Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-02 00:00:00

У листопаді 2022 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , в якому просила зупинити звернення стягнення на предмет іпотеки за договором про внесення змін до договору позики від 22 червня 2020 року за реєстровим № 3770 та договором про внесення змін до договору іпотеки від 22 червня 2020 року за реєстровим № 3771, а саме, на квартиру [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що 22 червня 2020 року між нею та відповідачем укладено договір позики, відповідно до якого, відповідач передала їй у позику грошову суму в розмірі 5 769 528 грн, що відповідає еквіваленту 214 880 дол. США за курсом продажу доларів АТ «Правекс Банк» на дату укладення договору. Остаточний розрахунок за договором позики повинен бути здійснений не пізніше 22 червня 2021 року. При цьому, згідно з договором іпотеки від 22 червня 2020 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль М. І. та зареєстрованим в реєстрі за № 3772, для забезпечення зобов`язань щодо повернення позики, відповідачу передається в іпотеку нерухоме майно, а саме - квартира [ADDRESS] , що належить позивачу. 25 червня 2021 року укладено договір про внесення змін до договору позики від 22 червня 2020 року за реєстровим № 3770 та договір про внесення змін до договору іпотеки від 22 червня 2020 року за реєстровим № 3771. Відповідно до зазначених договорів вона зобов`язана повернути відповідачу позику в сумі 7 100 186 грн у термін до 22 червня 2022 року. Повернення грошових коштів оформлювалось розписками за участі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які за дорученням відповідача отримували їх від позивача з подальшою передачею відповідачу та здійснювалось щомісячно, наразі, борг сплачується за домовленістю сторін з урахуванням військового стану. Таким чином, позивачем фактично виконуються боргові зобов`язання, щодо їх затримки у зв`язку з військовим станом відповідач повідомляється. Проте, 07 жовтня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І. М. на її адресу надіслано вимогу в порядку статті 35 Закону України «Про іпотеку» про порушення умов договору позики, укладеного між ними 22 червня 2020 року та повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] , шляхом реєстрації права власності на предмет іпотеки у відповідності до статті 37 Закону України «Про іпотеку», в разі неповернення усієї суми боргу протягом 30 днів. Разом з тим, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, зокрема, зупиняється дія статті 37 Закону України «Про іпотеку» (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки) та статті 38 Закону України «Про іпотеку» (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки) щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами. Отже, вищевказаними діями відповідач порушує норми законодавства України, що діють у період воєнного стану та при фактичній сплаті боргу намагається оформити право власності на квартиру, ігноруючи домовленості. Крім того, звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Водночас, виселення без надання іншого житлового приміщення відбувається у тому разі, якщо саме це житлове приміщення було придбано за кредитні кошти. У разі, якщо за кредитні кошти було набуто інший об`єкт цивільних прав, а не житлове приміщення, що передано в іпотеку, то виселення без одночасного надання іншого постійного житлового приміщення не допускається. Враховуючи вищевикладене, дії відповідача є незаконними, у зв`язку з чим, позивач звернулася до суду з цим позовом та просила його задовольнити. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01 листопада 2022 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М. Ухвалою суду від 04 листопада 2022 року вказану позовну заяву залишено без руху. На виконання зазначеної ухвали, 15 серпня 2023 року, позивачем надано до суду позовну заяву в новій редакції. 16 серпня 2023 року ухвалою суду відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. У свою чергу, в лютому 2023 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , в якому просила: стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики від 22 червня 2020 року в сумі 10 334 572 грн, що становить гривневий еквівалент 257 720 дол. США за курсом продажу доларів США АТ «Правекс Банк» станом на 02 лютого 2023 року; у рахунок погашення заборгованості за вищевказаним договором позики звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 22 червня 2020 року, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Гамаль І. М. та зареєстрованим в реєстрі за № 3771, а саме - на квартиру [ADDRESS] , у спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронного аукціону у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» за ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22 червня 2020 року між нею та [PERSON] було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І. М. за реєстровим № 3770, відповідно до якого нею було передано позичальнику грошову суму у розмірі 5 769 528 грн, що становить гривневий еквівалент 214 880 дол. США за курсом продажу доларів АТ «Правекс Банк» на дату укладення договору та із терміном повернення до 22 червня 2021 року включно. 25 червня 2021 року між сторонами було підписано договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І. М. за реєстровим № 6109, про внесення змін до договору позики від 22 червня 2021 року (додаткову угоду № 1), згідно якого сума позики збільшена до 7 100 186,00 гривень, що відповідає еквіваленту 257 720 доларів США. Крім того, 22 червня 2020 року між позивачем та відповідачем було укладеного договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Гамаль І. М. та зареєстрований в реєстрі за № 3771, відповідно до якого у забезпечення виконання зобов`язань за договором позики іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно, а саме - квартиру [ADDRESS] . 25 червня 2021 року між сторонами було підписано договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І. М. за реєстровим № 6119, про внесення змін до договору іпотеки від 22 червня 2020 року, в якому були викладені нові положення договору позики щодо суми позики та строків її повернення. Разом з тим, станом на момент подачі даного позову відповідач належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання, не повернула позивачу суму отриманої позики, а тому [PERSON] звернулася до суду за захистом своїх прав та просила позов задовольнити. Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 лютого 2023 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено головуючого суддю Ішуніну Л. М. Ухвалою суду від 24 лютого 2023 року вказану позовну заяву залишено без руху. На виконання зазначеної ухвали, 15 червня 2023 року, позивачем надано до суду квитанцію про сплату судового збору. 26 червня 2023 року ухвалою суду відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. 13 листопада 2023 року представником відповідача [PERSON] подано до суду відзив на позовну заяву [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому останній заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що грошові кошти відповідачем виплачувалися шомісяця згідно з затвердженим графіком та, за умов позивача, передавалися їй через третіх осіб згідно з відповідними розписками. З 25 серпня 2020 року грошові кошти передавались позивачу за участі громадян [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , а саме: 20 лютого 2022 pоку - 3 570 дол. США; 24 січня 2022 року - 3 570 дол. США; 22 грудня 2021 року - 3 570 дол. США; 24 листопад 2021 року - 3 570 дол. США; 22 жовтня 2021 року - 3 570 дол. США; вересень 2021 року - 3 740 дол. США; 21 серпня 2021 року - 3 570 дол. США; 23 липня 2021 року - 3 570 дол. США; 22 червня 2021 року - 3 740 дол. США; 24 травня 2021 року - 3 740 дол. США; 22 квітня 2021 року - 3 740 дол. США; 22 березня 2021 року - 3 740 дол. США; 22 лютого 2021 року - 3 740 дол. США; 21 січня 2021 року - 3 740; грудень 2020 року - 3 740 дол. США; 20 листопада 2020 року - 3 740 дол. США; 22 жовтня 2020 року - 3 740 дол. США; 21 вересня 2020 року - 3 740 дол. США; 25 серпня 2020 року - 3 740 дол. США. Враховуючи викладене, що відповідач зобов`язана повернути суму позики у термін до 22 червня 2022 року, сума позики за встановленим графіком не сплачена всього за 4 місяці, про що позивачем не зазначено у позові, та заявлена сума боргу до стягнення не відповідає дійсності. Що стосується вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, то вона не підлягає задоволенню, оскільки у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, зокрема, зупиняється дія статті 37 Закону України «Про іпотеку» (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки) та статті 38 Закону України «Про іпотеку» (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки) щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, тобто така вимога суперечить вимогам чинного законодавству. З огляду на викладене, просив відмовити в задоволенні позову та зауважив, що [PERSON] було подано до Солом`янського суду позов до [PERSON] про зупинення звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . 07 березня 2024 року ухвалою суду об`єднано в одне провадження цивільні справи № 760/4038/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки зі справою № 760/15812/22 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гамаль І. М., про зупинення звернення стягнення на предмет іпотеки та постановлено слухати їх в одному провадженні. Присвоєно справі єдиний номер 760/15812/22. Крім того, 07 березня 2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у цивільній справі [PERSON] до [PERSON] третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гамаль І. М., про зупинення звернення стягнення на предмет іпотеки та за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки, призначено справу до судового розгляду по суті. Представника [PERSON] - адвокат Бороденко О. А. в судовому засіданні підтримав позовні вимоги щодо стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позові, просив їх задовольнити. Щодо позовних вимон [PERSON] про зупинення звернення стягнення на предмет іпотеки заперечував, зазначивши, що вони є необґрунтованими та безпідставними, посив відмовити у їх задоволенні. [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату час та місце судового засіданні повідомлялася належним чином, матерілаи справи містять заяву її представника про відкладення судового засідання у зв`язку зі станом здоров`я. Третя особа в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, про поважність причин неявки суду невідомо. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до пункту 2 частини другої статті 223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав, зокрема, перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними. Так, з поданого представником [PERSON] - адвоката Білоуса І. Д. клопотання вбачається, що він просить відкласти судове засідання у зв`язку зі станом здоров`я, однак доказів на підтвердження викладених обставин до клопотання не додає, у зв`язку з чим суд не визнає причини неявки сторони відповідача поважними. З огляду на викладене, суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність учасників справи, що не з`явилися в судове засідання. Вислухавши представника [PERSON] - адвоката Бороденка О. А., вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов таких висновків. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Судом установлено, що 22 червня 2020 року між [PERSON] (позикодавець) та [PERSON] (позичальник) було укладено договір позики, посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І. М. та зареєстрований в реєстрі за № 3770, відповідно до якого позичальник отримує від позикодавця, а позикодавець передає у позику позичальнику грошову суму в розмірі 5 769 528 грн, що відповідає еквіваленту 214 880 дол. США за курсом продажу доларів АТ «Правекс Банк» на дату укладення договору (пункт 1.1 договору). Відповідно до пункту 1.2. договору позики грошові кошти зазначені в пунті 1.1. передані позикодавцем позичальнику в повному обсязі до підписання цього договору. Сторони за цим договором домовились про те, що вказана позика є безпроцентною (пункт 1.3 договору). Відповідно до пункту 1.4. договору позики сторони домовилися про те, шо остаточний розрахунок за цим договором позики має бути здійснено не пізніше 22 червня 2021 року. Згідно з пунктом 2.1 договору позики для забезпечення зобов`язань щодо повернення позики, сплати штрафних санкцій, а також відшкодування збитків у зв`язку з порушенням умов цього договору, позикодавцю передається в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартира [ADDRESS] , яка належить позчальнику. Умови передачі майна в іпотеку, звернення стягнення на предмет іпотеки регулюються договором іпотеки, який укладається одночасно з цим договором позики (пункт 2.2 договору). Відповідно до пункту 3.1. договору позики сторони домовилися, що загальна сума, яка підлягає поверненню у строки та в порядку передбаченому цим договором буде відповідати гривневому еквіваленту 214 880 доларів США за курсом продажу доларів США АТ «Правекс Банк» на дату здійснення платежу. Пунктом 3.2. договору позики визначені строки поверненя позики: 22 липня 2020 року - 3 740 дол. США; 22 серпня 2020 року - 3 740 дол. США; 22 вересня 2020 року - 3 740 дол. США; 22 жовтня 2020 року - 3 740 дол. США; 22 листопада 2020 року - 3 740 дол. США; 22 грудня 2020 року - 3 740 дол. США; 22 січня 2021 року - 3 740 дол. США; 22 лютого 2021 року - 3 740 дол. США; 22 березня 2021 року - 3 740 дол. США; 22 квітня 2021 року - 3 740 дол. США; 22 травня 2021 року - 3 740 дол. США; 22 червня 2021 року - 173 740 дол. США. Згідно з пунктом 3.7. договору позики факт повного повернення позики позичальником має бути підтверджений відповідною заявою позикодавця, що підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню та є невід`ємною частиною договору. 25 червня 2021 року між сторонами було підписано договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І. М. за реєстровим № 6109, про внесення змін до договору позики, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І. М., 22 червня 2020 року за реєстровим № 3770. Відповідно до пункту 1. зазначеного договору сторони дійшли згоди щодо викладення пункту 1.1. договору позики в новій редакції: «1.1. Позичальник отримує від позикодавця, а позикодавець передає у позику позичальнику грошову суму в розмірі 7 100 186 грн, що відповідає еквіваленту 257 720 дол. США за курсом продажу доларів АТ КБ «Правекс Банк» на дату укладення договору.» Відповідно до пункту 2. договору про внесення змін сторони вирішили пункт 3.1. договору позики викласти в новій редакції: «3.1. Сторони домовились, що загальна сума, яка підлягає поверненню у строки та в порядку передбаченому цим договором буде відповідати гривневому еквіваленту 257 720 доларів США за курсом доларів США в АТ «КБ «Правекс Банк» на дату здійснення платежу.» Відповідно до пункту 3 договору про внесення змін сторони вирішили внести зміни у графік повернення позики (пункт 3.2 договору позики) та встановили кінцевий термін повернення позики до 22 червня 2022 року, погодивший такий графік платежів: 22 липня 2020 року - 3 740 дол. США; 22 серпня 2020 року - 3 740 дол. США; 22 вересня 2020 року - 3 740 дол. США; 22 жовтня 2020 року - 3 740 дол. США; 22 листопада 2020 року - 3 740 дол. США; 22 грудня 2020 року - 3 740 дол. США; 22 січня 2021 року - 3 740 дол. США; 22 лютого 2021 року - 3 740 дол. США; 22 березня 2021 року - 3 740 дол. США; 22 квітня 2021 року - 3 740 дол. США; 22 травня 2021 року - 3 740 дол. США; 22 червня 2021 року - 3 740 дол. США; 22 липня 2021 року - 3 570 дол. США; 22 серпня 2021 року - 3 570 дол. США; 22 вересня 2021 року - 3 570 дол. США; 22 жовтня 2021 року - 3 570 дол. США; 22 листопада 2021 року - 3 570 дол. США; 22 грудня 2021 року - 3 570 дол. США; 22 січня 2022 року - 3 570 дол. США; 22 лютого 2022 року - 3 570 дол. США; 22 березня 2022 року - 3 570 дол. США; 22 квітня 2022 року - 3 570 дол. США; 22 травня 2022 року - 3 570 дол. США; 22 червня 2022 року -173 570 дол. США. Крім того, 22 червня 2020 року між [PERSON] (іпотекодержатель) та [PERSON] (іпотекодавець) було укладеного договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І. М. та зареєстрований в реєстрі за № 3771. Відповідно до пункту 1.1. договору іпотеки цим договором забезпечується виконання зобов`язання, що виникло у іпотекодавця, на підставі договору позики укладеного між іпотекодавцем (позичальником) та іпотекодержателем і посвідченого Гамаль І. М., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 22 червня 2020 року за реєстровим № 3770, з відповідними змінами до нього, за умовами якого іпотекодавець (позичальник) зобов`язаний повернути іпотекодержателю (позикодавцю) суму позики в розмірі 5 769 528 грн, що відповідає еквіваленту 214 880 дол. США на дату здійснення платежу. Згідно з пунктом 1.2. договору іпотеки у забезпечення виконання зобов`язань за договором позики іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] , далі предмет іпотеки. Предмет іпотеки складається з 3 (трьох) жилих кімнат, має загальну площу 227,7 кв. м, жилу площу 69,4 кв. м. Відповідно до пункту 1.3. договору іпотеки предмет іпотеки належить іпотекодавцю на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчим органом Київської міської ради (Київською міською державною адміністрацією) 21 березня 2005 року на підставі Наказу Головного управління житлового забезпечення від 15 березня 2005 року № 416/С/КІ. Згідно з пунктом 5.1. договору іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання позичальником умов основного договору іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Сторони цього договору дійшли згоди і погодили, що звернення стягнення на предмет іпотеки буде здійснюватися шляхом позасудового врегулювання на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься у цьому договрі (пункт 5.2. договору іпотеки). Визначений цим договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені Законом України «Про іпотеку» способи звернення стягнення на предмет іпотеки (пункт 5.3. договору іпотеки). Пунктом 5.4. договору іпотеки встановлено, що у разі порушення умов основного договору та/або умов цього договору, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю (позичальнику) рекомендованим листом із описом вкладень, або кур`єрською доставкою на адресу зазначену в цьому договорі, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушених зобов`язань у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання, порушення строку виконання та/або виконання не в повному обсязі цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього договору та чинного законодавства України. Відповідно до пункту 6.1. договору іпотеки даним застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, сторони цього договору визначають спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку» та за своїми правовими наслідками дане застереження прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Сторони цього договору вирішили, що звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися на розсуд іпотекодержателя або шляхом набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного договору, або шляхом набуття іпотекодержателем права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі - покупцеві на підставі договору купівлі-продажу, у порядку, встановленому цим договором (пункт 6.2. договору іпотеки). 25 червня 2021 року між іпотекодержателем та іпотекодавцем було укладено договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І. М. та зареєстрований в реєстрі за № 6110, про внесення змін до договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І. М. 22 червня 2020 року за реєстровим № 3771. Зазначеним договором було внесено зміни у пункти 1.1. та 2.1. договору іпотеки щодо розміру позики відповідно до змін до договору позики. Враховуючи вищевикладені умови договорів, у зв`язку з порушенням умов виконання договору позики, строк виконання якого настав 22 червня 2022 року, 07 жовтня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гамаль І. М. на адресу [PERSON] надіслано вимогу в порядку статті 35 Закону України «Про іпотеку» про порушення умов договору позики та сплату грошових коштів в розмірі 7 100 186 грн, що відповідає еквіваленту 187 850 дол. США, а також повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS] , шляхом реєстрації права власності на предмет іпотеки за [PERSON] у відповідності до статті 37 Закону України «Про іпотеку», в разі неповернення усієї суми боргу протягом 30 днів. [PERSON] у встановлений термін не повернула суму боргу за договором позики, натомість, звернулася до суду з позовом про зупинення звернення стягнення на предмет іпотеки. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сатттею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Відповідно до частини першої сттаті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Частиною першою статті 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності (спеціального майнового права) іпотекодержателя на нерухоме майно (об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості), яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності (спеціального майнового права) на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Враховуючи вищенаведені положення чинного законодавства та встановлені в ході судового розгляду обставини, суд дійшов висновку, що процедура звернення стягнення на предмет іпотеки була здійснена [PERSON] у відповідності до норм закону та умов, визначених договорами позики та іпотеки. Водночас, як на правову підставу для задоволення позову [PERSON] посилалася на положення Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану». Так, відповідно до Закону Украі?ни від 15 березня 2022 року No 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу Украі?ни та інших законодавчих актів Украі?ни щодо діі? норм на період діі? воєнного стану» у зв`язку з віи?ськовою агресією Росіи?ськоі? Федераціі? проти Украі?ни Верховна Рада Украі?ни постановила розділ VI «Прикінцеві положення» Закону Украі?ни «Про іпотеку» доповнити пунктом 5-2 такого змісту: «У період діі? в Украі?ні воєнного, надзвичаи?ного стану та у тридцятиденнии? строк після и?ого припинення або скасування щодо нерухомого маи?на (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізаціі? права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізаціі? права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об`єкти), статеи? 41, 47 (у частині реалізаціі? предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону». Зі змісту наведеної норми вбачається, що законодавцем чітко передбачено сферу її застосування, зокрема лише щодо споживчих кредитів. Відповідно до пунктів 1-1, 7, 9 та 11 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. Кредитодавець - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право надавати споживчі кредити. Споживач - фізична особа, яка уклала або має намір укласти договір про споживчий кредит. Споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. З аналізу зазначених норм законодавства, суд дійшов висновку, що споживчий кредит може надаватися лише банком або іншою фінансовою установою, яка має право надавати споживчі кредити та виключно з метою придбання позичальником товарів (робіт, послуг) для задоволення особистих, сімеи?них, домашніх потреб, не пов`язаних зі здіи?сненням професіи?ноі? або підприємницькоі? діяльності, а позичальник зобов`язується використати отриману суму за цільовим призначенням, повернути і?і? в обумовлении? договором строк та сплатити проценти на неі?. При цьому, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості (частина перша статті 1046 ЦК України). Зі змісту договору позики, забезпеченого іпотекою, укладеного між сторонами 22 червня 2020 року вбачається, що він укладений між фізичними особами без визначення цільового призначення позичених коштів, тобто за своєю правовою природою не може бути договором про споживчий кредит, що, у свою чергу, виключає можливість застосування положень Закону Украі?ни від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу Украі?ни та інших законодавчих актів Украі?ни щодо діі? норм на період діі? воєнного стану» до вказаного договору. Крім того, не стосуються предмету спору посилання [PERSON] на те, що, якщо за кредитні кошти було набуто це житлове приміщення, що передано в іпотеку, то виселення без одночасного надання ішого постійного житлового приміщення не допускається, у зв`язку з чим судом не надається оцінка. Враховуючи вищевикладене, оцінивши надані сторонами докази, зважаючи на те, що наведені позивачем обставини не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гамаль І. М., про зупинення звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того, частиною п`ятою статті 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Ураховуючи те, що позов не підлягає задоволенню, то судові витрати, відповідно до пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України покладаються на позивача. Що стосується позову [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки, суд виходить з такого. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора. Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане. Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 18 вересня 2013 року в справі № 6-63цс13 та від 02 липня 2014 року в справі № 6-79цс14. Так, у судовому засіданні, судом було оглянуто оригінал договору позики, укладений між [PERSON] та [PERSON] 22 червня 2020 року, що свідчить про те, що боргове зобов`язання відповідачем не виконане. Звертаючись до суду з указаним позовом, позивач просить стягнути з відповідача суму боргу в сумі 10 334 572 грн, що становить гривневий еквівалент 257 720 дол. США за курсом продажу доларів США АТ «Правекс Банк» станом на 02 лютого 2023 року. Відповідно до частини першої, другої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Тож, за змістом позову та договору позики редметом позики були грошові кошти в доларах США, однак, позивач, звертаючись до суду, просить стягнути з [PERSON] боргові кошти в гривні, визначивши еквівалент суми в доларах США, тобто позивач не обрав одну валюту зобов`язання. Враховуючи вищевикледене, що чинним законодавством не передбачено заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, в якій воно визначено у договорі, суд вважає за необхідним стягнути суму боргу в доларах США. При цьому, суд враховує, що відповідачем частково було погашено заборгованість за договором позики, що підтверджується відповідними розписками. Зокрема, 20 лютого 2022 pоку відповідачем сплачено 3 570 дол. США; 24 січня 2022 року - 3 570 дол. США; 22 грудня 2021 року - 3 570 дол. США; 24 листопад 2021 року - 3 570 дол. США; 22 жовтня 2021 року - 3 570 дол. США; вересень 2021 року - 3 740 дол. США; 21 серпня 2021 року - 3 570 дол. США; 23 липня 2021 року - 3 570 дол. США; 22 червня 2021 року - 3 740 дол. США; 24 травня 2021 року - 3 740 дол. США; 22 квітня 2021 року - 3 740 дол. США; 22 березня 2021 року - 3 740 дол. США; 22 лютого 2021 року - 3 740 дол. США; 21 січня 2021 року - 3 740; грудень 2020 року - 3 740; 20 листопада 2020 року - 3 740 дол. США; 22 жовтня 2020 року - 3 740 дол. США; 21 вересня 2020 року - 3 740 дол. США; 25 серпня 2020 року - 3 740 дол. США. Загальна сума сплачених коштів становить 69 870 доларів США. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача заборгованість за договором позики в сумі 187 850 дол. США (257 720-69 870=187 850). Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Частинами другою, п`ятою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що на час звернення до суду, відповідач не виконала взяті на себе зобов`язання за договором позики у повному обсязі, термін повернення коштів минув та доказів повернення всієї суми боргу позивачу відповідач не надала, внаслідок порушення позичальником умов такого договору за нею утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню у судовому порядку, відповідачем наведені позивачем обставини не спростовані, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог в частині стягнення основної суми боргу. Щодо вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, то судом вже встановлено, що позивачем було дотримано процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки, визначену чинним законодавстом, а відповідачем не виконано грошових зобов`язань за договором позики у повному обсязі, що дає підстави іпотекодержателю задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому, іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору, наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки, та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством. Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов`язання на забезпечувальне, а тому задоволення вимог за дійсним основним зобов`язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов`язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов`язанням відсутня. Такого висновку щодо можливості одночасного задоволення вимог про стягнення боргу за основним зобов`язанням зі зверненням стягнення на предмет іпотеки дійшов Верховний Суд України у постанові від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1080цс15, з яким погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 травня 2020 року у справі № 361/7543/17 (провадження № 14-546цс19). Оцінку запереченням відповідача в розрізі застосування до спірних відносин положень Закону України від 15 березня 2022 року № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» судом надано вище та зроблено висновок про неможливість їх застосування в даній справі. Крім того, суд зауважує, що у відповідності до зазначеного Закону, зупинення дії окремих положень Закону України «Про іпотеку» не є підставою для відмови у позові про звернення стягнення на предмет іпотеки, а надає підстави для зупинення виконання рішення суду у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки на період дії в Україні воєнного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування, оскільки згадані норми права не втратили свою чинність, тому що не були виключені з тексту зазначеного Закону, а спеціальним законом лише запроваджене зупинення виконання цих правил на певний період. Надалі у разі припинення запровадження воєнного стану дія згаданих правил відновить свою дію без окремого рішення та закону (постанов Верховного Суду від 22 червня 2022 року у справі № 296/7213/15). Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] в частинні звернення стягнення на предмет іпотеки та їх задоволення. Таким чином, дослідивши всебічно, повно та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову [PERSON] до [PERSON] , про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того, частиною п`ятою статті 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Згідно з частиною першою статті 133 та частиною першою статті 141 ЦПК України, враховуючи, що позов задоволено частково, судові витрати понесені позивачем, що включають судовий збір підлягають стягненню на її користь з відповідача пропорційно розміру задоволених вимог, тобто в сумі 9 796,60 грн.

Outcome: partial