Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-01 00:00:00

Сторони з 11 жовтня 2018 року до 19 квітня 2022 року перебували у шлюбі і мають спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами припинено, дитина проживає з позивачем, відповідач не виконує свої батьківські обов`язки з матеріального утримання дитини. Крім того, син сторін [PERSON] має діагноз: епілепсія, фокальні напади у зв?язку з чим позивач несе додаткові витрати на його регулярні періодичні обстеження та постійне лікування. Оскільки відповідач самоусунулася від матеріального утримання дитини, 09 серпня 2024 року позивач звернулася до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача аліменти на сина в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09 серпня 2024 року до досягнення дитиною повноліття. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання сина [PERSON] одноразово у сумі 6339 гривень та щомісячно 1500 гривень. Відповідно до відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 732977 від 09 серпня 2024 року (а.с. 30) відповідач має своїм зареєстрованим місцем проживання [ADDRESS] . Ухвалою від 12 серпня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду Мурованокуриловецьким районним судом та відкрито провадження у справі (а.с. 31). Цією ж ухвалою прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, а відповідачу встановлено строк в 15 днів з дня вручення ухвали для подання відзиву на позов чи для подання клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Ухвалу про відкриття провадження з копією позову та додатків до нього12 серпня 2024 року направлено відповідачу на зареєстровану адресу проживання, однак не було вручено адресату (а.с. 34). Ухвалою судді від 10 вересня 2024 року (а.с. 35)\~справу призначено до розгляду в судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в\~\~залі судових засідань Мурованокуриловецького районного суду на 09-ту годину 02 жовтня 2024 року. Копію даної ухвали, копію ухвали про відкриття провадження та судову повістку-повідомлення, направлено на зареєстровану адресу проживання відповідача, однак поштове відправлення повернулося без вручення, оскільки адресат відсутній за вказаною адресою (а.с. 42-43). Крім того, 10 вересня 2024 року на офіційному веб-сайті судової влади України було розміщено повідомлення про виклик [PERSON] до суду (а.с. 38). З врахуванням приписів п. 1 ч. 7 та п. 4 ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач є таким, що належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи. Відзив на позовну заяву відповідач не подав, в судове засідання не з`явився, не повідомив про причину неявки. Позивач подала до суду заяву (а.с. 39), в якій просила слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала і не заперечила проти винесення заочного рішення. За приписами ч. 1\~ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10. Враховуючи, що наразі наявні всі умови, передбачені ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, враховуючи право позивача, передбачене ч. 3\~ст. 211 ЦПК України,\~судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін з ухваленням заочного рішення. Розглянувши справу, суд прийшов до висновку, що позовна вимога підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного: Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення знайшло своє відображення в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2\~ст. 51 Конституції України), що закріплюється в сімейному законодавстві (ст. 180 СК України). Рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 17 березня 2022 року у справі № 139/80/22, яке набрало законної сили 19 квітня 2022 року, розірвано шлюб, який було укладено 11 жовтня 2008 року (а.с. 7-8). Від шлюбу сторони мають спільного малолітнього сина [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). Відповідно до\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Довідкою старости Снітківського старостинського округу № 01-18/155 від 31.07.2024 (а.с. 11) стверджується обставина, що дитина проживає із позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач таку обставину не спростував. Нормами\~Сімейного кодексу України\~передбачено обов`язок батьків утримувати своїх дітей з моменту їх народження до досягнення ними повноліття. Такий обов`язок є рівною мірою обов`язком як матері так і батька. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні, або чи припинено їх шлюб. Форма і спосіб утримання дітей визначається за домовленістю між батьками дитини (частини 1 і 2\~ст. 181 СК України). Як вбачається із позовної заяви, доданих до неї позивачем доказів, такої домовленості між сторонами не досягнуто, а тому позивач правомірно звернулася до суду за захистом своїх та сина права та інтересів. Відповідно до ч. 3\~ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Позивач заявила вимогу про стягнення аліментів у частці від заробітку, а тому ця її вимога підлягає до беззаперечного задоволення. Сімейне законодавство (ст. 182 СК України) зобов`язує суд при визначенні розміру аліментів враховувати стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних осіб, рухомого і нерухомого майна, а також інші обставини, що мають істотне значення. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує наступне: Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною\~постановою ВР № 789-XII від 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Позивач у позовній заяві вказала, що відповідач добровільно виділяти кошти на утримання дитини відмовляється. Сам відповідач таких тверджень не спростував. Відповідач є особою працездатного віку, відомостей про свою непрацездатність він суду не надав, не повідомив про наявність у нього на утриманні інших дітей чи непрацездатних батьків і т.п. Віповідно до довідок УПСЗН Могилів-Подільської РДА від 01 серпня 2024 року № 01-27/2-634 (а.с. 12) та № 01-27/2-635 (а.с. 13) наразі доходи позивача складаються лише із призначеної допомоги при народженні дитини [PERSON] , [INFO] . За таких обставин, враховуючи положення ч. 2\~ст. 182 СК України, де зафіксовано, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини і що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає, що розумним і таким, що відповідає інтересам обох сторін та їх малолітньому сину, буде визначення розміру аліментів як 1/4 частина від заробітку відповідача щомісячно, але не менше встановленого законодавством мінімуму. Одним із різновидів аліментних зобов`язань між батьками і дітьми є зобов`язання батьків брати участь у додаткових витратах на дитину. Відповідно до\~ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).\~\~Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.\~\~Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Наявність фактично\~понесених або\~передбачуваних додаткових\~витрат має\~довести особа,\~яка заявляє\~позовні вимоги\~про їх\~стягнення.Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які одержуються одним з батьків на утримання дитини (постанова Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 127/16614/15-ц ). У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. У постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662св18), від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858св18), від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458св19), від 08 грудня 2021 року у справі № 607/12170/20 (провадження № 61-17663св21) викладено правові висновки про те, що положення статті 185 СК України стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких надається у зазначеній статті. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними фактами (хворобами), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструмента, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав. Аналогічний висновок міститься в постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662св18), від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858св18), від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458св19). Звертаючись до\~суду з\~позовом,\~ [PERSON] \~просила стягнути\~із [PERSON] \~додаткові витрати\~на лікування\~їх спільного\~сина,\~якому виставлено\~діагноз G40.2\~«фокальна симптоматична\~епілепсія»(а.с. 14-16, 19). З наданих позивачем медичних документів слідує, що вона періодично з квітня 2024 року консультує та обстежує дитину в ТОВ «Скан Лайт», Центрі сучасної діагностики «Нейромед» та в ТОВ «Медичний центр «Альтамедика» (а.с. 14-23). У позовній заяві позивач стверджує, що на лікування сина [PERSON] нею за період з квітня цього року витрачено 12678 гривень. Такий розмір витрат доведено ксерокопіями платіжних документів на придбання ліків в аптеках, оплатою послуг в медичних та діагностичних закладах (а.с. 17, 20-26). Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 ст. 7 СК України, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. У пунктах 18, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року № 3 зазначено, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Виходячи з вищенаведених обставин про те, що з моменту припинення шлюбу між сторонами (квітень 2022 року) відповідач не приймає участі в утриманні сина, за відсутності доказів стосовно незадовільного стану здоров`я відповідача чи його обов`язку надавати утримання іншим непрацездатним особам, суд визначає разову участь відповідача у додаткових витратах на дитину в розмірі 6339 гривень, що складає половину від суми, яку довела перед судом позивач. Одночасно, поданими до суду доказами позивач не довела необхідність і потребу в лікуванні чи обстеженні малолітнього [PERSON] в майбутньому, не довела розмір щомісячних витрат на такі лікування чи обстеження в майбутньому. За таких обставин, суд вважає, що позивачу слід відмовити в задоволенні вимоги про стягнення додаткових витрат постійно наперед на дитину [PERSON] . Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1\~ст. 133 ЦПК України). Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1\~ст. 141 ЦПК України). Відповідно до п. 3 ч. 1\~ст. 5 Закону України "Про судовий збір"\~\~від сплати судового збору звільняються позивачі за позовами про стягнення аліментів. Частиною 6\~ст. 141 ЦПК України\~передбачено, що\~\~якщо\~\~сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Ставка судового збору за подання до суду фізичною особою\~\~позовної заяви майнового характеру встановлена\~\~у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 1 п. ч. 2\~ст. 4 Закону України «Про судовий збір»). Тобто, станом на день розгляду справи в суді (ч. 3\~ст. 3 ЦПК України), мінімальна ставка судового збору за позовами майнового характеру становить 1211 гривень 20 копійок.

Outcome: partial