Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-25 00:00:00

\~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] звернулася в суд з позовом до Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Житлово-комунального підприємства №7, третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Перша Луцька державна нотаріальна контора Волинської області про скасування арешту з майна. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 13.02.2015\~року у справі 167/94/15-ц було вирішено стягнути з її колишнього чоловіка аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/3 частини від його доходу, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 січня\~2015\~року до досягнення дитиною повноліття. 30.05.2016\~року Першим відділом ДВС міста Луцька було відкрито виконавче провадження №51270643, а 01.12.2016\~року було винесено постанову про арешт всього майна боржника [PERSON] . Також 23.09.2020\~року Першим відділом ДВС у місті Луцьку було відкрито виконавче провадження №63091744\~за зверненням стягувача Житлово-комунального підприємства ЖКП №7, і також накладено арешт на майно [PERSON] . Борг сплачено. [INFO] [PERSON] помер. 22.04.2022\~року Першою Луцькою державною нотаріальною конторою Волинської області було відкрито спадкову справу №69250442. Станом на сьогодні з метою завершення спадкової справи і видачі її синові свідоцтва про право на спадщину (1/4 частки в квартирі) потрібно скасувати арешти з усього майна покійного чоловіка, які були накладені відповідачем. На підставі наведеного, позивач просить ???зобов?язати відповідача зняти арешти з усього майна боржника [PERSON] , які були накладені на підставі постанови Першого відділу державної виконавчої служби міста Луцька Головного територіального управління юстиції у Волинській області у виконавчому провадженні №51270643\~від 30.05.2016\~року та згідно постанови Першого відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) у виконавчому провадженні №63091744 від 23.09.2020 року. Судові витрати залишити за позивачем. Ухвалою від 22.07.2024 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено судове засідання. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити. Представник відповідача Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в судовому засідання заперечив проти задоволення позову, просив в його задоволенні відмовити. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Першої Луцької державної нотаріальної контори Волинської облсті не з`явився, надіслали заяву про розгляд справи у їх відсутності, покладаються на розсуд суду. Заслухавши думку сторін, дослідивши в судовому засіданні письмові докази у справі, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 05.04.2022 (а.с. 3). [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] Рішенням Рожищенського районного суду Волинської області справа №167/516/14-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.13). [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] і змінила прізвище на [PERSON] (а.с.14). 30.05.2016\~року Першим відділом ДВС міста Луцька було відкрито виконавче провадження №51270643 щодо боржника [PERSON] (а.с.9). 01.12.2016 року державним виконавцем Першого відділом ДВС міста Луцька було винесено постанову про арешт всього майна боржника [PERSON] (а.с.10). 23.09.2020\~року Першим відділом ДВС у місті Луцьку було відкрито виконавче провадження №63091744\~за зверненням стягувача Житлово-комунального підприємства ЖКП №7, і також накладено арешт коштів боржника [PERSON] (а.с.11-12). 14.08.2024 головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку ЗМУ МЮ винесена постанова про закінчення виконавчого провадження №63091744 у зв`язку з погашенням боргу. Згідно матеріалів спадкової справи №186/2022 заведеної після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , із заявами про прийняття спадщини зверталися [PERSON] та [PERSON] , як законний представник малолітнього сина [PERSON] по прийняття спадщини за законом. Право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] зареєстровано на праві спільної сумісної власності за [PERSON] (помер [INFO] ), [PERSON] (померла [INFO] ), [PERSON] (померла [INFO] ), [PERSON] (помер [INFO] ) та [PERSON] (помер [INFO] ). Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (частина перша статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»). Відповідно до\~статті 1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у\~статті 1219 ЦК України\~(статті\~1218,\~1231 ЦК України). Оскільки, син позивача є єдиним спадкоємцем то до нього перейшли не тільки права на майно спадкоємця, а і його зобов`язання пов`язані з наявною заборгованістю у спадкодавця на момент смерті. Матеріали справи не містять відомостей щодо погашення заборгованості по аліментам, хоча в судовому засіданні сторони пояснили, що [PERSON] написала заяву у ВДВС у м. Луцьку ЗМУ МЮ про те, що заборгованість по сплаті аліментів та штраф відсутній. Борг спадкодавця за аліментами стягується за рахунок активів спадкової маси і не є таким зобов`язанням, яке припиняється як нерозривно пов`язане із особою боржника (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня\~2018\~року у справі №161/11682/15-ц (провадження № 61-3563св18). При цьому, підставою для зняття арешту з майна (коштів) боржника у виконавчому провадженні є, зокрема: закінчення виконавчого провадження на підставі\~ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження»\~та повернення виконавчого документа до суду, який його видав. Після настання таких підстав арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників та реєстру обтяжень, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення. Слід зазначити, що про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника. Отже, нормами\~Закону України «Про виконавче провадження»\~визначено підстави для зняття арешту з майна державним виконавцем. У разі виконання спадкоємцем зобов`язання за спадкодавця, погашення суми виконавчих витрат державний виконавець зобов`язаний на підставі п. 7 ч. 4\~ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»\~скасувати накладений арешт на майно. Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України\~передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17). Згідно із практикою Європейського суду з прав людини змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. За таких обставин, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed