Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-30 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 02 березня 2022 року вони з відповідачем уклали шлюб, який був зареєстрований Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 86. Сторони мають спільну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що сімейне життя не склалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин з травня 2024 року. З цього моменту сторони спільне господарство та сімейний бюджет не ведуть, разом не живуть, спілкуються лише по телефону з приводу дитини. Позивач та його представник адвокат Напара М. В., в судове засідання не з`явилися. Згідно поданої заяви просили здійснювати розгляд справи без участі позивача та його представника. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала та пояснила, що не проживає разом з позивачем з травня 2024 року, не спілкується з ним. На даний час мешкає в м. Дніпро разом з дитиною та своєю матір`ю. Підтвердила, що перешкоди для розірвання шлюбу, які передбачені ст. 110 Сімейного кодексу України відсутні. Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши докази, що маються у справі приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 02 березня 2022 року, який зареєстрований Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 86 (а.с.7). Також судом встановлено, що сторони мають спільну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Судом встановлено, що сімейно-шлюбні стосунки між подружжям припинені з травня 2024 року, про що вказано в позові та не заперечувалося відповідачем під час розгляду справи. Примиритися сторони не бажають, про що свідчить та обставина, що сторони припинили сімейно-шлюбні відносини та до цього часу не поновили їх. Згідно зі\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).\~\~ За таких підстав, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам як позивача, так і відповідача, а тому є достатні підстави для задоволення позову відповідно до ст.ст.105, 112 Сімейного Кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, у зв`язку із визнанням\~відповідачем позову до початку розгляду справи по суті і задоволенням позовних вимог, з неї підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 605 гривень 60 копійок, сплачений під час звернення з позовом до суду, а інші 50% судового збору в розмірі 605 гривень 60 копійок слід повернути позивачу з державного бюджету (а.с.5). На підставі викладеного, ст.ст. 105, 112 СК України,

Outcome: approved