Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-01 00:00:00

27.08.2024 позивачка звернулась до суду з даною позовною заявою, у якій просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей: [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви й до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позовних вимог вказала, що сторони зареєстрували шлюб 26.04.2013. Від спільного подружнього життя у них народилося двоє дітей: [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] . Відповідач не займається їх вихованням, діти знаходяться на її утриманні, проте вона самостійно не може забезпечити їм належний рівень життя. Ухвалою від 29.08.2024 у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позивачка подала заяву про розгляд справи у її відсутності. 02.10.2024 в судовому засіданні відповідач не заперечив щодо задоволення позову, пояснив, що постійно дає кошти дітям, проживає окремо з 05 вересня 2024. Вислухавши пояснення, дослідивши матеріали, оцінивши докази по справі, суд дійшов наступного висновку. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26.04.2013, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 8). У шлюбі в сторін народилося двоє дітей: [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , відповідно до копій свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] (а.с. 5,6). Згідно з копіями довідок від 20.10.2014, 02.04.2019, про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, позивачка із дітьми зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , проте фактично проживають по [ADDRESS] (а.с. 7, 8, 9). Як вбачається з матеріалів позовної заяви, діти перебувають на утриманні позивачки, яка самостійно займається їх вихованням, відповідач не виконує належним чином свої батьківські обов`язки. Відповідно до ст. 81 ЦІК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Положеннями ст.ст. 79,80 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, a достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно із ч.1-3 ст. 89 ЦІК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв?язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно із ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я\~та матеріальне\~становище дитини; 2)\~стан здоров`я\~та матеріальне\~становище платника\~аліментів; 3)\~наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина; 3-1)\~наявність на\~праві власності,\~володіння та/або\~користування у\~платника аліментів\~майна та\~майнових прав,\~у тому\~числі рухомого\~та нерухомого\~майна,\~грошових коштів,\~виключних прав\~на результати\~інтелектуальної діяльності,\~корпоративних прав; 3-2)\~доведені стягувачем\~аліментів витрати\~платника аліментів,\~у тому\~числі на\~придбання нерухомого\~або рухомого\~майна,\~сума яких\~перевищує десятикратний\~розмір прожиткового\~мінімуму для\~працездатної особи,\~якщо платником\~аліментів не\~доведено джерело\~походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Положенням ч.1 ст.183 ЦПК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ч.2\~ст.182 СК України\~ мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи вищенаведене, виходячи з принципів розумності та справедливості, беручи до уваги інтереси та потреби неповнолітніх дітей, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивачки слід задовольнити у повному обсязі. Ураховуючи визнання відповідачем позову в повному обсязі, беручи до уваги задоволення позову, суд,

Outcome: approved