Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина. В обґрунтування позову позивач зазначила, що сторони є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що після припинення шлюбних відносин, дитина проживає з матір`ю, тобто позивачем у справі та перебуває на повному утриманні позивача. Відповідач участі у вихованні сина не приймає, не забезпечує матеріально. Сторони не досягли домовленості щодо виконання відповідачем обов`язку у забезпеченні дитини. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання сина у розмірі: частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Після надходження та реєстрації зазначеного позову, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до вимог ст.ст. 14, 33 ЦПК України. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 17 квітня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи в судове засідання. Сторонам направлено копію ухвали суду та запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву. Також, ухвалою суду від 17.04.2024 року було задоволено клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів. Витребувано від [INFO] ( [ADDRESS] ) відомості/дані щодо того в якій з ВЧ перебуває на військовій службі у Збройних силах України - [PERSON] , [INFO] (а.с.14). На адресу суду 16.05.2024 року (вх. № 16797) на виконання ухвали про витребування доказів надійшов лист з наданням копії наказу № 186-М від 16.10.2023 року Про призов та поставку мобілізаційних ресурсів по загальній мобілізації до військових частин. Відповідно до наказу [PERSON] призвано на військову службу з 06.10.2023 року для комплектування ВЧ [NUMBER] (а.с.18-19). Також на адресу суду 18.07.2024 року (вх. № 24064) надійшла заява за підписом позивача про приєднання до матеріалів справи документів щодо доходів позивача, витрат пов`язаних з вихованням дитини та особистої переписки з батьком дитини щодо відносин зі сплати аліментів та допомоги в утримання дитини (а.с.29-42). В подальшому, 15.08.2024 року (вх. № 27080) на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву за підписом представника відповідача [PERSON] адвоката Іванової П.В. Згідно якого представник зазначила, що відповідач позовні вимоги визнає частково, а саме в частині стягнення аліментів в розмірі: 2 000 гривень до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування викладеної позиції зазначила, що відповідач в добровільному порядку надає матеріальну допомогу на утримання дитини в розмірі від 1 500 до 2 000 а потім 3 000 гривень. Представник зазначила, що обов`язок утримати дитину покладено на обох батьків у рівній мірі, як на мати так і на батька. Також, представник зазначила, що станом на цей час відповідач є не працевлаштованим, а тому просить суд стягувати аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі: 2 000 грн. Також, просила врахувати, що доводи позивача, що відповідач не цікавиться дитиною спростовані наданими доказами відповідача, а саме фотографіями, з яких видно, що батько та син спілкуються та листуються по телефону (а.с.45-49). До відзиву на позовну заяву представник відповідача надала копій документів, а саме: копію витягу з наказу про виключення зі списків особового складу ВЧ, копію свідоцтва про шлюб, копію свідоцтва про народження, копію паспорту, копію свідоцтва про народження, довідку до акту огляду МСЕК [PERSON] , [INFO] , довідку щодо реєстрації, копії фотографій, скріншоти особистого листування (а.с.51-84). Чергове судове засідання у справі призначено на 24 вересня 2024 року, сторони до суду не з`явились. На адресу суду 24.09.2024 року (вх. № 31251) надійшла заява позивача щодо можливості розгляду справи за її відсутності, згідно якої позивач зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с.91). Представник відповідача адвокат Іванова П.В. також звернулась на адресу суду з заявою про слухання справи за її відсутності, згідно якої зазначила, що відповідач частково визнає позов в сумі 2 000 грн., та просила врахувати, що відповідач за період з червня по вересень 2024 року сплатив аліменти на суму 8 000 гривень (а.с.88-89). З урахуванням зазначеного, суд дійшов висновку щодо можливості слухання справи у відсутності сторін, з урахуванням поданих заяв про слухання справи за відсутності сторін у справі. Згідно з ч. 3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Судом досліджуються представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилались позивач та відповідач по справі, інших суду доказів не представлено, про їх витребування перед судом питання не порушувалося. Судом згідно свідоцтва про народження встановлено, що батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] є: [PERSON] та [PERSON] (а.с.6). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 30.05.2019 року, прізвище подружжя після реєстрації шлюбу « [PERSON] » (а.с.7). Звертаючись до суду з позовом про стягнення аліментів позивач зазначила, що між нею та відповідачем не досягнуто домовленостей щодо матеріального забезпечення дитини, зазначила, що самостійно утримує спільну дитину, доходів не отримує, а тому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі: частини з усіх видів доходів (заробітку) але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Заперечуючи обставини позову та визначаючи позовні вимоги частково, а саме в твердій грошовій сумі, представник відповідача зазначила, що відповідач не працевлаштований, постійного заробітку не має, має на утриманні малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , надає матеріальну допомогу на утримання сина в розмірі: 2 000 гривень, підтримує з дитиною зв`язок тощо. Таким чином, судом встановлено, що відповідач у справі має малолітню дитину, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.54), та відповідно до Витягу з наказу командира ВЧ [NUMBER] НГ України від 15.05.2024 року № 145 є виключеним зі списків особового складу ВЧ та всіх видів забезпечення (а.с.51-52). Визначаючи розмір аліментів, який підлягає до стягнення на користь позивача на утримання малолітньої дитини суд виходить з такого. Як передбачено ст.51 Конституції України та ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (яку ратифіковано Україною 27.02.1991 p.), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом ч. 1. ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001p. № 2402-111, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1 ст. 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Тобто, законодавець передбачив право особи з якою проживає дитина визначатись у якій формі отримувати аліменти: у частці від доходу відповідача або у твердій грошовій сумі. Матеріалами справи встановлено, що представник відповідача позовні вимоги про стягнення аліментів у розмірі: частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку не визнала, та просила стягнути аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі: 2 000 грн. Відповідач, згідно представлених суду документів офіційно не працевлаштований, однак він працездатного віку, обмежень щодо праці не має, може працювати та надавати матеріальну допомогу. У відзиві відповідач зазначив, що офіційно не працює, а тому вважає, що аліменти повинні стягуватися у твердій грошовій сумі, погоджується на стягнення з нього аліментів в розмірі не більше 2 000 грн. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Суд не може самостійно вийти за межі позовних вимог. Позивач просить стягнути з відповідача аліменти у частці від заробітку, що не суперечить нормам Сімейного кодексу, тому, на думку суду, позов в частині стягнення аліментів в частці від заробітку підлягає задоволенню. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини слід враховувати, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси всіх осіб та має брати до уваги інтереси не тільки позивача але й відповідача. Законом України «Про державний бюджет на 2024 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для дітей віком дітей віком від 6 до 18 років, до вікової категорії якої належить дитина сторін у справі становить: з 1 січня - 3196 гривень. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. До того ж, обов`язок утримувати дитину у рівній мірі покладається як на матір, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб. Чинним законодавством України встановлено, що діти рівні у своїх правах незалежно від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним. Батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей та повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги. Зобов`язання з утримання дітей виникає за наявності сукупності таких умов: родинного зв`язку між батьками й дитиною (кровний зв`язок між батьками та дитиною або зв`язок між усиновлювачем і усиновленою дитиною); неповноліття дитини; навчання повнолітньої дитини; відсутність підстав для звільнення батьків від сплати аліментів; можливість батьків надавати матеріальну допомогу. Відповідно до, ратифікованої Постановою Верховної ради України N 789-XII від 27.02.91, Конвенції про права дитини від 20.11.89, держава докладає всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18 Конвенції). Згідно з частинами 1, 2 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Аналізуючи в сукупності досліджені докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, а саме в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі: частини всіх видів заробітку (доходу) на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Таким чином, визначаючи належний до стягнення з відповідача розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. 182 СК України, право дитини на достатній рівень життя, з урахуванням обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей, а також, встановленого законодавством прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, а тому, суд дійшов висновку, визначений позивачем розмір аліментів є обґрунтованим та таким, що відповідатиме вимогам закону та не порушуватиме прав як позивача, так і відповідача. При цьому мінімальний розмір аліментів на дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд надає оцінку тому, що поняття «мінімум» визначає крайню межу, а частина друга статті 182 СК України зобов`язує встановити розмір аліментів необхідний та достатній для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Крім того, слід звернути увагу на те, що відповідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому при зміні стану здоров`я, сімейного стану чи матеріального становища платника аліментів або одержувача аліментів, у сторін є право звернутись до суду із позовом про зменшення або збільшення розміру аліментів. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 1 211, 20 грн.

Outcome: approved