Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] з 1/4 частини заробітку, але не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на 1/7 частини заробітку щомісяця, але не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Також просив припинити стягнення з [PERSON] аліментів на підставі судового наказу Тульчинського районного суду у справі № 148/81/21 від 1.02.2021. Позовні вимоги мотивовані тим, що Судовим наказом Тульчинського районного суду, Вінницької області від 01 лютого 2021 року по цивільній справі №148/81/21 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , аліментів для утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , 2011 року народження у розмірі 1/4 частини заробітку(доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. У відповідності до довідки-розрахунку заборгованості з аліментів наданої державним виконавцем Тульчинського районного відділу державної виконавчої служби у Тульчинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), позивач має заборгованість за аліментами станом на 1.07.2024 року у розмірі 111264,00 грн. З моменту прийняття судового наказу про стягнення аліментів істотно змінився його матеріальний стан, на даний час він не працює та не має будь-яких доходів. Не має можливості влаштуватись на нову роботу за своєю спеціальністю із заробітком необхідним та достатнім для утримання не лише себе але й своєї доньки. Стан його здоров`я не дозволяє виконувати різного роду роботи пов`язані з фізичними навантаженнями. Також зросли ціни на різного роду товарів першої необхідності, значно зросла вартість комунальних послуг що ставить його у важке матеріальне становище. Крім того, має на утриманні неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] від спільного проживання в шлюбі з громадянкою [PERSON] . На утримання сина також сплачує частково аліменти, при визначеному розмірі 3076 грн, щомісячно, але враховуючи вищезазначені обставини по сплаті аліментів на сина, також має заборгованість в сумі 61445 грн. А тому з урахуванням в сукупності вказаних обставин, вважає, що є всі підстави для зміни (зменшення) розміру стягуваних аліментів. Представник позивача, адвокат Зубар В.В. у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги просив задовольнити їх у судовому порядку, додатково пояснив, що в провадженні іншого судді знаходиться ідентична справа щодо зменшення аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] . Щодо розгляду справи у відсутності позивача [PERSON] не заперечував, оскільки він як представник позивача наділений всіма повноваженнями. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про день та час слухання справи повідомлений своєчасно та належним чином. Клопотань про відкладення слухання справи суду не надав. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечувала, щодо задоволення позовних вимог. Представник відповідача, адвокат Кравець В.А. у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, посилаючись на те, що підстави для зменшення розміру аліментів за рішенням суду є лише зміна матеріального або сімейного стану, погіршення здоров`я платника аліментів. Однак, жодних змін матеріального або сімейного стану у позивача не відбулося, відповідних доказів останній не надав. Тому, враховуючи, що матеріальний стан позивача навпаки покращився, оскільки останній згідно довідки-розрахунку заборгованості з аліментів наданої державним виконавцем за травень-червень місяці 2024 року сплатив аліменти у розмірі\~ 12304,00 грн., враховуючи, що з лютого 2021 року взагалі не сплачував аліментів, у зв`язку з чим представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову. Також просила не приймати до уваги докази надані представником позивача відповідно до клопотання останнього від 27.09.2024 року, оскільки представник позивача не обґрунтував неможливість їх подання у встановлений законом строк, разом з позовом, як того вимагає ЦПК України, а також враховуючи, що ні відповідач ні її представник долучені до клопотання докази не отримали та не ознайомилися з ними. Вислухавши учасників провадження, дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню за таких підстав. Судом встановлено, що Судовим наказом Тульчинського районного суду, Вінницької області від 01 лютого 2021 року у справі №148/81/21, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] , аліментів для утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , 2011 року народження у розмірі 1/4 частини заробітку(доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.(а.с. 9-10) Згідно частини другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Відповідно до ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Зі змісту наведених норм вбачається, що для вирішення питання про зменшення в даному випадку розміру аліментів, визначених за Судовим наказом від 01.02.2021 року, позивачу необхідно довести, що після ухвалення рішення і до звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, тобто станом на серпень 2024 року, у нього змінився матеріальний, сімейний стан чи стан здоров`я в бік погіршення, що об`єктивно впливає на можливість матеріального утримання неповнолітньої дитини. Позивач зазначав, що на час звернення із позовом він офіційно не працює, однак жодного доказу у підтвердження вказаної обставини, до позовної заяви та в ході розгляду справи представник позивача не надав. Довідка з Центру зайнятості про те, що [PERSON] не зареєстрований в Тульчинській філії Вінницького обласного центру зайнятості (а.с. 16), не свідчить про зміни матеріального стану позивача. Також представник позивача у судовому засіданні стверджував, що позивач сплачує аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину певного віку щомісяця, починаючи з 08.08.2009 року і до досягнення сином повноліття, про що суд зазначає, що вказана обставина, а саме наявність на утриманні іншої дитини, не є підставою для зменшення визначеного судом розміру аліментів у розумінні ст. 192 СК України, оскільки вона існувала на момент прийняття судом рішення (Судового наказу) про стягнення аліментів, а механізм зміни розміру аліментів, визначених раніше судовим рішенням, передбачений ст. 192 СК України, не може використовуватись з метою перегляду розміру аліментів лише у разі незгоди з рішенням суду. Разом з тим, суд звертає увагу позивача, що стягненні аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину певного віку є мінімальною гарантією забезпечення права дитини на утримання її батьками. Так, статтею 161 ЦПК України визначено, що беззаперечною вимогою, за якою особа може звернутися із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини, за яким суд не розглядає обґрунтованості заявлених вимог по суті є стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті (п.4 ст.161 ЦПК України) та у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину певного віку (п.5 ст. ЦПК України). Таким чином, розмір стягуваних з позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , 23.02.2011 року за Судовим наказом від 01.02.2021року не є надмірним, є справедливим балансом між правом дитини на утримання та обов`язком батька щодо такого утримання. Разом з тим, за ст. 3 Закону України «Про охорону дитинства» - всі діти на території України, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я та народження дітей і їх батьків (чи осіб, які їх замінюють) або будь-яких інших обставин, мають рівні права і свободи, визначені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Наявність у дитини позивача [PERSON] , [INFO] , права на отримання аліментів на його утримання у розмірі 1/4 частини заробітку батька, не може бути перешкодою для отримання іншою дитиною позивача - [PERSON] , [INFO] , такого ж права - отримання аліментів на її утримання у розмірі 1/4 частини заробітку батька, виходячи з принципу справедливості та рівності прав дітей. Таким чином, позивач не довів факту погіршення його матеріального стану, рішення суду про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , прийняте після рішення суду про стягнення з позивача аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , а відтак обставини, які б свідчили про зміну сімейного стану відсутні. Тому, оскільки механізм зміни розміру аліментів, визначених раніше судовим рішенням, передбачений ст.192 СК України, не може використовуватись з метою перегляду розміру аліментів лише у разі незгоди з ним, суд у задоволенні позовних вимог відмовляє. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1ст. 57 ЦПК). Згідно ч. 2 ст. 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Згідно ч. 4 ст. 83 ЦПК України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Згідно ч. 8 ст. 83 ЦПК України, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Враховуючи, що ні позивачем, ні його представником, суду не надано переконливих доказів про наявність у них складнощів у отриманні відповідних доказів відповідно до клопотання від 27.09.2024 року, оскільки представник позивача у судовому засіданні не обґрунтував неможливість їх подання у встановлений законом строк, разом з позовом, як того вимагає ЦПК України, а також враховуючи, що ні відповідач ні її представник долучені до клопотання від 27.09.2024 року докази на час розгляду справи не отримали та не ознайомилися з ними, у зв`язку з чим суд не бере до уваги докази надані представником позивача відповідно до клопотання від 27.09.2024 року. Приймаючи до уваги, що позивач та його представник не довів підстави позову про зменшення розміру аліментів, визначених рішенням суду, будь-яких належних та допустимих доказів про погіршення матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я не надали суду, також не надав допустимих доказів поліпшення майнового стану відповідача з моменту стягнення аліментів на утримання дитини, у зв`язку з чим у позові слід відмовити.

Outcome: dismissed