Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. В обґрунтуванні\~заявлених вимог\~посилалася на\~те,\~що [PERSON] \~01.03.2024\~року \~звернулася до\~начальника відділу\~№1\~у м.\~Дніпро Головного\~управління Державної\~міграційної служби\~у Дніпропетровській\~області із\~заявою про\~оформлення паспорта\~громадянина України\~у зв`язку\~з тим,\~що вона\~мала паспорт\~СРСР,\~який був\~нею втрачений,\~а паспорт\~громадянина України\~вона не\~отримувала. Зазначений паспорт разка СРСР заявниця отримувала у Центрально-Міському відділі паспортного столу м. Кривий Ріг у 1988 році. Однак, листом Відділу №1 у м. Дніпро Головного управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області від 12.03.2024 за №1210-448/1210-24, заявниці було відмовлено у видачі паспорта, та рекомендовано звернутися до суду для встановлення належності до громадянства України, тобто встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року або факт її проживання в Україні станом на 24.08.1991 року. [PERSON] , [INFO] , народилася у м. Кривий Ріг та до 1990 року проживала разом зі своїми батьками і була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Із вересня 1990 року по травень 1992 року [PERSON] проживала в кімнаті у гуртожитку біля місця своєї роботи за адресою: [ADDRESS] , однак, документи щодо реєстрації та місця проживання у гуртожитку до міського архіву м. Кривий Ріг не передані. Вже з 1992 року заявниця проживала за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до архівної довідки №12/25-02/245 від 15.04.2024 року, [PERSON] працювала у ВРП тресту «Кривбасшахтобуд» у період з 01.05.1989 року (наказ №83/к від 28.04.1989 року) по 06.10.1993 рік (наказ №200-к від 18.10.1993 року). У зв`язку з тим, що встановлення факту постійного проживання на території України необхідно для отримання паспорта громадянина України, а вирішити це питання в інший спосіб неможливо, виникла необхідність звернутись до суду з відповідною заявою. Посилаючись на вказані обставини, заявниця просила суд встановити факт постійного проживання [PERSON] на території України станом на 24 серпня 1991 року. У судовому засіданні заявник [PERSON] заяву підтримала та просила задовольнити, додатково пояснила, що вона все своє життя проживає на території України. Змінила своє прізвище після реєстрації шлюбу 30.09.1988 року. Два роки проживала разом зі своїм чоловіком у гуртожитку, однак він був зареєстрований за місцем проживання своєї матері. З 1981 року по 1983 року заявниця навчалася, а з 1989 року по 1993 рік працювала, однак, усі свої документи передала знайомій на зберігання. Після її смерті усі документи заявниці зникли та не були їй передані. Доказом того, що заявниця працювала, є архівна довідка. Представник заінтересованої особи заінтересованої особи Головне управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області Стахова О.В. просила ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів та відповідно до вимог діючого законодавства. Суд, заслухавши пояснення заявника, уповноваженого представника заінтересованої особи, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку, вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO] у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим повторно 28.04.2021 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Дніпровському, Солонянському районах Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), актовий запис №640. Батьком дитини записаний [PERSON] , матір`ю [PERSON] (а.с.4). Відповідно до листа представника Виконавчого комітету Криворізької міської ради №12/7/5289 від 16.08.2023 року, згідно з відомостями, що містяться в архівній картотеці (а.с.6), місце проживання [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано за адресами: - [ADDRESS] , разом із батьком з 13.07.1975 року, по досягненню віку з 14.09.1980 року по 07.09.1990 року; - [ADDRESS] , з 22.05.1992 року по 30.07.1996 року. Відповідно до інформації з Витягу із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00030557075 від 28.04.2021 року, 16.06.1984 року [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] , її прізвище змінено на « [PERSON] ». Шлюб було розірвано 03.12.1987 року, актовий запис №494 (а.с.11). Згідно з інформацією із Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00030556114 від 28.04.2021 року, 30.09.1988 року [PERSON] уклала шлюб із [PERSON] , її прізвище змінено на « [PERSON] ». Шлюб було розірвано 23.06.1997 року, актовий запис №216 (а.с.10). Відповідно до архівної довідки №12/25-02/245 від 15.04.2024 року, [PERSON] працювала у ВРП тресту «Кривбасшахтобуд» у період із 01.05.1989 року (наказ №83/к від 28.04.1989 року) по 06.10.1993 рік (наказ №200-к від 18.10.1993 року) (а.с.8-9). Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 та п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно з ч. 2 ст. 315ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб визначається Законом України «Про громадянство України». Відповідно до ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України. Відповідно до п. 124 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, особам, які мають у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, замість паспортів громадян колишнього СРСР видаються залежно від місця проживання паспорти громадянина України або паспорти громадянина України для виїзду за кордон. Відповідно до п. 8, 9 Порядку, для встановлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3Законуособа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та проте, що за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року. Відповідно до п. 44 Порядку, у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Отже, звертаючись із цією заявою до суду заявниця просила встановити факт її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Встановлення цього факту необхідне [PERSON] для встановлення її належності до громадянства України та отримання паспорта громадянина України. Доказами, які свідчать про постійне проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, є письмові докази, досліджені у судовому засіданні, а також пояснення заявниці у судовому засіданні. Аналізуючи досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, судом встановлено, що [PERSON] постійно проживала на території України станом на 24 серпня 1991 року. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що обставини, викладені заявницею в обґрунтування своїх вимог, є доведеними, підтвердженими належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим заява [PERSON] про встановлення факту постійного проживання на території України, підлягає задоволенню. Відповідно до ч.7 ст.294 ЦПК України при ухвалені судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved