Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-23 00:00:00

Позивач звернулася до суду із позовною заявою до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В обґрунтування своєї заяви зазначає, що 24.04.2021 року Херсонським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) був зареєстрований шлюб між позивачем та відповідачем, актовий запис №339, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 24.04.2021 року. Від цього шлюбу у сторін народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя сторін не склалося через несумісність характерів та різність поглядів на життя. Сторони втратили почуття взаємної любові та поваги, які служать основою для побудови сім`ї та притаманні подружжю. Сімейні відносини між ними остаточно припинені, спільно не проживають з 2022 року та спільного господарства не ведуть. Подальше сумісне життя, збереження шлюбу та примирення, як стверджує позивач, є неможливими, суперечитимуть інтересам позивача та дитини. На даний час шлюб носить лише формальний характер. Спору щодо поділу спільного майна та проживання дитини у сторін немає. Донька проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні, обоє мають статус ВПО. Водночас відповідач служить в ЗСУ, має стабільний дохід близько 50\~000 грн. щомісячно. Враховуючи те, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, позивач вважає справедливим стягувати з відповідача щомісячно аліменти на утримання доньки в розмірі 1/4 частки від всіх видів доходу відповідача. Також, враховуючи, що дружина перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до трьох років, не має можливості для самостійного заробітку, а відповідач служить наразі в ЗСУ та має щомісячний дохід, вважає за можливе стягувати з відповідача щомісячно аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років в розмірі 1/4 частки від всіх видів доходу відповідача. Ухвалою судді Франківського районного суду м. Львова від 29.04.2024 року відкрито провадження у зазначеній справі та призначено судове засідання. Позивач в судове засідання не з`явилася, представник позивач в позовній заві заявила клопотання про проведення розгляду справи за відсутності позивача та її представника Відповідач в судові засідання не з`являвся, незважаючи на те, що неодноразово, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, відзиву, а також будь - яких клопотань до суду не подавав. Згідно відомостей з Єдиного державного демографічного реєстру (відповідь № 539207 від 11.04.2024 року) відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . На вказану адресу відповідачу неодноразово скеровувалися повістки, які повернуті на адресу суду. Окрім того, судові повістки про виклик до суду надіслані до електронного кабінету\~відповідача.\~Також відповідач\~викликався в\~судові засідання\~шляхом направлення\~йому SMS\~-\~повісток на\~вказаний в\~позовній заяві\~ номер\~телефону відповідача. Відповідно до ч.1\~ст.223 ЦПК України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно ч. 3\~ст.223 ЦПК України,\~якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що слід згідно ст.280\~ЦПК\~України проводити заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст.\~280\~ЦПК\~України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Наявних у справі матеріалів про права та обов`язки сторін достатньо для її розгляду у відсутності відповідача. У відповідності до положень ч.2 ст.247 ЦПК України\~у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, доходить переконання про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що 24.04.2021 року Херсонським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №339, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 24.04.2021 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінено на « [PERSON] ». В шлюбі в сторін народилася донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . [PERSON] та [PERSON] є внутрішньо переміщеними особами, що підтверджується довідками Франківського відділу соціального захисту м. Львова № 1330-5002943961 та 1330-5002943988 від 05.09.2023 року, і проживають за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] , що підтверджується довідкою форми 5, наявною в матеріалах справи. Згідно з ч. 2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст.112\~Сімейного\~кодексу\~України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до статті 51\~Конституції\~України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно статті 24\~Сімейного\~кодексу\~України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до частин 3 та 4 статті 56\~Сімейного\~кодексу\~України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Згідно з приписами частини 3 статті 105\~Сімейного\~кодексу\~України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що сторони втратили взаємні подружні почуття, між ними склались відносини, які не сприяють подальшому збереженню їх сім`ї, примирюватися позивач категорично не бажає, на розірванні шлюбу наполягає, таким чином, подальше спільне життя сторін неможливе, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, тому шлюб з відповідачем слід розірвати. Разом із тим, на підставі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ст. 179 СК України). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). Статтею 183 СК України визначено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Конституція України в статті 48 встановлює право кожного на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Основний Закон України покладає на батьків обов`язок утримувати дітей до їх повноліття (частина друга статті 51),у той же час сім`я, дитинство, материнство і батьківство перебувають під охороною держави (частина третя статті 51). Судовий захист майнових прав дитини передбачає звернення до відповідного судового органу з метою поновлення чи визнання її майнових прав, якщо ці права порушені, не визнаються чи оспорюються. Виплата аліментів на дитину є виключним правом дитини та обов`язком батьків до її повноліття, затвердженим законодавством України. З урахуванням діючого законодавства, наявності обов`язку щодо матеріального забезпечення дітей з боку обох батьків, з урахуванням законодавчо встановленого розміру аліментів на одну неповнолітню дитину, який складає від доходу (заробітку) платника аліментів, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення аліментів з відповідача у розмірі частини від заробітку та доходу відповідача підлягають задоволенню з урахуванням положень абз.2 ч.2 ст.182 СК України, відповідно до яких мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, суд зазначає, що визначення такого розміру аліментів передбачене вимогами чинного законодавства для забезпечення поліпшення майнового становища дитини, а законні права та інтереси відповідача не порушуються та не погіршують його матеріальне становище. Згідно із ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з моменту пред`явлення позову, в даному випадку - з 19.02.2024 року. Щодо вимоги позивача [PERSON] про стягнення з відповідача аліментів на її утримання в розмірі частки від всіх його доходів до досягнення дитиною трьох років суд зазначає наступне. Відповідно до частини першої\~статті 75 СК України\~дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання має той з подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно з частиною другою\~статті 84 СК України\~дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Положеннями\~статті 84 СК України\~передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, якщо чоловік може надавати матеріальну допомогу. Аналіз даних положень сімейного законодавства дає підстави вважати, що сімейним законодавством України передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. При цьому, подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині - матері незалежно від цієї обставини. Судом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] , дитина проживає спільно з матір`ю. Тобто позивач довела, що вона потребує матеріальної допомоги від відповідача, а останній, в свою чергу, не спростував спроможність надання позивачу такої допомоги. Згідно з частиною першою\~статті 80 СК України\~аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. З урахуванням того, що відповідач є працездатною особою та має можливість надавати матеріальне утримання позивачу до досягнення дитиною трьох років, відтак позовні вимоги слід задовольнити та стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі доходу (заробітку)\~платника аліментів, що відповідає принципам справедливості та розумності. Суд наголошує, що стягнення аліментів на дружину починається з моменту пред`явлення позову до суд, тобто з 19.02.2024 року, та до досягнення дитиною трьох років, тобто до 13.07.2024 року, включно. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Згідно із ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1211 грн. 20 коп. за вимогу про стягнення аліментів. Окрім того, відповідно до вимог\~ст. 141 ЦПК України\~суд стягує із відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 968 грн. 96 коп. за позовну вимогу про розірвання шлюбу. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи наведене та на підставі ст.ст.\~12,\~81,\~141,\~258,\~259,\~263-265,\~280-282, 284, 352,\~354 ЦПК України, суд

Outcome: approved