Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-24 00:00:00

Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» 12.08.2024 через підсистему «Електронний суд» звернулося в суд з позовом про стягнення заборгованості з [PERSON] в сумі 14640 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 22.05.2021 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] укладено Кредитний договір №193918 про надання фінансового кредиту, який відтворений шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Підписуючи договір відповідач підтвердив, що він ознайомився з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується та зобов`язується їх дотримуватися. За даним договором позивач зобов`язання виконав у повному обсязі: на зазначений відповідачем картковий рахунок перерахував кредитні кошти в сумі 3000 грн. 17.02.2022 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено Договір факторингу № 01-17/02/2022, за умовами якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило право вимоги за Кредитним договором №193918 від 22.05.2021 на користь ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ». Відповідно ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до [PERSON] в сумі 14640,00 грн, з яких: 3000,00 грн - прострочена заборгованості за сумою кредиту, 11 640,00 грн - прострочена заборгованість за відсотками. На адресу [PERSON] позивачем направлялася вимога про виконання зобов`язань за кредитним договором, проте на день подання позову зазначена вимога була залишена відповідачем без виконання. Відповідач взяті на себе зобов`язання за договором не виконав, заборгованості у добровільному порядку не погасив, тому позивач просить стягнути з [PERSON] . на свою користь заборгованість за Кредитним договором №193918 від 22.05.2021 у розмірі 14640,00 грн та судовий збір у розмірі 2422,40 грн. Ухвалою суду від 20.08.2024 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Сторони у судове засідання не з`явилися. Позивач був належним чином повідомлений про місце і час судового засідання, подав клопотання про розгляд справи за відсутності представника ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ». Також в прохальній частині позовної заяви зазначено, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судові засідання, які відбулися 04.09.2024, 27.09.2024, не з`явився, відзиву та будь-яких клопотань не подав. Судом вживалися заходи для повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи шляхом скерування судових повісток за місцем його реєстрації, однак судові повістки повернулися на адресу суду без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Згідно із висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 25.04.2018 року у справі №800/547/17 направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому, отримання зазначених листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідач вважається таким, що належно повідомлений про час і місце розгляду справи. Як передбачено ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе здійснити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на зазначені обставини, суд, у відповідності до ст. 247 ЦПК України, судовий розгляд справи здійснив на підставі наявних у справі матеріалів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Частиною 4 ст. 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки усіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його оголошення. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Оскільки повне рішення виготовлено 27 вересня 2024 року, то незважаючи на те, що судове засідання відбулося 25 вересня 2024 року, датою ухвалення даного рішення є саме 27 вересня 2024 року в силу ч. 5 ст. 268 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що 22.05.2021 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та [PERSON] було укладено договір про надання фінансового кредиту №193918 за допомогою електронних засобів та підписаного позичальником електронним підписом з одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», який було відправлено електронним повідомленням на номер телефону [PERSON] (а.с. 21). Підписання аналогом цифрового підпису у формі одноразового ідентифікатора здійснювалося в інформаційно-телекомунікаційній системі https://www.cly.com.ua. Відповідно до п.п. 1.1, 1.2, 1.4 Кредитного договору №193918 встановлено, що кредит надається у розмірі 3000 грн строком на 10 днів, на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити кошти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Кредитні кошти надаються позичальнику шляхом переказу на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. Відповідно до п.1.3 Кредитного договору №193918 проценти за користування кредитом становлять 730 % (відсотків) річних від суми кредиту з розрахунку 2 % (відсотків) на добу. Пунктом 2.3 Кредитного договору №193918 передбачено, що нарахування кредитодавцем процентів за користування кредитом здійснюється з дати, наступної за днем надання кредиту по дату завершення строку кредитування, а також визначено умови нарахування процентів за користування кредитними коштами та у випадку прострочення погашення кредиту проценти нараховуються і за період прострочення, але не більше 180 календарних днів поспіль з моменту виникнення такої прострочки (а.с. 21). До Договору кредиту додано графік розрахунків, який визначено у Додатку 1 договору про надання фінансового кредиту №193918, який підписаний позичальником (відповідачем) та у якому відображено основні умови кредитування, інформація щодо процентної ставки, порядок повернення кредиту та інші умови (а. с. 24). Із довідки про ідентифікацію, складеної ТОВ «Займер», встановлено, що даною довідкою підтверджується, що [PERSON] , з яким укладений Кредитним договором №193918 від 22.05.2021, ідентифікований ТОВ «Займер», а укладений договір акцептований (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): одноразовий ідентифікатор KL4134, дата відправки ідентифікатора позичальнику: 22.05.2021, номер телефону, на який було відправлено ідентифікатор: [NUMBER] (а. с. 16). ТОВ «ЗАЙМЕР» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало, надало кредит шляхом перерахуванням кредитних коштів на картковий рахунок [NUMBER] відповідача в сумі 3000 грн, що підтверджується результатом проведеної транзакції №32168-16831-61313 від 22.05.2021 (а.с.39). 17.02.2022 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» укладено Договір факторингу № 01-17/02/2022, за умовами якого ТОВ «ЗАЙМЕР» відступило право вимоги за Кредитним договором №193918 від 22.05.2021 на користь ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ», яке відповідно набуло право вимоги до відповідача. П. 6.2.3 договору факторингу встановлено, що право вимоги до позивача переходить з моменту підписання сторонами цього договору. Відповідно до виписки з особового рахунку позичальника за Кредитним договором №193918, Витягу з реєстру боржників та розрахунку заборгованості вбачається, що ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 14 640,00 грн, з яких: 3000,00 грн сума заборгованості за тілом кредиту, 11640,00 грн - заборгованість за відсотками (а.с. 14, 15). 21.05.2024 позивач направив на адресу відповідача вимогу про виконання забов`язань за кредитним договором, в якій повідомив про зміну кредитора та зобов`язав у місячний термін сплатити заборгованість за кредитним договором., яка залишилася без задоволення (а.с. 13). Позивач просить стягнути вказану заборгованість із відповідача, оскільки добровільно свої зобов`язання останній не виконує. При ухваленні даного рішення суд керується наступними нормами. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У ст. 526, 530, 623, 625 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином і у встановлений у ньому строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані збитки. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно з ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. Згідно з ч. 6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 нього Закону: заповнення формуляра заяви (форми про прийняття такої пропозиції в електронній формі, шо підписується в порядку, передбаченому ст. 12 нього Закону: вчинення дій, шо вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний Договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розмішено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» № 1734-VIII договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», № 851-ІV а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію» № 675-VІІІ. Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» № 851-ІV). Статтею 12 ЗУ «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Договір про надання споживчого кредиту підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, тобто належними та допустимими доказами підтверджено укладання між сторонами правочину. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Саме така позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 22 січня 2020 року у справі № 674/461/16-ц, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 , від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19, від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19, від 22 листопада 2021 року у справі № 234/7719/20, від 17 січня 2022 року у справі № 234/7723/20. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах (частина перша статті 1048 ЦК України) Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що між відповідачем та ТОВ «ЗАЙМЕР» в установленому законом порядку був укладений Кредитний договір №193918 від 22.05.2021 в електронній формі про надання споживчого кредиту. Цей договір підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором «KL4134», який відповідно до вимог чинного законодавства був власноручно введений відповідачем для електронного підпису у відповідності до вимог частини 6 та 8 статті 11 і статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що відповідач ознайомився та погодився з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов та уклали в належній формі Кредитний договір. Підписавши Кредитний договір №193918 від 22.05.20, графік розрахунків, який визначено у Додатку 1 договору про надання фінансового кредиту №193918, відповідач підтвердив та закріпив те, що сторони договору діяли свідомо, були вільні при його укладенні, у виборі контрагента та умов договору, а також те, що він умови Кредитного договору цілком зрозумів та приймав їх. ТОВ «ЗАЙМЕР» свої зобов`язання за Кредитним договором виконав у повному обсязі: надав відповідачу кредит у розмірі та на умовах, встановлених Договором. Натомість відповідач, всупереч умовам Кредитного договору, свої зобов`язання належним чином не виконав, кредит не повернув, проценти за користування коштами не сплатив. Однак, як заначено в пункті 2.3 Кредитного договору №193918, нарахування процентів за користування кредитними коштами у випадку прострочення погашення кредиту здійснюється в тому ж розмірі, що і в межах строку кредиту, але не більше як за 180 календарних днів поспіль з моменту виникнення такої прострочки (а.с. 21) Враховуючи 10-тиденний строк, на який надано кредит, відповідно до визначених в договорі умов та враховуючи те, що відповідач не погашав заборгованості за тілом кредиту, сума нарахованих відсотків за користування кредитом становить 600.00 грн, з розрахунку 2% від суми кредиту за одну добу, а сума нарахованих процентів за період прострочення погашення кредиту (не більше 180 днів) становить 10 800,00 грн, з розрахунку 2% від суми кредиту за одну добу. Таким чином відсотки за користування кредитними коштами підлягають стягненню у розмірі 11400,00 грн. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Положеннями ст. 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України). Відповідно до ст. 1084 ЦК України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові. Якщо відступлення права грошової вимоги факторові здійснюється з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, фактор зобов`язаний надати клієнтові звіт і передати суму, що перевищує суму боргу клієнта, який забезпечений відступленням права грошової вимоги, якщо інше не встановлено договором факторингу. Позивачем надано докази переходу до нього права вимоги за Кредитним договором №193918 від 22.05.2021, що підтверджується укладеним 17.02.2022 між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» Договору факторингу № 01-17/02/2022, у результаті чого ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» набуло право вимоги до боржника [PERSON] за Кредитним договором. Із розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «ФК КЕШ ТУ ГОУ» вбачається, що заборгованість за договором №193918 від 22.05.2021, відповідача станом на 25.06.2024 становила 14 640,00 грн, з яких: 3000,00 грн сума заборгованості за тілом кредиту, 11640,00 грн - заборгованість за відсотками. Однак з врахуванням положень п. 2.3. Кредитного договору №193918 від 22.05.2021, норм ст.512 ЦК, відповідно до яких до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав та умов, стягненню підлягає сума заборгованості в розмірі 14 400 грн, з яких: 3000,00 грн сума заборгованості за тілом кредиту, 11 400,00 грн - заборгованість за відсотками. Під час ухвалення судового рішення суд, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат. За змістом частин 1 та 2 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема витрат на професійну правничу допомогу. На підстав ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Витрати, понесені позивачем у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 2422,40 грн, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд вважає за необхідне зазначити наступне. За змістом частин 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч.3 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги Позивачем надано Договір про надання правничої допомоги від 29.12.2023, акт про надання правової допомоги від 02.09.2024, укладені між позивачем та Пархомчуком Сергієм Валерійовичем , який діє на підставі свідоцтва на зайняття адвокатською діяльністю КС №8096/10, виданого Радою адвокатів Київської області 18.07.2019, в яких зазначено детальний опис робіт (наданих послуг), необхідних для надання правничої (правової) допомоги, на загальну суму 10500 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Суд вважає, що надані документи є належними та допустимими доказами, які підтверджують факт понесення позивачем витрат, що пов`язані з наданням правничої допомоги адвокатом. Проте, щодо суми (вартості) понесених витрат суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне. Верховний Суд у постанові від 30.09.2020 у справі №201/14495/16-ц зазначив, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо,

Outcome: partial