Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-09 00:00:00

16 серпня 2024 року позивач [PERSON] через свого представника Волкова І.І. звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. У позові зазначила, що з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано згідно з рішенням Саратського районного суду Одеської області від 19 грудня 2017 року. Від шлюбу сторони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом із позивачем за адресою: [ADDRESS] , яка самостійно утримує та виховує доньку. З народження дитини відповідач покинув сім`ю та протягом восьми років не проживає за місцем реєстрації, місце його перебування невідоме. Останній не бере участі у вихованні дитини, на навідує доньку, не цікавиться її здоров`ям, успіхами у навчанні, морально та матеріально не підтримує дитину. Враховуючи, що відповідач ухиляється від виховання та матеріального утримання малолітньої доньки, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, просить суд позбавити відповідача батьківських прав. Згідно з протоколом про автоматизований розподіл судової справи між суддями від 16 серпня 2024 року справу передано у провадження судді Миргород В.С. Ухвалою суду від 26 серпня 2024 року відкрито провадження у справі та розпочато підготовче провадження; відповідачу роз`яснено право на подання відзиву на позовну заяву. У підготовче засідання учасники справи не з`явилися, будучи повідомленими завчасно та належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Позивач про причини неявки суд не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи не подала. Від представника позивача надійшла заява про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив про їх задоволення. Відповідач подав суду письмову заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги визнав повністю, зазначив, що дійсно не приймав участі у вихованні доньки, не цікавився її життям та здоров`ям. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області також у своїй заяві просила справу слухати у її відсутність, проти задоволення позовних вимог заперечень не мала. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до ч.3 ст.211, ч.1 ст.223 ЦПК України суд визнав за можливе проводити розгляд справи без участі сторони, повідомленої про дату, місце та час розгляду справи, на підставі наявних у справі доказів. Положенням ч.4 ст.200 ЦПК України передбачено, що ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього кодексу. Згідно частин 1, 2, 4 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. До ухвалення судового рішення, у зв`язку з визнанням позову відповідачем, суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Застосовуючи вказану норму процесуального права, суд враховує роз`яснення, викладені Пленумом Верховного Суду України у Постанові від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», за якими, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно Закону, за відсутності будь-якого застереження, факт визнаний сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, вважається встановленим. Тобто, визнання позову відповідачем, згідно зі ст.82 ЦПК України, є обов`язковим для суду, оскільки обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню. Відповідачем до суду було направлено письмову заяву про визнання позовних вимог у повному обсязі та розгляд справи за його відсутності. Суд приймає до уваги таку заяву відповідача, не вбачає підстав вважати, що визнання відповідачем позову є не добровільним чи умовним, суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється, згідно з ч.2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків. Позов про позбавлення батьківських прав позивачем обґрунтовується на підставі п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України. Відповідно до вказаної норми права мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Судом встановлено, що сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі з 29 вересня 2015 року, який розірвано згідно з рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 19 грудня 2017 року; прізвище дружини після реєстрації шлюбу відновлено на « [PERSON] ». На підтвердження зміни прізвища з « [PERSON] » на « [PERSON] » позивачем надано копію свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 08 вересня 2023 року на підставі актового запису № 1109, вчиненого Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). Позивач та відповідач є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується записами даних про батьків у свідоцтві про народження дитини серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Саратського районного управління юстиції в Одеській області 15 грудня 2015 року за актовим записом № 449. Дитина [PERSON] зареєстрована та проживає разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , про що свідчить копія Витягу з Реєстру територіальної громади, виданого Саратською селищною радою Білгород-Дністровського району Одеської області 13 листопада 2023 року, а також довідка Михайлівського старостинського округу Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області від 01 січня 2024 року №1, згідно з якою до складу сім`ї позивача входять: донька [PERSON] , [INFO] ; матір [PERSON] , [INFO] ; батько [PERSON] , [INFO] ; чоловік [PERSON] , [INFO] . Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов сім`ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , проведеного 25 січня 2024 року у складі комісії: головного спеціаліста ССД [PERSON]; фахівця КУ «Саратський ЦНАП» [PERSON]; старости Михайлівського старостинського округу [PERSON], будинок має площу 100 кв.м, шість житлових кімнати, один санвузол, одну кухню, комору, веранду, господарські будівлі, опалення парове; будинок відповідає санітарним нормам; дитина має власну кімнату, яка мебльована всіма необхідними меблями, місце для навчання, письмове приладдя та навчальні посібники, місце для власних речей. Сім`я дуже позитивна, всі її члени піклуються про [PERSON] . У будинку чисто, світло. Дівчинка навчається у музичній школі по класу «фортепіано», у зв`язку з чим їй купили синтезатор. За висновками комісії умови для виховання та розвитку дитини створені у повному обсязі. Матір дитини - позивач у справі [PERSON] працює на посаді бухгалтера у ПП «ТІМУРАГРО з 03 квітня 2021 року по теперішній час. За місцем проживання позивач характеризується позитивно, зарекомендувала себе як доброзичлива, привітна, врівноважена людина, з усіма підтримує добрі взаємини; скарг та нарікань на неї не надходило. До адміністративної та кримінальної відповідальності не притягувалася. Розбіжностей, суперечок з представниками влади не мала. Про вказане свідчить характеристика, надана старостою Михайлівського старостинського округу Білгород-Дністровського району Одеської області [PERSON] 01 січня 2024 року № 3. Батько дитини - відповідач у справі [PERSON] , [INFO] , згідно з довідками Михайлівського старостинського округу Білгород-Дністровського району Одеської області від 01 січня 2024 року № № 2,4, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але не проживає протягом восьми років; до складу його сім`ї входять: батько [PERSON] , [INFO] ; матір [PERSON] , [INFO] ; сестра [PERSON] , [INFO] . [PERSON] (мешканка с. Михайлівка Білгород-Дністровського району та сусідка позивача) у своїй заяві від 29 грудня 2023 року підтвердила, що не бачила [PERSON] жодного разу за вісім років біля двору, де проживає дитина разом із матір`ю, з чого може судити, що з дитиною останній не підтримує зв`язок. Вихованням дитини займається матір та їх сім`я. У висновку органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Саратської селищної ради Білгород-Дністровського району Одеської області (рішення виконавчого комітету № 783 від 01 лютого 2024 року) визнано за доцільне позбавлення відповідача [PERSON] , [INFO] , батьківських прав тільки відносно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з протоколу бесіди з дитиною [PERSON] від 25 січня 2024 року, [PERSON] має гарні стосунки з матір`ю та вітчимом, якого вважає своїм батьком, біологічного батька [PERSON] навіть не знає, останній не телефонує їй, не спілкується з нею, не вітає з Днем народження, тобто, зовсім не приділяє уваги та не цікавиться її життям. 22 січня 2024 року [PERSON] на ім`я начальника ООП Саратської селищної ради подано особисто підписану ним заяву про те, що він повідомлений про позбавлення його батьківських прав щодо доньки [PERSON] , [INFO] , та погоджується з цим. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У відповідності до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пленум Верховного суду України в пунктах 15 та 18 постанови №3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Кожен із зазначених факторів мав місце по відношенню до дитини відповідача. Він самоусунувся від виховання та утримання доньки, не піклувався про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, свідомо нехтував своїми батьківськими обов`язками. Відповідач визнав зазначені обставини, виконувати батьківські обов`язки у подальшому бажання не має. Така поведінка батька є винною по відношенню до дитини. В матеріалах справи відсутні докази належного виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини. З огляду на наведені обставини, суд визнає його поведінку ухилянням від виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини, що згідно з п. 2 ч.1 ст. 164 СК України, є підставою для позбавлення його батьківських прав. Отже, оцінивши в сукупності надані докази по справі, висновок Органу опіки та піклування, суд вважає, що є правові підстави для позбавлення відповідача батьківських прав тільки відносно дитини, тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved