Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в обгрунтування якого послалася на те, що сторони перебувають у шлюбі з 28.04.1999, від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Спільне подружнє життя сторін не склалось, чрез різні типи характеру, відносини між ними напружені, що призвело до конфліктів і непорозумінь з питань ведення спільного господарства та укладу сім`ї. Вищезазначене негативно впливає на стан здоров`я позивачки та самопочуття, а також на психічний стан їх дітей. З цих підстав в позивачки зникло почуття любові та поваги до відповідача, тому спільне життя і збереження сім`ї вважає неможливим. Шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство ними не ведеться, хоча на даний час зареєстровані за однією адресою. Позивачка просить не встановлювати термін на примирення з відповідачем, так як вважає, що їх спільне рішення з відповідачем, виважене і узгоджене. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, та за відсутності свого представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, на запит про реєстрацію місця проживання відповідача надійшла відповідь про те, що він зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою було направлено судову повістку рекомендованими листом. Конверт повернувся з відміткою "адресат відсутній за вказаною адресою", інші засоби зв`язку відсутні. Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами відповідно до ч.\~8 ст. 178 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовної заяви з огляду на наступне. Згідно з копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , виданого 28.04.1999 Палацом урочистих подій Олександрійської міської ради Кіровоградської області, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб (після укладення шлюбу дружина набула прізвище [PERSON] ), про що складено актовий запис №\~130. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: доньку [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Спільне подружнє життя сторін не склалось, чрез різні типи характеру, відносини між ними напружені, що призвело до конфліктів і непорозумінь з питань ведення спільного господарства та укладу сім`ї. Вищезазначене негативно впливає на стан здоров`я позивачки та самопочуття, а також на психічний стан їх дітей. З цих підстав втрачено почуття любові та поваги, тому спільне життя і збереження сім`ї є неможливим. Шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне господарство ними не ведеться. Позивачка просить не встановлювати термін на примирення з відповідачем, так як вважає, що їх спільне рішення з відповідачем, виважене і узгоджене. Встановлені судом сімейні правовідносини щодо розірвання шлюбу регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Статтею 5 Протоколу №\~7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно із ч. 1 ст. 24 СК України примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 2, 3, 4 ст. 56 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.\~1 ст.\~110 СК України). Згідно зі ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно з нормами наведеного законодавства позивач має право на звернення до суду з означеним позовом і, оскільки у суду склалася достатня переконаність у тому, що подальше спільне життя подружжя неможливе, що позивач наполягає на розлученні та має стійке волевиявлення до розірвання шлюбу, і що збереження шлюбу та подальше спільне проживання подружжя суперечить інтересам позивача, тому суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved