Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом, в якому просить змінити спосіб стягнення аліментів з [PERSON] на її користь на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , на від доходу, але не менше прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку від моменту подання позову до суду до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування поданого позову покликається на те, що в певний період вона з відповідачем підтримували тісні відносини, внаслідок чого у неї народилася донька [PERSON] , [INFO] . Стосунки із відповідачем у неї не склалися, вони не змогли створити міцної та дружної сім`ї через несумісність характерів та різні погляди на сімейне життя, що почало призводити до виникнення сварок та різного роду непорозумінь. Оскільки добровільно відповідач жодних коштів на утримання дитини не надавав, вона вимушена була звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. 30.06.2016 Жидачівським районним судом Львівської області винесено рішення по справі №443/992/16-ц, яким постановлено стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 600 гривень, до досягнення дитиною повноліття. Незважаючи на це рішення відповідач сплачував вказані аліменти вибірково, обґрунтовуючи та опираючись на різні причини. Розмір аліментів, присуджених до стягнення рішенням Жидачівського районного суду Львівської області по справі №443/992/16-ц, в твердій грошовій в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, оскільки рівень витрат постійно зростає. У неї не має можливості забезпечити за власні кошти, оскільки весь тягар по утриманню дитини фактично лежить на ній, що в свою чергу призводить до погіршення як її матеріального становища, та і становище її дитини. Натомість матеріальне становище відповідача із врахуванням небажанням сплачувати витрати на утримання дитини визначені рішенням значно кращі, жодних обов`язкових витрат щодо виконання обов`язків як батько він несе. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 10.07.2024 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала заяву, згідно якої просить розглянути справу без її участі, позов підтримує та не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, не подав відзиву на позовну заяву, клопотання про проведення судового засідання без його участі не надходило та не повідомив суд про причину неявки, хоча належним чином був повідомлений про дату та час розгляду справи. У зв`язку з цим суд визнає неявку відповідача неповажною та вважає, що справу можливо слухати у відсутності відповідача, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін. Оскільки відповідач відзив на позовну заяву не подав, а позивач у поданій заяві не заперечує проти винесення заочного рішення, суд вважає можливим розглянути спір відповідно до ст.ст. 280-282 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення. Відповідно до вимог\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд зазначає таке. Судом встановлено наступні обставини. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] (а.с.7). Відповідно до виконавчого листа, виданого Жидачівським районним судом Львівської області 11.07.2016 року по справі №443/992/16-ц (а.с.8), 30.06.2016 Жидачівський районний суд Львівської області розглянувши цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів вирішив позов задовольнити. Стягувати з [PERSON] , [INFO] в користь [PERSON] , [INFO] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] аліменти в розмірі 600 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи 13 13.06.2016 року. Як видно із копії паспорта громадянина України, виданого на ім`я [PERSON] , [INFO] , остання зареєстрована за адресою [ADDRESS] , з 16.12.2011 року (а.с.14-16). Вирішуючи даний спір суд виходить з такого. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України№789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. Стаття 5 Протоколу № 7 до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. \~ \~ \~ \~\~Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1\~ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). \~ \~ \~ \~За приписами вищезазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими. Згідно\~ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3\~ст.181 СК України \~передбачено,\~що за\~рішенням суду\~кошти на\~утримання дитини\~(аліменти)\~присуджуються у\~частці від\~доходу її\~матері,\~батька або\~у твердій\~грошовій сумі\~за вибором\~того з\~батьків або\~інших законних\~представників дитини,\~разом з\~яким проживає\~дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до положень\~ст. 182 Сімейного кодексу України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. \~ \~ \~ \~За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які платник аліментів зобов`язаний сплачувати щомісячно з метою матеріального утримання дитини. Сімейний кодекс України\~передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду. У\~статті 192 СК України\~наведено перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення (зменшення) розміру аліментів. Такими обставинами є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я як особи, з якої стягуються аліменти, так і особи, на чию користь вони стягуються, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, зміна способу стягнення аліментів (ст.181 ч.3 СК України) і зміна визначеного раніше розміру аліментів (ст.192 ч.1 СК України) є різними правовими інститутами. Водночас, ці інститути тісно пов`язані, зазвичай зміна способу стягнення аліментів тягне і зміну розміру (збільшення, зменшення) раніше обумовлених чи присуджених аліментів, зміна способу стягнення аліментів може слугувати засобом, методом зміни розміру стягуваних аліментів. Одночасно, системний аналіз норм ст.ст.\~181,192 СК України, дозволяє дійти висновку, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Такий висновок також узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13, відповідно до якої вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182 - 184\~\~Сімейного кодексу України\~, не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями\~ст. 192\~\~Сімейного кодексу України\~\~зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження. З аналізу зазначених правових норм також вбачається, що право вибору способу стягнення аліментів надано лише тому з батьків, з ким проживає дитина, а визначений рішенням суду спосіб стягнення аліментів може бути змінений лише за позовом одержувача аліментів. І можливість такої зміни не пов`язується з наявністю чи відсутністю підстав для зміни розміру аліментів, визначених законодавством. Як зазначалось вище, рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 30.06.2016 року вирішено стягувати з відповідача аліменти в користь позивачки в розмірі 600 гривень щомісячно на утримання дочки. Разом з тим, відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2024 рік», прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років, з 1 січня 2024 року становить - 3196 грн.. З огляду на вищезазначені обставини, зокрема постійне проживання дитини з матір`ю, яка здійснює догляд за нею, збільшення мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, збільшення віку дитини та потреб на її утримання, обов`язок обох батьків утримувати дитину та те, що відповідач працездатна особа, враховуючи право стягувача аліментів на визначення способу виконання обов`язку щодо утримання дітей, суд приходить до висновку, що наявні підстави для зміни розміру аліментів, шляхом зміни способу їх стягнення, встановленого рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 30.06.2016, а тому позовні вимоги в цій частини слід задоволити. Вирішуючи вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу, суд виходить з такого. За змістом ч.ч.1, 2, 3 ст.137\~ЦПК\~України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 червня 2018 року по справі № 826/1216/16 висловила правову позицію про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес (п.2 ч.3 ст.141 ЦПК України). Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). \~Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги. На підтвердження витрат на правову допомогу позивача подано рахунок фактуру №06.24/23 від 22.06.2024 року, який виписаний адвокатом Ощипок В.С. (а.с.9). Як вбачається із вищевказаного рахунка-фактури, вартість послуг наданих адвокатом по справі стягнення аліментів на утримання дитини (консультація, написання заяви) становить 3000,00 грн. Разом з тим, позивачем не подано договору про надання правової допомоги, документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки та ін.), які б засвідчували факт того, що позивач реально понесла витрати на правничу допомогу. В силу положень ст.\~17\~Закону\~України\~«Про виконання\~рішень\~і\~застосування практики\~Європейського\~Суду\~з прав\~людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено в п. 95 Рішенні у справі Баришевський проти України від 26.02.2015 року, п. п. 34-36 Рішення у справі Гімайдуліна і інших проти України від 10.12.2009 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30.03.2004 року, п.268 рішення у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Отож, враховуючи те, що матеріали справи не містять достатніх доказів фактичного (реального) понесення позивачем витрат на правничу допомогу, у відшкодуванні таких слід відмовити. Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивачем було сплачено судовий збір у сумі 1211,20 грн., а тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до ст.141 ЦПК України. За наведених обставин позов підлягає до часткового задоволення.

Outcome: approved