Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-08 00:00:00

Позивач [PERSON] 16.08.2023 року звернулася до Київського районного суду м. Полтава з позовом до Полтавської міської ради про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю У позовній заяві посилалась на те, що [INFO] померла [PERSON] , яка є її двоюрідною тіткою . З 2016 року вона почала проживати разом з [PERSON] однією сім`єю, оскільки остання була самотньою, постійно хворіла і потребувала допомоги та догляду . Вказує, що спільно вели господарство , сплачували комунальні послуги. Вона постійно піклувалася про стан здоров`я своєї тітки, неодноразово викликала їй швидку допомогу, забезпечувала ліками. [INFO] [PERSON] поховала сина [PERSON] [INFO] померла й сама [PERSON] . Вказує, що вона займалася її похованням. На даний час сплачує комунальні послуги будинку та доглядає за майном померлої. Звернувшись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, отримала відмову, оскільки відсутні підстави для закликання її до спадкування за законом, оскільки відсутнє підтвердження родинних зв`язків. Просив суд встановити факт проживання [PERSON] із спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] за адресою [ADDRESS] однією сім`єю у період часу не менше як п`ять років, починаючи з січня 2016 року до часу відкриття спадщини [INFO] . Ухвалою Київського районного суду м. Полтава від 11.09.2023 року відкрито провадження у даній справі. 24 жовтня 2023 року до суду від відповідача нідійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідно до рішення Вищої ради правосуддя від 26.03.2024 року суддю Київського районного суду м. Полтави, Миронець [PERSON] звільнено з посади судді у відставку, та згідно наказу голови суду від 26.03.2023 року №07-08/07/о.с., відраховано зі штату суду. Дана справа відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями розподілена судді Шаповал Т.В. та ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 28.03.2024 року справу прийнято до провадження . Ухвалою Київського районного суду м. Полтава від 16.07.2024 року закрито підготовче провадження в даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися, від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності. У попередньому судовому засіданні позовні вимоги підтримували, просили їх задовольнити. У судове засідання відповідач свого представника не направив, надали до суду заяву, в якій просили проводити розгляд справи без представника з врахуванням наданого відзиву. Третя особа приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Дробітько В.В. у судове засідання не з`явилась, судом повідомлялась належним чином. Суд, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено та вбачається з свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , що [INFO] помер [PERSON] . Як вбачається із матеріалів справи, свідоцтво про поховання [PERSON] 07 січня 2022 року, видане [PERSON] . Судом встановлено та вбачається з свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , що [INFO] померла [PERSON] . Як вбачається із матеріалів справи, свідоцтво про поховання [PERSON] 23.07.2022 року, видане [PERSON] . Із постанови приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Дробітько В.В. від 15 червня 2022 року вбачається, що 15.07.2022 року до неї за заведенням спадкової справи та подальшою видачею свідоцтва про право на спадщину звернулася [PERSON] за оформленням спадкових справ після померлої [INFO] [PERSON] . Враховуючи, що заявником не надані документи щодо родинних відносин спадкоємця зі спадкодавцем, вчинити нотаріальну дію видати свідоцтво про право на спадщину не має можливості. У видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] відмовлено. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (частина перша статті 1217 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно зі статтею 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до частини першої, третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частини 3\~статті 1268 ЦК України\~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною 1\~статті 1270 ЦК України\~для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини 3\~статті 1268 ЦК України\~є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця. Відповідно до\~статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні»\~реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених\~Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Частинами другою та шостою\~статті 29 ЦК України\~передбачено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Згідно із пунктами 3.21, 3.22 глави 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5\~, спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем може бути: довідка органу реєстрації місця проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. Зміст наведених норм закону свідчить про те, що під постійним місцем проживанням спадкоємця із спадкодавцем розуміється як факт безпосереднього проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент його смерті, так і факт наявності у спадкоємця на момент смерті спадкодавця зареєстрованого у передбаченому законом порядку права на постійне проживання з останнім за однією адресою. Частина третя\~статті 1268 ЦК України\~вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не саму реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного. Відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі\~статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою\~статті 1268 ЦК України,\~підтверджуються іншими\~належними і\~допустимими доказами,\~які були\~надані позивачем\~та оцінені\~судом. Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 10 січня 2019 року в справі № 484/747/17, від 07 червня 2022 року у справі № 175/4514/20. Відповідно до вимог ч. 1 та 2 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до п. 6\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до\~статті\~12\~ЦПК\~України\~цивільне\~судочинство\~здійснюється\~на засадах\~змагальності\~сторін. Учасники\~справи мають\~рівні права\~щодо\~здійснення\~всіх\~процесуальних\~прав та\~обов`язків,\~передбачених\~законом. Кожна\~сторона повинна\~довести\~обставини,\~які\~мають\~значення\~для\~справи\~і\~на які\~вона посилається\~як\~на\~підставу\~своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 77 ЦПК України визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Судом встановлено,\~щопозивач з 14.06.2005 року зареєстрована за адресою [ADDRESS] . [PERSON] у поданій до суду позовній заяві вказувала, що у зв`язку із поганим станом здоров`я [PERSON] , вона з 2016 року почала проживати з останньою до дня її смерті [INFO] . Згідно п.3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. На підтвердження факту спільного проживання позивачем не надано достатніх доказів, а саме письмових доказів, зокрема, таких як здійснення листування з ним за адресою фактичного проживання, укладення декларації з лікарем за фактичним місцем проживання, довідок тощо. До матеріалів справи позивачем долучено направлення на комп`ютерну томографію [PERSON] , виписки із медичної карти, квитанції про оплату за комунальні послуги та фотоматеріали спільного проведення часу. Однак, надані матеріали можуть свідчити про здійснення позивачем догляду за [PERSON] а саме по собі здійснення догляду не свідчить про те, що вони спільно проживали. Крім того, показання свідків про проживання позивача із спадкодавцем не є достатніми доказами на підтвердження заявлених вимог. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що будь-яких доказів, які б свідчили, що позивач дійсно постійно проживав разом із [PERSON] на момент смерті останньої суду надано не було, а тому у задоволенні позову [PERSON] до Полтавської міської ради про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю необхідно відмовити.

Outcome: dismissed