Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-23 00:00:00

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом. В позові позивач просить стягнути на свою користь з відповідача 445 480,63 грн заборгованості щодо виплати заробітної плати. Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона, [PERSON] , працює у відповідача на посаді директора та на сьогодні відповідач має перед позивачкою заборгованість щодо виплати заробітної плати за вересень-жовтень 2023 року, що складає 445 480,63 грн (заробітна плата за вересень - 8 303,58 грн, заробітна плата за жовтень 437 177,05 грн). Сума несплачених податків і внесків складає 229 657,72 грн (ЄСВ - 121 746,26 грн, податок з доходів фізичних осіб - 99 610,58 грн, військовий збір - 8 300,88 грн), що стало підставою для звернення до суду за захистом своїх прав. Ухвалою суду від 19.04.2024 було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач не скористався своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву, направивши до суду заву про визнання позову. Дослідивши матеріали справи, суд встановив. Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову та продовжує судовий розгляд. Між тим, суд не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто, повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову. Наведене узгоджується з позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 15 червня 2020 року у справі № 588/1311/17. Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Судом встановлено, що позивачка працює у ТОВАРИСТВІ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СТІКС-УКРАЇНА» на посаді директора. Зазначене підтверджується копією трудової книжки [PERSON] та відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Вимоги статті 47 КЗпП України передбачають, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до довідки про доходи вих. № 9 від 01.11.2023 заборгованість ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «СТІКС-УКРАЇНА» перед [PERSON] щодо виплати заробітної плати за вересень-жовтень 2023 року складає 445 480,63 грн (заробітна плата за вересень - 8 303,58 грн, заробітна плата за жовтень - 437 177,05 грн). Сума несплачених податків і внесків складає 229 657,72 грн (ЄСВ - 121 746,26 грн, податок з доходів фізичних осіб - 99 610,58 грн, військовий збір - 8 300,88 грн). Статтею 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Крім цього, згідно з частиною першою статті 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи. На підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які були посилання як на підставу вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову шляхом стягнення з відповідача на користь позивачки 445 480,63 грн заробітної плати. Судом не встановлено, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. У порядку, визначеному статтями 141, 142 ЦПК України, зважаючи на визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Outcome: approved