Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-29 00:00:00

18.03.2024 позивач Акціонерне товариство «Ідея Банк» звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором, в якій просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором в розмірі 166976, 33 грн, а також понесені витрати по справі сплачений судовий збір в розмірі 3028 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 23.04.2021 між ним та відповідачем був укладений кредитний договір, згідно якого відповідач отримав кредит шляхом встановлення відновлюваної кредитної лінії по відкритому поточному рахунку № [NUMBER] , максимальний ліміт який був доступний відповідачу на момент укладання угоди становив 75 000 грн. Відповідач не повернув отриманий кредит в встановлений договором термін та не сплатив нараховані відсотки та комісію, а також інші платежі за кредитним договором. Останній платіж відповідачем було здійснено 31.05.2022, борг відповідача за кредитним договором станом на 30.01.2024 становить 166 976, 33 грн. Згідно протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 21.03.2024 зазначена справа передана в провадження судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Кудрявцевої Т.О. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 25.03.2024 відкрито провадження у справі, розгляд призначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу надсилалась копія ухвали про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками до неї, однак ним не вчинено дій із отримання поштової кореспонденції. Відповідно до вимог ст. 190, 272 ЦПК України, відповідач є таким, що належним чином повідомлений про розгляд цієї цивільної справи та про свої процесуальні права та обов`язки, однак правом на подання відзиву, будь-якої письмової заяви або клопотання не скористався. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позову, з таких підстав. Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 23.04.2021 між позивачем Акціонерним товариством «Ідея Банк» та відповідачем [PERSON] був укладений кредитний договір, згідно якого відповідач отримав кредит шляхом встановлення відновлюваної кредитної лінії по відкритому поточному рахунку № [NUMBER] , максимальний ліміт який був доступний відповідачу на момент укладання угоди становив 75 000 грн., що підтверджується копією угоди про відкриття кредитної лінії про обслуговування кредитної картки № [NUMBER] . Відповідно до вказаного договору процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 58,8 % різних (4,9 % в місяць) по операціях видачі готівки; 34,8% річних (2,9 % в місяць) по торгових операціях. Вбачається, що відповідач не повернув отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатив нараховані відсотки та комісію, а також інші платежі за кредитним договором, що підтверджується копією виписки по рахунку № [NUMBER] та копією довідки розрахунку заборгованості станом на 30.01.2024. Відповідач свої зобов`язання щодо повернення коштів по кредитному договору перестав виконувати з 31.05.2022. Позивачем на адресу відповідача було відправлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань від 04.12.2023 року, що підтверджується копією вимоги про усунення порушення кредитних зобов`язань від 04.12.2023 та доказами її відправлення відповідачу Встановлено, що після отримання вимоги про усунення кредитних зобов`язань відповідач не здійснив жодного платежу за укладеним з позивачем кредитним договором, у зв`язку з чим має непогашену заборгованість перед АТ «Ідея Банк» за укладеним кредитним договорам в загальному розмірі 166 976, 33 грн., що складається з основного боргу 79\~465,88 грн., простроченого боргу 13\~637,53 грн., прострочених процентів 73\~872,92 грн., що підтверджується довідкоюрозрахунком заборгованості [PERSON] від 30.01.2024 за кредитним договором № С-403-011770-21-980 від 23.04.2021. Відповідно до наданого позивачем розрахунку встановлено, що станом на день подання позову борг відповідача за кредитним договором становить 166 976, 33 грн. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок у розмірі 75\~000 грн., користувався кредитними коштами та періодично погашав заборгованість (хоча і не у повному обсязі), що підтверджується наданим банком розрахунком заборгованості. Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно з частинами першою та третьою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Відповідно до\~наданого позивачем\~до суду\~розрахунку,\~станом на\~30.01.2024\~за відповідачем\~утворилася заборгованість\~за наданим\~кредитом у\~сумі 166\~976,\~33\~коп. Надані позивачем розрахунки кредитної заборгованості відповідачем не спростовані, своїх розрахунків відповідач не надав, що є його процесуальним обов`язком. З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи слідує наступне. Позивач - Акціонерне товариство «Ідея Банк» уклав з [PERSON] кредитний договір та надав йому у тимчасове користування грошові кошти на умовах їх повернення, по мірі витрачання зі сплатою відсотків. Позичальник умови договору належним чином не виконує, оскільки кредитні кошти витратив, після чого їх кредитору не повернув. Внаслідок цього, право позивача на повернення його власності - кредитних коштів порушено, а тому підлягає судовому захисту. Позивач має право вимагати стягнення заборгованості з [PERSON] і реалізував це право, звернувшись до суду та надав розрахунок заборгованості, який суд приймає як належний та допустимий доказ. З цих підстав позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно з вимогами ч ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 3028,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved