Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-03 00:00:00

У серпні 2024 року представник позивача - товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») звернувся з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитними договорами: №13725-07/2021 від 21.07.2021 в розмірі 26400 грн; №4384166 від 13.11.2023 в сумі 12800 грн, № 04892-02/2024 від 05.02.2024 в сумі 7000 грн, а всього 46200 грн. В обґрунтування вимог зазначав, що 21.07.2021 між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» (далі - ТОВ «ФК «Інвеструм») та [PERSON] укладено кредитний договір № 13725-07/2021, право вимоги за яким на підставі Договору факторингу №18022022 від 18.02.2022, укладеного між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ» і, у відповідності до витягу з реєстру боржників до договору факторингу , ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 26400 грн, з яких: 12000 грн - сума заборгованості по тілу кредиту; 14400 грн - загальна заборгованість за відсотками. 13.11.2023 між товариством з обмеженою відповідальністю « 1 Безпечне агентство необхідних кредитів»» (далі - ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів») та [PERSON] було укладено кредитний договір № 4384166, право вимоги за яким на підставі Договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021, укладеного між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ» і, у відповідності до витягу з реєстру боржників до договору факторингу, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 12800 грн, з яких: 3000 грн - сума заборгованості по тілу кредиту; 9800 грн - загальна заборгованість за відсотками. Крім того, 05.02.2024 між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» (далі - ТОВ «ФК «Інвеструм») та [PERSON] укладено кредитний договір № 04892-02/2024, право вимоги за яким на підставі Договору факторингу №3072023 від 03.07.2023, укладеного між ТОВ «ФК «Інвеструм» та товариства з обмеженою відповідальністю «Стар файненс груп» (далі - ТОВ «Стар файненс груп») перейшло до ТОВ «Стар файненс груп», а в подальшому, право вимоги на підставі Договору факторингу №24062024 від 24.06.2024 між ТОВ «Стра файненс груп» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ» і, у відповідності до витягу з реєстру боржників до договору факторингу, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 7000 грн, з яких: 2000 грн - сума заборгованості по тілу кредиту; 5000 грн - загальна заборгованість за відсотками, 0 грн. - сума заборгованості за пенею. Оскільки відповідач в добровільному порядку не виконав своїх зобов`язань, тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав. 15.08.2024 у справі відкрито спрощене позовне провадження і постановлено справу розглядати без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України. У встановлений ст. 178 ЦПК України строк відповідач відзиву на позовну заяву не надав. Відповідно до ст.280 ЦПК України, за згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Встановлено, що 21.07.2021 між ТОВ «ФК «Інвеструм» та [PERSON] укладено кредитний договір № 13725-07/2021 (а.с. 9-12), право вимоги за яким на підставі Договору факторингу №18022022 від 18.02.2022, укладеного між ТОВ «ФК «Інвеструм» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» (а.с. 13-15), перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ» і у відповідності до витягу з реєстру боржників (а.с. 17) до договору факторингу ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 26400 грн станом на 31.05.2024, з яких: 12000 грн - сума заборгованості по тілу кредиту; 14400 грн - загальна заборгованість за відсотками (а.с.18). 13.11.2023 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та [PERSON] було укладено кредитний договір (договір позики) № 4384166 (а.с. 23-26), право вимоги за яким на підставі Договору факторингу № 14/04/21 від 14.06.2021 (а.с. 27-28), додаткової угоди № 22 від 11.04.2024 до цього Договору факторингу (а.с. 30) та акту прийому-передачі реєстру боржників № 23 від 11.04.2024 за Договором факторигну від 14.06.2021 (а.с. 31), укладеного між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «ЄАПБ», перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ» і, у відповідності до реєстру боржників № 23 від 11.04.2024 (а.с. 32) до вказаного договору факторингу, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 12800 грн станом на 31.05.2024, з яких: 3000 грн - сума заборгованості по тілу кредиту; 9800 грн - загальна заборгованість за відсотками (а.с. 33). 05.02.2024 між ТОВ «ФК «Стар файненс груп» та [PERSON] укладено кредитний договір № 04892-02/2024 (а.с. 41-43), право вимоги за яким на підставі Договору факторингу №24062024 від 24/06/2024, укладеного між ТОВ «Стар файненс груп» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» (а.с. 48-49), перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ» і у відповідності до витягу з реєстру боржників (а.с. 51) до договору факторингу, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набув права грошової вимоги до відповідача в сумі 7000 грн станом на 30.06.2024, з яких: 2000 грн - сума заборгованості по тілу кредиту; 5000 грн - загальна заборгованість за відсотками (а.с.52). Відповідно до умов договорів, відповідач зобов`язався погашати заборгованість за кредитами, відсотками за їхнє використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Взяті зобов`язання за вказаними договорами [PERSON] належним чином не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість. З моменту отримання прав вимоги до [PERSON] позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Ч.1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Ч. 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагається, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України). Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09.09.2020 у справі №732/670/19, від 23.03.2020 у справі №404/5 від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19. Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладем з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно - телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також Іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний в порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України електронну комерцію»). Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ. Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. З Закону України «Про електронну комерцію»). Таким чином, сторони узгодили розмір позики, грошову одиницю, в якій надано позику, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідача для укладення вищевказаних договорів, на таких умовах шляхом їх підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов 'язаною у разі її прийняття. Відповідно до ч. 2 ст. 642 ІІК України якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Умови договорів приєднання розробляються товариством, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим товариство має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг товариства) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Такимчином, у зв`язку із невиконанням відповідачем умов кредитних договорів, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за кредитними договорами підлягають задоволенню. Згідно п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір, що підтверджено документально.

Outcome: approved