіна - 4 б. лікування, що включає реабілітаційну процедуру не уточнену Z50.9. ДЕ ІІ ступеню гіпертензивно-атеросклеротична зі стійким вестибуло-атактичним синдромом. Післяін`єкційна флегмона правої сідниці. Стаття 51 Конституції України встановлює, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Відповідно до частини першої, третьої статті 172 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування. У відповідності до ч.1 ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Тлумачення ст. 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх «дітей» утримувати своїх батьків виникає на підставі сукупності наступних умов - походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення), непрацездатність матері, батька та потреба матері, батька в матеріальній допомозі. Отже, зобов`язання повнолітніх «дітей» утримувати своїх батьків не виникає в разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. При цьому обов`язок повнолітніх «дітей» не пов`язується з їхньою працездатністю й можливістю надавати батькам матеріальну допомогу (це зазначено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 р. у справі №212/1055/18-ц). У відповідності до ч. 1 ст. 204 СК України, дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» непрацездатними особами, зокрема, є особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами. Відповідно до ст. 47 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні», діти зобов`язані піклуватися про батьків похилого віку, подавати їм допомогу і підтримку, в разі необхідності здійснювати догляд за ними. Згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст.204 СК).Таким чином, право на утримання від дочки, сина - мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Частиною 1 ст. 205 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. Згідно ч.2 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків. Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька. З матеріалів справи, не вбачається підстав передбачених ст.204 СК України для звільнення відповідачів від сплати аліментів на утримання позивача. Пунктом 1 ч.2 ст. 49 ЦПК України передбачено, що крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього кодексу, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Відповідно до частини першої та четвертої статті 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Зміст заяви відповідача [PERSON] свідчить про те, що остання повністю визнає пред`явлені до неї вимоги та не заперечує щодо стягнення з неї аліментів на утримання свого батька в розмірі, заявленому до стягнення позивачем. Частиною шостою статті 263 ЦПК України передбачено, що якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Таким чином, з урахуванням обставин справи та повного визнання [PERSON] позову, що не суперечить вимогам законодавства та інтересам сторін, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь [PERSON] аліменти на його утримання в розмірі 2000,00 гривень щомісячно. З приводу вимог, пред`явлених позивачем до свого повнолітнього сина [PERSON] , суд зазначає наступне. Відповідно до ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки позивач довів, що є непрацездатною особою, страждає рядом захворювань, переніс церебральний ішемічний інсульт в правій гемісфері головного мозку, має необхідність в сторонньому догляді, отримує незначний розмір пенсії, в зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги і від свого повнолітнього сина, а відповідач вказані доводи не спростував і не надав доказів наявності обставин, які б давали підстави для його звільнення від сплати аліментів на утримання позивача чи зменшення розміру заявленої до стягнення суми аліментів, суд прийшов до висновку, що з [PERSON] також підлягають стягненню аліменти на утримання [PERSON] в сумі 2000,00 гривень щомісячно. Відповідно до статті 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позовної заяви. Розподіляючи судові витрати, суд виходить з наступного. Відповідно до вимог частини 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Так, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів (пункт 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір»), а тому з відповідачів і рівних частинах підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 1211 гривні 20 копійок.

Outcome: approved