Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-26 00:00:00

1. Описова частина. Короткий зміст позовних вимог. У квітні 2024 року [PERSON] (далі «Позивач») засобами поштового зв`язку звернулася до суду з даним позовом до [PERSON] (далі «Відповідач») про стягнення аліментів на утримання дитини та коштів на особисте утримання. В обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач посилається на такі обставини. Перебуваючи у цивільному шлюбі з [PERSON] . Позивач народила сина [PERSON] , [INFO] . Указане підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 14.06.2023 року Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №604. Спільне життя з відповідачем не склалося і вони припинили сімейні стосунки та проживають окремо один від одного. Позивач проживає з їх спільною дитиною [PERSON] , відповідач періодично добровільно надає матеріальну допомогу на утримання сина, але не несе інших витрат на лікування, оздоровлення та розвиток дитини, а також не несе витрати на її особисте утримання, оскільки вона перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною і немає можливості працювати. За таких умов, Позивач просила суд стягнути з Відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, аліменти на її утримання у частці від доходу відповідача до досягнення дитиною трирічного віку, а також стягнути додаткові витрати пов`язані з утриманням малолітньої дитини. Історія справи. Заяви та клопотання, позиції учасників справи. 20.05.2024 року ухвалою суду було відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 32). 19.06.2024 року до канцелярії суду\~ представником відповідача подано відзив на позовну заяву, у якому зазначили, що позовні вимоги відповідач визнає частково та просив стягнути з нього аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути аліменти на особисте утримання позивача в розмірі 1/20 частки від його заробітку до досягнення дитиною трирічного віку, в решті позовних вимог відмовити (а.с.36-40). 19.06.2024 року до канцелярії суду\~ позивач [PERSON] подала заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути аліменти на особисте утримання позивача в розмірі 1/6 частки від його заробітку до досягнення дитиною трирічного віку. Щодо стягнення додаткових витрат просила дану вимогу не розглядати (а.с.58). 16.07.2024 року на адресу суду засобами поштового зв`язку позивач направила відповідь на відзив в якій зазначила, що не погоджується із доводами відповідача, вважає їх необґрунтованими. Уточнену позовну заяву підтримує та просить задовольнити її у повному обсязі. 18.07.2024 року на адресу суду засобами електронного зв`язку представник відповідача направила заперечення на відповідь на відзив, в яких просила стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути аліменти на особисте утримання позивача в розмірі 1/20 частки від його заробітку до досягнення дитиною трирічного віку, в решті позовних вимог відмовити. 31.07.2024 року у судовому засіданні позивач [PERSON] подала клопотання про залишення позовної вимоги щодо стягнення додаткових витрат без розгляду, інші позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. 31.07.2024 року ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області позовну вимогу [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання малолітньої дитини\~ залишено без розгляду. 31.07.2024 року в судовому засіданні відповідно до ухвали суду занесеної до протоколу суду\~ було залучено до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача - [PERSON] . 10.09.2024 року до канцелярії суду засобами поштового зв`язку від позивача [PERSON] надійшло клопотання про долучення додаткових доказів (а.с. 134-143). 26.09.2024 року до канцелярії суду представником Відповідача адвокатом Проценко О.В. подано клопотання про\~ долучення додаткових доказів (а.с. 144-155). 26.09.2024 року у судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. 26.09.2024 року у судовому засіданні представник відповідача адвокат Проценко О.В. позовні вимоги визнала частково, просила врахувати відзив та поданні докази та просила стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути аліменти на особисте утримання позивача в розмірі 1/20 частки від його заробітку до досягнення дитиною трирічного віку. 26.09.2024 року третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 127), та довідкою про доставку повідомлення у додаток «Viber» (а.с.128). 2. Мотивувальна частина. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували між собою у цивільному шлюбі, від якого у них [INFO] народився син - [PERSON] . Указане підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 14.06.2023 року Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис №604 (а.с.10). Після припинення спільного проживання сторін, малолітній син [PERSON] залишився проживати разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Указані обставини сторонами не оспорювалися. Судом встановлено, що Відповідач\~ працює водієм-сапером в підрозділі АРЗ СП ГУ ДСНС України в Київській області та отримує стабільну заробітну плату, розмір якої за перше півріччя 2024 року зазначений у відповідній довідці (а.с. 145). Позивач не працює, здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку, перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення та отримує державну допомогу у розмірі 860,00 грн. щомісячно (а.с.87). Таким чином, Позивач потребує матеріальної допомоги батька дитини, адже вона не має можливості самостійно у повній мірі забезпечити сина усім необхідним та забезпечити себе. \~\~\~\~\~\~\~\~\~ 2.Мотивувальна частина. Вирішуючи дану справу суд керується наступними нормами процесуального та матеріального права України. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України). За правилами ч.ч.1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.\~ Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. У свою чергу, ст. 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналіз наведених норм процесуального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі №450/1686/17). Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права. Верховний Суд також неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. У частині третій статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 12 Кодексу. Відповідно до частин третьої-четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц. У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.183 СК України частка заробітку /доходу/ матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч. 2 ст. 84 СК України, дружина з якою проживає дитина має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Зі змісту ч. 4 цієї ж статті СК України вбачається, що право на утримання дружина з якою проживає дитина, має не залежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Висновки суду. У даній справі між батьками не досягнуто домовленості стосовно способу виконання обов`язку\~ утримувати дитину. Оскільки судом встановлено, що Відповідач не надає Позивачу достатньої грошової допомоги на утримання дитини, то необхідно стягнути з нього аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду 29.04.2024 р. і до її\~ повноліття. Враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище Відповідача, рівень доходів Позивача, а також інші обставини, що мають істотне значення, указаний розмір аліментів суд вважає таким, що є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Щодо позовних вимог про стягнення з Відповідача аліментів на особисте утримання Позивача до досягнення дитиною 3-х років в розмірі 1/6 частини від його заробітку (доходу) щомісячно суд зазначає наступне. Необхідною умовою утримання дружини, з якою проживає дитина, є можливість чоловіка надавати матеріальну допомогу. Відповідач працює і має таку можливість, ця вимога щодо стягнення коштів на утримання Позивача визнавалась ним у розмірі 1/20 частини його заробітку. При цьому, суд приходить до переконання про те, що необхідним буде стягнення на користь Позивача аліментів на її особисте утримання саме в розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) Відповідача, що буде у повній мірі відповідати принципу справедливості і розумності та враховуватиме як інтереси обох сторін. Окрім цього судом враховано, що загальний розмір аліментів, які стягуються з відповідача, із урахуванням даного рішення суду, не перевищує 50% від усіх видів його заробітку (доходу). З огляду на викладене, даючи оцінку зібраним доказам у справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених позивачем позовних вимог, з урахуванням обраного нею способу захисту права, на підставі наданих сторонами доказів. Розподіл судових витрат. Згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору позивач звільнена. На підставі ст.141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», судовий збір в розмірі 1211,20 гривень стягується з відповідача на користь держави. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved