Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-06 00:00:00

Через представника, адвоката Ганенка Р.А. 22 липня 2024 року [PERSON] звернулася до Макарівського районного суду Київської області з позовом до Макарівської селищної ради, в якому просила визнати за нею право на надання компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України, а саме: за об`єкт нерухомого майна житловий будинок загальною площею 50,4 кв. м, житловою площею 28,3 кв. м, який розташований за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2741300532080, шляхом фінансування придбання об`єкта житлової нерухомості з використанням житлового сертифікату. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивачка зазначила, що 17 квітня 2024 року звернулася до Комісії щодо надання компенсації за знищені об`єкти нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України, Макарівської селищної ради (далі Комісія) із заявою про надання компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна Однак, Комісія рішенням від 25 квітня 2024 року № 15 у наданні їй компенсації відмовила у зв`язку з виявленням недостовірних даних, зазначених у заяві про надання компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна за № 3В-17.04.2024-98757, а саме: [PERSON] 10 листопада 2022 року подала декларацію про готовність до експлуатації житлового будинку, збудованого на земельній ділянці відповідного цільового призначення без дозвільного документа на виконання будівельних робіт на об`єкт за адресою: [ADDRESS] з ознакою про можливість надійної та безпечної експлуатації об`єкта (хоча будинок зруйнований повністю). Крім того, 29 травня 2023 року на підставі договору про поділ житлового будинку [ADDRESS] виникли два нових права власності на повністю зруйновані будинки та разом з тим збільшилась загальна площа на 30,6 кв.м, а саме: у [PERSON] , житловий будинок загальною площею 66,7 кв.м та у [PERSON] , житловий будинок загальною площею 50,4 кв м. Водночас факт руйнації житлового будинку за адресою: [ADDRESS] підтверджений Актом обстеження нерухомого майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, на території Макарівської селищної територіальної громади від 12 грудня 2022 року № 428 та Звітом з технічного обстеження, зареєстрованого в Реєстрі будівельної діяльності щодо інформації про технічне обстеження Єдиної державної електронної системи, у сфері будівництва за номером ТО01:3025-2769-0958-5832. Позивачка вважає, що внаслідок неправомірного рішення суб`єкта владних повноважень порушено її право на отримання компенсації. Макарівський районний суд Київської області ухвалою суду від 05 серпня 2024 року прийняв до розгляду позовну заяву [PERSON] та відкрив провадження у цій справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено сторонам строки на подачу відзиву, відповіді на відзив та заперечень. У встановлений судом строк відповідач подав до суду відзив, який прийнятий судом та приєднаний до матеріалів справи. У відзиві представник відповідача заперечував проти позовних вимог та зазначив, що комісією прийнято законне рішення на підставі чинного законодавства, а тому підстав для його визнання незаконним та скасування немає, а тому просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. У встановлений судом строк позивач подав до суду відповідь на відзив, яка прийнята судом та приєднана до матеріалів справи. У відповіді на відзив позивач заперечуючи викладені відповідачем у відзиві обставини, просив позовні вимоги задовольнити з підстав викладених у позові. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено таке. Відповідно до статті 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із частиною першою статті 13 Цивільного процесуального кодексу суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі рішення Макарівського районного народного суду від 20 листопада 1985 року [PERSON] набула право власності на 3/5 частини житлового будинку, загальною житловою площею 63,3 кв.м, за адерсою: [ADDRESS] . Власником іншої 2/5 частини цього будинку є син позивачки [PERSON] на підставі Договору дарування від 21 вересня 1989 року. Під час численних реконструкцій житлового будинку, що здійснювались у період 1992-2010 років, загальна площа будинку збільшилась до 117,1 кв.м. Згодом [ADDRESS] перейменовано на [ADDRESS] . Під час бойових дій у березні 2022 року зазначений будинок знищений внаслідок пожежі, що підтверджується Актом про пожежу від 12 травня 2022 року та Актом обстеження нерухомого майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією російської федерації проти України, на території Макарівської селищної територіальної громади від 12 грудня 2022 року № 428, витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження №\~ 12022111050005815 від 28 грудня 2022 року, талоном-повідомленням єдиного обліку від 10 січня 2023 року № 10120 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію, Звітом про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій № 42-22-0298-ТО, Актом, складеного за результатами обстеження пошкоджених об`єктів від 03 серпня 2022 року. Між позивачкою та [PERSON] 29 травня 2023 року укладено Договір про поділ житлового будинку. Поділ проведено у зв`язку з тим, що після набуття у спільну часткову власність житлового будинку, кожен із співвласників у різний період часу здійснював добудови, внаслідок чого змінилася як загальна, так і житлова площа будинку, а також порядок фактичного користування. Згідно із копії Витягу з Державного реєстру речових прав від 29 травня 2023 року, за позивачкою [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок загальною площею 50,4 кв.м, житловою 28,3 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Також, позивачка є власником земельної ділянки площею 0,0685 га. Вирішуючи вимоги щодо визнання права на надання компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна, суд зазначає таке. Питання, що стосуються надання компенсації за пошкоджені об`єкти нерухомого майна регулюються Законом України «Про компенсацію за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та Державний реєстр майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України» (далі Закон № 2923-ІХ). Відповідно до преамбули закон визначає правові та організаційні засади надання компенсації за пошкодження та знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, а також правові засади створення та ведення Державного реєстру майна, пошкодженого та знищеного внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України. До пошкоджених об`єктів належить об`єкти нерухомого майна, які розташовані в Україні та пошкоджені внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених збройною агресією Російської Федерації проти України, та можуть бути відновлені шляхом поточного або капітального ремонту, реконструкції чи реставрації, відновлення яких є економічно доцільним: а) квартири, інші житлові приміщення в будівлі, будинки садибного типу, садові та дачні будинки; б) об`єкти будівництва (будинки садибного типу, садові та дачні будинки), в яких на момент пошкодження зведені несучі та зовнішні огороджувальні конструкції (крім світлопрозорих конструкцій та заповнення дверних прорізів), щодо яких отримано право на виконання будівельних робіт; в) складові частини об`єктів будівництва (квартири, інші житлові приміщення в будівлі), які після прийняття в експлуатацію є самостійними об`єктами нерухомого майна, за умови що на момент пошкодження в об`єкта будівництва зведені несучі та зовнішні огороджувальні конструкції (крім світлопрозорих конструкцій та заповнення дверних прорізів), щодо якого отримано право на виконання будівельних робіт; г) спільне майно багатоквартирного будинку, відмінне від земельної ділянки (пункт шостий частини першої статті 1 Закону № 2923-ІХ). Згідно із пунктом першим статті 2 Закону № 2923-ІХ отримувачами компенсації за пошкоджені/знищені об`єкти нерухомого майна є фізичні особи громадяни України, які є, зокрема, власниками пошкоджених/знищених об`єктів нерухомого майна. Як було зазначено вище Комісією було відмовлено у задоволенні заяви щодо отримання компенсації, оскільки після поділу житлового будинку виникли два нових права власності на повністю зруйновані будинки та разом з тим збільшилась загальна площа на 30,6 кв.м, а саме: у [PERSON] , житловий будинок загальною площею 66,7 кв.м та у [PERSON] , житловий будинок загальною площею 50,4 кв м. Крім того, у своєму відзиву відповідач зазначив, що наявність матеріалів технічної інвентаризації від 29 листопада 2022 року, що підтверджує факт існування на цю дату індивідуального житлового будинку за вказаною вище адресою. Тобто на підставі особисто поданих позивачкою документів: декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 10 листопада 2022 року та матеріалів технічної інвентаризації, позивачка підтвердила як існування факту індивідуального житлового будинку так і факт можливості його безпечної експлуатації, а тому не має права на отримання компенсації за знищений об`єкт нерухомого майна шляхом фінансування придбання об`єкта житлової нерухомості з використанням житлового сертифікату З цього приводу слід зазначити, що зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 Цивільного кодексу України. Відповідно до частин першої, другої статті 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 321 Цивільного кодексу України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першою статті 356 Цивільного кодексу України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Частинами першою-третьою статті 358 Цивільного кодексу України визначено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до статті 364 Цивільного кодексу України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Згідно з частиною першою статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Виділ частки зі спільного майна це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частці в праві спільної власності та припинення права спільної часткової власності на відповідне майно. Шляхом виділу частки у майні припиняється спільна часткова власність, і особа стає власником виокремленого майна. Юридичне значення виділу частки полягає у тому, що учасник отримує в натурі майно, яке відповідає його частці, як самостійний об`єкт. Отже, виділ частки передбачає виокремлення частини об`єкта у самостійний об`єкт, а не набуття співвласниками нового права власності, як стверджує відповідач. Водночас Законом № 2923-ІХ не врегульовано порядок надання компенсації за знищення окремих категорій об`єктів нерухомого майна внаслідок бойових дій, якщо будівництво таких об`єктів здійснювалось без отримання права на виконання будівельних робіт та будівництво яких завершено до початку збройної агресії Російської Федерації проти України. Відповідно до статті 1 Конвенції Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції. Згідно із статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Держава має позитивні обов`язки гарантувати ефективне використання визначених Конвенцією прав кожному, хто перебуває під її юрисдикцією. Порушення кожного з цих обов`язків є самостійною підставою відповідальності держави. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин право реалізаційної та правозастосовної діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції. Відповідно до частини першої статті 2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей. Загальні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 Цивільного кодексу України, до яких належать, зокрема, неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, справедливість, добросовісність та розумність. Отже, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності наданих сторонами на підтвердження своїх обґрунтувань та заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що [PERSON] є власницею знищеного житлового будинка загальною площею 50,4 кв.м, житловою площею 28,3 кв.м, розташований за адресою: [ADDRESS] , а тому у розумінні пункту першого статті Закону № 2923-ІХ є отримувачем компенсації за знищені об`єкти нерухомого майна. Судові витрати за клопотанням позивача з відповідача не стягуються. На підставі викладеного,

Outcome: approved