Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-03 00:00:00

07 серпня 2024 року [PERSON] звернувся з позовом до Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Позивач просить: -визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 362 від 15 січня 2016 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, згідно якого на користь відповідача стягнуто заборгованість за кредитним договором № DNQ0AN02000092 від 28 січня 2008 року, -скасувати арешт, накладений на все майно постановою державного виконавця ВП № 50782267 від 20 січня 2016 року з реєстраційним номером обтяження 14552116 та скасувати арешт, накладений постановою державного виконавця ВП № 57235236 від 19 вересня 2018 року. Позивач посилається на те, що заборгованість за кредитним договором не є безспірною, він не отримував документів виконавчого провадження, про вчинення виконавчого напису дізнався випадково. В межах виконавчого провадження з примусового виконання зазначеного виконавчого напису накладено арешт на майно позивача, що порушує його право користуватися та розпоряджатися своїм майном. Ухвалою від 15 серпня 2024 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Встановлено відповідачу строк для подання відзиву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали про відкриття провадження у справі. Відповідачем отримано копію ухвали про відкриття провадження у справі та позовної заяви з додатками 03 вересня 2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Відзиву на позов у встановлений судом строк не подано. З матеріалів справи видно, що на примусовому виконанні у Павлоградському відділі державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) перебував виконавчий напис № 362 від 15 січня 2016 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною, згідно якого з боржника [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором № DNQ0AN02000092 від 28 січня 2008 року у загальному розмірі 1\~373\~259 грн 58 коп (виконавче провадження № 57235236). В межах цього виконавчого провадження державним виконавцем винесена постанова від 19 вересня 2018 року про арешт майна боржника [PERSON] . В подальшому постановою державного виконавця від 27 січня 2020 року виконавчий документ повернуто стягувачу у зв`язку з відсутністю у боржника майна та коштів, на які можливо звернути стягнення. (а.с.6-7) Також за інформацією Автоматизованої системи виконавчого провадження Павлоградським відділом державної виконавчої служби у Павлоградському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) здійснювалося виконавче провадження № 50782267 з примусового виконання виконавчого напису № 362 від 15 січня 2016 року, вчиненого приватним нотаріусом Бондар І.М. , про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» суми 1\~373\~259 грн 58 коп. 17 червня 2016 року виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі пункту 2 статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», чинного на момент прийняття рішення. (а.с.8) У позовній заяві [PERSON] зазначає, що про вчинення виконавчого напису та накладення арешту на своє майно він дізнався випадково, вже після відкриття виконавчого провадження. Заборгованість за кредитним договором не є безспірною, крім того рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26 січня 2011 року у справі 2-3862/2011 достроково стягнуто заборгованість за кредитно-заставним договором № DNQ0AN02000092 від 28 січня 2008 року шляхом звернення стягнення на предмет застави. За змістом позовної заяви [PERSON] не отримував письмового повідомлення від стягувача про наявність заборгованості. Як передбачено статтями 87, 88 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. \~ \~ \~ Нотаріус\~вчиняє виконавчі\~написи,\~якщо подані\~документи підтверджують\~безспірність заборгованості\~або іншої\~відповідальності боржника\~перед стягувачем\~та за\~умови,\~що з\~дня виникнення\~права вимоги\~минуло не\~більше трьох\~років. Відповідно до висновку Верховного Суду у справі № 750/3781/20 (постанова від 19 березня 2021 року), для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі і установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року в справі № 357/12818/17. Матеріали справи не містять відомостей про отримання позивачем відповідного повідомлення. Тобто відповідачем не спростоване твердження позивача про те, що він не отримував від кредитора письмової вимоги про усунення порушень. У нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: - перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; - другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Подібні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 201/4198/17, від 27 серпня 2020 року у справі № 554/6777/17. Тому позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є обґрунтованими і підлягають задоволенню. В межах виконавчих проваджень № 50782267 та № 57235236 з примусового виконання оспорюваного виконавчого напису державною виконавчою службою накладався арешт на все майно боржника [PERSON] . Виконавчий документ був двічі повернутий стягувачу у зв`язку з відсутністю у боржника майна на коштів, на які можливо звернути стягнення (пункт 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження»). Як визначено частиною 4 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо після повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених частиною першою \~статті 37 цього Закону, встановлено, що виконавчий документ не підлягає виконанню, арешти з майна боржника знімаються, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті під час примусового виконання рішення заходи, про що виконавець виносить постанову, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, виконавець вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. Згідно наведених положень закону рішення суду про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, є підставою для зняття арешту з майна боржника та виключення відповідних відомостей з Єдиного реєстру боржників, про що виконавець виносить постанову. Оскільки вирішення питання про зняття арешту з майна боржника належить до компетенції виконавця, позовні вимоги про скасування арешту, накладеного на майно позивача в межах виконавчих проваджень, не підлягають задоволенню. Як передбачено частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Станом на день звернення позивача до суду мінімальний розмір судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру фізичною особою складав 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу 1211 грн 20 коп. Позивач звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду згідно з частиною 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», позовні вимоги немайнового характеру підлягають частковому задоволенню, тому судовий збір на користь держави підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: partial