Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-02 00:00:00

26 липня 2023 року до Заводського районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, в якій позивач просить: визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з батьком [PERSON] , [INFO] . Як на підставу своїх позовних вимог позивач посилається на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 06.06.2018 шлюб розірвано. Спільна дитина сторін - [PERSON] , [INFO] , залишилась проживати з позивачем. Позивач створює всі належні умови для дитини, сприяв вступу до першого класу. Відповідачка зрідка переймається долею дитини, проте останнім часом через неприязні відносини лунають погрози від відповідачки вивезти дитину за кордон, тому позивача виникла необхідність звернутись до суду. Переваги для проживання дитини з батьком: після розлучення дитина залишилась проживати з позивачем тому життєві умови залишаться для неї незмінними; батьки позивача допомагають у догляді за дитиною, що надає їй відчуття повної сім`ї; дитина ніколи не залишається без догляду; позивач постійно цікавить уподобаннями дитини, купує іграшки, книги, проводять разом дозвілля, у позивача добре налагоджений психічний контакт з донькою; позивач забезпечує доньку якісним повноцінним харчуванням, одягом, займається підготовкою до навчання; позивач не має шкідливих звичок. Відповідачка не цікавиться долею доньки, не створює умови, приділяє недостатньо уваги, налаштовує дитину проти батька. З огляду на викладене, позивач вважає, що проживання дитини з ним відповідає інтересам доньки. 08 серпня 2023 року позов прийнято до розгляду, призначено підготовче засідання. 08 серпня 2023 року відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом встановлення тимчасової заборони виїзду за кордон дитини. 30 серпня 2023 року відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом встановлення тимчасової заборони виїзду за кордон дитини. 17 листопада 2023 року надійшла заява представника органу опіки та піклування Золотар С.В. про розгляд справи за її відсутності та долучає висновок органу опіки та піклування. 31 січня 2024 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача - адвокат Бердникова К.О. подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилась, причин не повідомила, відзиву не подала. Враховуючи викладене, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов такого. Сторони перебували у шлюбі з 14.09.2013 року, який розірвано рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 06.06.2018 року. [INFO] у подружжя народилась дитина - [PERSON] . Згідно з витягом з реєстру територіальної громади міста Миколаєва про зареєстрованих осіб в житловому приміщенні, [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно з довідкою директора ліцею [PERSON] , виданою 24.07.2023 № 197/01-37, [PERSON] навчається в 1-Б класі Миколаївського ліцею № 22 Миколаївської міської ради Миколаївської області. Відповідно до відповіді директора Миколаївського ліцею № 22 Богун П.М., від 25.07.2023 № 72/01-25, усіма питаннями щодо вступу у ліцей займався [PERSON] . Мама до школи не з`являлася, умовами навчання дитини не цікавилася. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. За змістом ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява N 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради від 10.01.2024, на час подання позовної заяви малолітня [PERSON] проживала з батьком за адресою: [ADDRESS] , де створені всі умови для повноцінного розвитку, що підтверджено актом обстеження умов проживання. З 28.08.2023 і по теперішній час мати забрала доньку та виїхала проживати в Польщу. [PERSON] повідомив, що він спілкується з матір`ю дитини засобом телефонного зв`язку. [PERSON] відмовився зателефонувати [PERSON] в присутності спеціалістів служби, посилаючись, що наслідком таких дій з боку матері стане блокування його зв`язку з донькою. Орган опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради вважає за недоцільне визначити місце проживання дитини з батьком. В матеріалах справи відсутні докази про те, що відповідач не піклується про доньку, не бере участь у її розвитку, на що посилається позивач у позовній заяві. Суд зауважує, що зазначений спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, а тому суд при вирішенні спору надає першочергове значення саме найкращим інтересам дитини. Також суд враховує, що з 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан внаслідок військової агресії Російської Федерації проти України, який діє і дотепер, на даний час місто Миколаїв, де проживає позивач, належить до території, на яких ведуться (велися) бойові дії. При цьому, першочерговим завданням держави є забезпечення безпеки і права на життя дитини, що проголошено статтею 6 Конвенції про права дитини, а тому, розглядаючи справи про визначення місця проживання дитини з урахуванням особливостей, спричинених введенням в Україні воєнного стану, вирішуючи спори, що стосуються прав та інтересів дитини, судове рішення має бути спрямованим на забезпечення її безпеки і права на життя (постанови Верховного Суду від 09 лютого 2023 року у справі № 753/572/20, від 24 травня 2023 року у справі № 127/9377/21, від 14 червня 2023 року у справі № 760/31518/21). Виходячи із обставин цієї справи, стану безпеки дитини (можливість створення дитині безпечних умов для життя та розвитку) та з урахуванням висновку органу опіки та піклування, суд вважає, що наявні у справі докази не доводять, що проживання малолітньої [PERSON] саме з батьком буде відповідати якнайкращим інтересам дитини. При цьому, батько дитини має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того з ким дитина буде проживати. Суд зауважує, що сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у безпечній та благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Оцінюючи досліджені у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, з точки зору повноти, належності, допустимості та достовірності, з врахуванням усіх обставин справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Outcome: dismissed