Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-24 00:00:00

У січні 2023 року [PERSON] , в особі представника адвоката Радіновича В.І., звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів, посилаючись на те, що вона є повнолітньою дочкою відповідача, навчається у Херсонському державному аграрно-економічному університеті з денною формою навчання з 19.09.2022 за спеціальністю 192 «Будівництво та цивільна інженерія» факультету архітектури та будівництва, тому потребує додаткової матеріальної допомоги. Відповідач матеріальної допомоги на її утримання не надає, відповідач є працездатним, тому має змогу надавати кошти на утримання позивача. Заочним рішенням від 20.09.2023 позов задоволений у повному обсязі, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів щомісячно, починаючи з 25.01.2023 і до закінчення позивачем навчання, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років. Ухвалою суду від 29.03.2024 задоволено заяву відповідача [PERSON] про скасування заочного рішення суду від 20.09.2023, справу призначено до судового розгляду по суті в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач, не погоджуючись з позовними вимогами, надав суду відзив, в якому просить відмовити у задоволенні позову з тих підстав, що з 26.04.2022 він має статус внутрішньо переміщеної особи. Через збройну агресію рф проти України, він був змушений залишити місце проживання м. Гуляйполе Запорізької області та переїхати до м. Дніпра до своїх знайомих. Він також вивіз з м. Гуляйполе і своїх батьків, які на теперішній час проживають разом з ним та перебувають на його утриманні. Відповідач також зазначає, що позивач після окупації м. Херсон також проживала з ним у м. Дніпро, перебуваючи на його утриманні. Разом з цим, у зв`язку з вимушеним переміщенням, відповідач втратив постійну роботу, влаштуватися за фахом у м. Дніпро він поки що змоги не має. Він також не має грошових заощаджень, банківських вкладів тощо. Оскільки на даний час матеріальне становище [PERSON] є скрутним, стягнення аліментів в такому розмірі зробить його матеріальний стан ще скрутнішим. У своїх доводах він посилається на ст. 199 СК України та Постанову Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Від позивача [PERSON] відповідь на відзив не надходила, однак при ухваленні рішення в рамках даної справи вона просить врахувати її заперечення на заяву про перегляд заочного рішення. Вказані заперечення обґрунтовані тим, що відповідач та його батьки є внутрішньо переміщеними особами, а тому всі вони отримують виплати від держави в розмірі 2\~000,00 грн на кожного; батьки відповідача отримують пенсію в загальному розмірі 7\~000,00 грн (зі слів позивача); твердження відповідача про те, що більше, ніж за 2 роки війни він не зміг знайти роботу розцінюється як небажання відповідача офіційно працевлаштовуватись; відсутні належні та допустимі докази того, що батьки відповідача потребують сторонньої допомоги; після ухвалення судом рішення, відповідач телефонував до інституту, де навчається позивач та просив її відрахувати, адже він не має можливості сплачувати кошти за навчання; відповідач сплатив 4\~000,00 грн з 17\~000,00 грн, що необхідно було сплатити за навчання дочки, це була вся його участь у фінансуванні навчання позивача. Від позивача [PERSON] в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги, викладені у первісному позові, підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Від представника відповідача адвоката Присяжного В.А., надійшла заява про розгляд справи без його участі, заперечує щодо задоволення позову, при ухваленні рішення просить врахувати позицію, викладену у відзиві на позов. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, у їх сукупності, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] відповідач є батьком позивача [PERSON] (а.с. 8). Згідно з довідкою № 07/02-25/457 від 19.10.2022, [PERSON] є здобувачем вищої освіти першого рівня першого року денної форми навчання, освітньо-професійної програми «Будівництво та цивільна інженерія» зі спеціальності 192 Будівництво та цивільна інженерія факультету архітектури та будівництва Херсонського державного аграрно-економічного університету. Термін навчання в університеті з 19.09.2022 по 30.06.2026 (а.с. 9). Разом з цим, згідно довідки переселенця № 1204-7500604844 відповідач є внутрішньо переміщеною особою (а.с. 80). Відповідно до трудової книжки, відповідач офіційно не працевлаштований з квітня 2019 року (а.с. 81-84). Джерела доходів у нього відсутні, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків за період з І кварталу 2022 року по ІІІ квартал 2023 року (а.с. 85). Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 363987545 від 31.01.2024, відповідач не має у власності жодного майна (а.с. 86). На підтвердження того, що відповідач вивіз своїх батьків з м. Гуляйполе, які на теперішній час проживають разом з ним та перебувають на його утриманні, ним надані його довідка переселенця № 1204-7500604844, з якої вбачається фактичне місце його проживання: [ADDRESS] (а.с. 80), що збігається з адресами фактичного проживання його батьків [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с. 88-91). [PERSON] та [PERSON] є рідними батьками відповідача, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 87). Батьки позивача є пенсіонерами, що підтверджується копіями їх пенсійних посвідчень (а.с.\~92). Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Статтею 199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Тобто, за змістом вказаної норми вбачається, що надання батьком матеріальної допомоги на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, не є його абсолютним обов`язком, така допомога можлива лише за наявності у відповідача можливості надавати таку матеріальну допомогу. Згідно зі ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів суд, відповідно до ст. ст. 182, 183 СК України, враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; відсутність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 визначено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог позову, суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я тощо. Доводи позивача, викладені у запереченнях на заяву про перегляд заочного рішення, не мають документально доведеного підґрунтя, а виражаються лише у її суб`єктивних мисленнях. Відповідач же в свою чергу аргументовано заперечує проти вимог позивача, надав ряд доказів, що підтверджують його доводи, відповідно, і спростовують доводи позивача. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частинами 1, 2 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст. 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed