Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-06 00:00:00

Стислий виклад позицій сторін. Представник позивача - адвокат Сенюшкович О.І. звернулася у Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області з позовною заявою про стягнення аліментів. Позов обґрунтовано тим, що З 16.05.2013 по 19.03.2024 сторони перебували у шлюбі. 06.02.2024 [PERSON] подав до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області позовну заяву про розірвання шлюбу, оскільки ще в грудні 2023року залишив [PERSON] з дитиною та розпочав спільне проживання з іншою жінкою. 19.03.2024 рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області у справі № 442/1022/24 шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу у подружжя народився син, [PERSON] , [INFO] . Дитина зареєстрована та проживає разом з позивачкою, а також знаходиться на її утриманні. З грудня 2023 року, з моменту розлучення, та станом на зараз [PERSON] участі в утриманні сина добровільно не приймає, дійти згоди щодо виконання ним свого обов`язку брати участь в утриманні дитини неможливо, оскільки він свій обов`язок виконувати не бажає, матеріальної допомоги на утримання сина не надає, а також участі в житті, розвитку дитини не бере. Більше того, не проводить спільний час з сином, не телефонує, не цікавиться його станом здоров`я, справами, настроєм, хобі тощо. Після неодноразових усних прохань Позивачки надати фінансову допомогу для сина, Відповідач двічі здійснив переказ грошових коштів на утримання сина у розмірі по 100 Євро. Позивачка вважає, що необхідним та достатнім для забезпечення потреб та розвитку дитини розміром аліментів є 15000 грн.. З 2017 року [PERSON] разом з сином - [PERSON] проживають у Словацькій Республіці, де позивачка орендувала житло, працевлаштувалася та залишилася проживати разом з дитиною на період військового стану оголошеного в Україні, з метою безпеки для дитини. Враховуючи наведене, позовні вимоги просить задовольнити. На адресу Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області надійшов відзив на позовну заяву, в якому долучив до матеріалів справи докази копій квитанцій про оплату аліментів на утримання сина за період з грудня 2023 по 2024 рік становить 1360 євро. До грудня 2023 року проживав разом із позивачем за однією адресою, утримував сина та сприяв повному та гармонійному розвитку. Не погоджується із твердженням позивача по витрати на дитину в місяць близько 30-35 тисяч гривень, оскільки під час їх спільного проживання разом із матір`ю сина витрачались кошти на всі потреби сина, в тому числі на дитячий садочок, їжу, одяг, розвиваючі іграшки, книжки близько 10 тисяч гривень. Поряд із цим, зазначає, що має і інших утриманців: щомісячно сплачує аліменти на утримання своєї матері - [PERSON] у розмірі 2500 гривень на місяць. [PERSON] є вдовою та особою з інвалідністю довічно, неповнолітня його сестра виховується матір`ю, без батька. З урахуванням скрутної ситуації в сім`ї, вимушений їм допомагати. Позов визнає частково та готовий сплачувати по 5500 грн. на дитину. Відповідач у встановлений законом строк подала відповідь на відзив, в котрій зазначає про необхідність задоволення позову, оскільки відповідач проживає за кордоном і має змогу сплачувати аліменти у значно більшому розмірі, а тому просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Заяви та клопотання учасників справи. Від відповідача 03.10.2024 через канцелярію суду із встановленням її особи надійшло клопотання про проведення судового засідання за відсутності відповідача. Інших заяв та клопотань від учасників цієї справи до суду не надходило. Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали. Ухвалою судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області Коваля Р.Г. від 17.09.2024, після отримання інформації про зареєстроване у встановленому порядку місце проживання (перебування) відповідача, який не має статусу підприємця, вказаний позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Визначено місце, дату та час судового засідання у справі щодо її розгляду по суті приміщення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області за адресою: м. Дрогобич, вул. Лесі Українки, буд. 32, 07.10.2024 , о 11 год. 15 хв.. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України судовий розгляд за допомогою фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом не здійснювалося. Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись. Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке. Відповідно до ст.\~6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо. Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В силу положень ч. 1 ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України. Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли сімейні правовідносини пов`язані зі зміною способу стягнення аліментів. Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин із оцінкою відповідних доказів. Так, судом встановлено, що З 16.05.2013 по 19.03.2024 сторони перебували у шлюбі. 19.03.2024 рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області у справі № 442/1022/24 шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу у подружжя народився син, [PERSON] , [INFO] . Дитина зареєстрована та проживає разом з позивачкою, а також знаходиться на її утриманні. Відповідно до копій квитанцій про оплату аліментів на утримання сина [PERSON] за період з грудня 2023 по 2024 рік становить 1360 євро, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 01.10.2024 становило 62\~764 гривень. Поряд із цим, [PERSON] щомісячно сплачує аліменти на утримання своєї матері - [PERSON] у розмірі 2500 гривень на місяць. [PERSON] є вдовою та особою з інвалідністю третьої групи безтерміново. Інших матеріалів щодо зміни сімейного стану, погіршення (покращення) стану здоров`я сторін по справі, або ж їх матеріального становища, котрі впливають на утримання дітей, до суду не подано, а судом не здобуто. Норми права та роз`яснення, котрі застосовує суд при ухваленні даного рішення, та мотиви їх застосування. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Як передбачено ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ч. 1 ст. 180 СК України). Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. Згідно ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність - незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Статтею 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що видами адвокатської діяльності, зокрема є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Положеннями Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" визначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги (частина перша статті 26 Закону). Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. За приписами частини 3 статті 27 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Згідно із частинами 1-3 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. Висновок суду за результатами розгляду справи. Відповідач є\~здоровою та\~працездатною людиною,\~у зв`язку\~з чим\~має можливість\~щомісячно стабільно\~сплачувати аліменти\~на користь\~позивача на\~утримання неповнолітнього\~сина.\~Станом на\~2024\~рік прожитковий\~мінімум на\~дитину від\~6\~до 18\~років становить\~3?196\~грн..\~Аліменти на\~дитину в\~умовах воєнного\~стану мають\~бути більш\~ніж достатнім,\~оскільки діти\~є найбільш\~вразливими та\~потребують додаткових\~фінансових ресурсів\~через зростання\~цін та\~погіршення життєвих\~умов.\~На переконання\~суду,\~достатнім і\~співмірним буде\~стягнення аліментів\~у розмірі\~6000\~грн.\~на дитину,\~що зможе\~повноцінно забезпечити\~сина всім\~необхідним.\~Такі аліменти\~узгоджуватимуться з\~вимогами закону,\~відповідатимуть інтересам\~дитини,\~покриватимуть суттєву\~частину витрат\~на сина\~і не\~порушуватимуть як\~законні інтереси\~платника аліментів,\~так і\~законні інтереси\~їх отримувача.\~Такий розмір\~аліментів забезпечуватиме\~реальну,\~ефективну участь\~платника аліментів\~у забезпеченні\~потреб дитини\~та не\~порушуватиме правила\~щодо дотримання\~загалом паритету\~(рівності)\~батьків у\~виконанні обов`язку\~з матеріального\~утримання дитини,\~підстав для\~відступу від\~якого не\~встановлено і\~не доведено.\~Поряд із\~цим,\~судом встановлено,\~що відповідач\~має і\~інших утриманців:\~щомісячно сплачує\~аліменти на\~утримання своєї\~матері -\~ [PERSON] \~у розмірі\~2500\~гривень на\~місяць.\~ [PERSON] ,\~яка є\~вдовою та\~особою з\~інвалідністю безтерміново,\~неповнолітня сестра\~виховується \~матір`ю без батька. З урахуванням скрутної ситуації в сім`ї, вимушений їм допомагати. Необхідно враховувати також, що за наявності для того підстав, істотної зміни обставин тощо, сторони не позбавлені права ставити в подальшому питання про зміну розміру стягуваних аліментів, зміну способу стягнення, участь у додаткових витратах та іншому. Суд зауважує, що закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям у розмірі, необхідному для забезпечення належного та достатнього рівня життя дитини та її всебічного розвитку. Водночас, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. При відсутності у матеріалах справи доказів про стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, а також про отримання відповідачем доходів, достатніх для оплати встановленого законодавством розміру аліментів, суд виходить з того, що відповідач є особою працездатного віку та може бути працевлаштованим на будь-яку некваліфіковану роботу і отримувати дохід у вигляді мінімального заробітку, доказів протилежного суду не надано. А відтак суд вважає, що з такого доходу можуть стягуватися аліменти на дитину. Резюмуючи викладене вище, враховуючи думку учасників справи, з доданими до матеріалів справи фактичних даних, суд вважає за необхідне позовну заяву задовольнити частково та стягувати аліменти з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі 6\~000 гривень (шість тисяч) гривень щомісячно, з урахуванням індексації, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 11 липня 2024 року до досягнення сином повноліття. Щодо розподілу судових витрат у справі. Згідно з ст.5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, зміну способу їх стягнення. Згідно із ч.6 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки сторона позивача за даною категорією справ звільнена від сплати судового збору, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь Держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1211,20 грн. Відповідно до Постанови ВС від 08.04.2021 року у справі № 161/20630/18 аналіз частини другої статті 134 ЦПК України свідчить про те, що у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто, у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат. Суд приходить до висновку про часткове задоволення витрат на правову допомогу у розмірі 2000 гривень. Доказів понесення учасниками справи інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, матеріали цієї справи не містять.

Outcome: partial