Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-01 00:00:00

Позивачка [PERSON] звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом, де просить визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] об`єкт нерухомого майна, а саме: квартиру, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею: 44.2 кв.м., житловою площею: 27,1 кв.м., складається з 2-х житлових кімнат: 1-а кімната 16,2 кв.м, 2-а кімната пл. 10,9 кв.м, кухня пл. 5,8 кв. м, ванна кімната пл. 2,7 кв.м, коридор пл 6,5 кв.м, вбудована шафа пл. 2,1 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 488594112107. Одночасно позивачка просить здійснити поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] у наступний спосіб: - визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на 1/2 частку квартири, загальною площею: 44.2 кв.м., житловою площею: 27,1 кв.м., складається з 2-х житлових кімнат: 1-а кімната 16,2 кв.м, 2-а кімната пл. 10,9 кв.м, кухня пл. 5,8 кв. м, ванна кімната пл. 2,7 кв.м, коридор пл 6,5 кв.м, вбудована шафа пл. 2,1 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 488594112107; - визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП [NUMBER] , право власності на 1/2 частку квартири, загальною площею: 44.2 кв.м., житловою площею: 27,1 кв.м., складається з 2-х житлових кімнат: 1-а кімната 16,2 кв.м, 2-а кімната пл. 10,9 кв.м, кухня пл. 5,8 кв. м, ванна кімната пл. 2,7 кв.м, коридор пл 6,5 кв.м, вбудована шафа пл. 2,1 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 488594112107. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що з 06 вересня 2002 року вона та відповідач перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2023 року. За період перебування у шлюбі за спільні кошти ними було придбано квартира, об`єкт житлової нерухомості, загальною площею: 44.2 кв.м., житловою площею: 27,1 кв.м. Опис: Квартира складається з 2-х житлових кімнат: 1-а кімната 16,2 кв.м, 2-а кімната пл. 10,9 кв.м, кухня пл. 5,8 кв. м, ванна кімната пл. 2,7 кв.м, коридор пл 6,5 кв.м, вбудована шафа пл. 2,1 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (далі Квартира). Договір купівлі-продажу Квартири був укладений з відповідачем та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за [PERSON] зареєстровано право власності на спірне майно. У той же час, позивачка наголошує на тому, що спірна Квартира, набута подружжям за час шлюбу, а тому належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, у відповідності до норм ст. 60 СК України та положень глави 8 цього Кодексу, та є об`єктом права спільної сумісної власності і належить позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності. Оскільки добровільно вирішити питання поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності, відповідач відмовляється, позивачка змушена звернутися до суду із позовом про поділ майна. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 29 березня 2024 року по справі відкрито провадження та визначено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. 16 квітня 2024 року відповідачем [PERSON] подано відзив на позовну заяву із своїми запереченнями на позовну заяву. Зокрема, відповідач наголошував на тому, що спірна квартира була ним придбана за особисті кошти на суму 65300,00 грн. 29 квітня 2024 року позивачка [PERSON] подала відповідь на відзив в якому наголошувала на тому, що відповідачем не надано жодних доказів придбання спірної квартири за власні кошти. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 29 березня 2024 року підготовче провадження по справі закрито та призначено судовий розгляд по суті. Сторони по справі, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з`явилися. Повноважний представник позивачки [PERSON] адвокат Черниш Т.І., подала заяву про розгляд справи без участі позивачки та підтримання позовних вимог. Відповідач [PERSON] подав заяву про розгляд справи без його участі, визнання позовних вимог у повному обсязі та відсутності заперечень проти їх задоволення. Суд, з`ясувавши обставини справи, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази встановив наступне. Із матеріалів справи вбачається, що сторони по справі 06 вересня 2002 зареєстрували шлюб (а.с. 8), який розірваний рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 09 листопада 2023 року, яке набрало законної сили 12 грудня 2023 року (а.с. 15-16). Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 356835720 від 04.12.2015 року, 29.10.2014 року на підставі Договору купівлі-продажу, серія та номер: 1703, виданого 29.10.2014 року державним нотаріусом Жовтоводської державної нотаріальної контори Морозюком В.О., за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру, об`єкт житлової нерухомості, загальна площа: 44.2 кв.м., житлова площа: 27,1 кв.м. Опис: Квартира складається з 2-х житлових кімнат: 1-а кімната 16,2 кв.м, 2-а кімната пл. 10,9 кв.м, кухня пл. 5,8 кв.м, ванна кімната пл. 2,7 кв.м, коридор пл 6,5 кв.м, вбудована шафа пл. 2,1 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 488594112107 Отже, судом встановлено, що спірний квартира була придбана відповідачем [PERSON] у період перебування у зареєстрованому шлюбі із позивачкою [PERSON] . Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку із набуттям сторонами під час перебування у шлюбі спільного майна, неможливістю поділу такого в позасудовому порядку, а також не визнання відповідачем права спільної сумісної власності на спірну квартиру. Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Саме суди є останньою правовою інстанцією в державі, в якій кожен громадянин за необхідності шукає захисту своїх прав, свобод та інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 368 ЦК України). Відповідно до положень ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь - яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 ЦК України). При цьому, тлумачення ст. 61 СК України свідчить про те, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті (постанова Верховного Суду від15.03.2024, справа № 161/6100/22, провадження № 61-311св24). Згідно зі ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018, справа № 372/504/17-ц (провадження № 14-325цс18) та постанові Верховного Суду від 20.03.2024, справа № 569/4484/22 (провадження № 61-11369св23). Отже, на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведення. Презумпцію спільності майна подружжя спростовує той із подружжя, який заперечує, що майно набуте у період шлюбу, є спільним сумісним майном. Оскільки сторона відповідача заперечує, що спірна квартира є спільною сумісної власності подружжя, тому спростування презумпції спільності майна подружжя покладено саме на відповідача. Відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч. 5 ст. 81 ЦПК України). Згідно із ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Всупереч зазначеного, відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірна квартира була придбана ним за власні кошти. Оскільки відповідачем не надано належних доказів, які б достовірно підтверджували те, що спірна квартира придбана ним у період шлюбу за особисті кошти, в силу норми ч. 6 ст. 81 ЦПК України, згідно із якою, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, в даній справі діє загальне правило про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи викладене, оскільки судом встановлено, що спірна квартира придбана під час шлюбу сторін, є спільною сумісною власністю подружжя, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Одночасно, приходячи до висновку про задоволення позовних вимог, суд також враховує визнання позовних вимог в повному обсязі з боку відповідача [PERSON] , про що останній особисто зазначив у поданій до суду заяві. Враховуючи положення статті 141 ЦПК України, сплачена позивачкою сума судового збору у розмірі 1211,20 гривень підлягає стягненню із відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved