Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-26 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду із вказаною заявою в порядку окремого провадження, посилаючись на те, що він є батьком дитини [PERSON] , [INFO] . Матір`ю дитини є заінтересована особа [PERSON] . Документом, що підтверджує факт батьківства заявника є свідоцтво про народження серії [NUMBER] , що видане 18.05.2022 року виконавчим комітетом Богданівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області. Зазначає, що з матір`ю дитини, [PERSON] перебував у фактичних шлюбних відносинах від яких [INFO] народився син [PERSON] . В 2015 році шлюбні відносин припинилися, через різні погляди на життя, втрати почуття любові та поваги один до одного. З того часу і по теперішній час неповнолітній син [PERSON] , залишився проживати з заявником за адресою: [ADDRESS] та знаходиться на повному утриманні та забезпеченні [PERSON] .. За час, що минув після припинення шлюбних відносин, а саме на протязі 9 років мати [PERSON] ніякої участі у виханні своєї дитини не бере, належним вихованням дитини не займається, життям та здоров`ям не цікавиться, коштів на утримання сина не надає. Посилається на те, що встановлення даного факту має для нього юридичне значення, оскільки напряму впливає на його права й обов`язки та інтереси сина [PERSON] , який перебуває на його самостійному вихованні, при цьому зазначає, що у будь який час заявник може бути мобілізований і фактично неповнолітня дитина залишиться одна, без батьківського піклування, враховуючи, що матів [PERSON] перебуває за межами України. Заявник не має іншої можливості підтвердити факт самостійного виховання дитини, чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення даного юридичного факту. З огляду на наведене, просить суд ухвалити рішення, яким встановити наступний факт, що має юридичне значення: що він самостійно виховує та\~ утримує сина [PERSON] , [INFO] . Заявник [PERSON] у судовому засіданні заявлені вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Заінтересована особа: [PERSON] в судове засідання не з`явилася, повідомлялася своєчасно та належним чином. Клопотань про відкладення справи суду\~ не надала. Представник служби у справах дітей [PERSON] у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги, пояснивши, що дійсно заявник на протязі 9 років займається вихованням сина [PERSON] , [INFO] , оскільки матір дитини [PERSON] самостійно самоусунулася від виховання дитини. Представник служби у справах дітей особисто виїздив в складі комісії за місцем проживання неповнолітнього [PERSON] 2007 року народження за адресою: [ADDRESS] , спілкувалися з останнім також спілкувалися з сусідами та бабусею по лінії матері, було обстежено умови проживання неповнолітнього та було складено акт обстеження умов проживання від 16.05.2024 року. В будинку створенні всі належні побутові умови для проживання та розвитку, дитина доглянута, має одяг, взуття, а також враховано і інтереси дитини, яка виявила побажання проживати з батьком. Щодо матері [PERSON] при спілкування з односельцями та бабусею останньої встановлено, що остання не приділяє уваги вихованню свого сина, не цікавилася навчанням та його здоров`ям та не спілкується з [PERSON] близько шести років, на даний час перебуває за межами України. Також зазначив, що заявник звертався до комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Тульчинської міської ради про визначення місця проживання його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] з ним за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з чим було вивчено умови проживання батьків та подані документи, а також\~ ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, інші обставини, що мають істотне значення, комісією з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Тульчинської міської ради вирішено визначити місце проживання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Просив заяву задовольнити, оскільки це буде відповідати інтересам дитини. Суд, вислухавши учасників процесу, опитавши свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що являється сусідкою заявника [PERSON] та проживає у с. Богданівка все життя. Сім`ю [PERSON] знає дуже добре, його син [PERSON] виріс у свідка на очах. Сім`ю [PERSON] та [PERSON] створили дуже рано, спочатку проживали дуже добре, а згодом [PERSON] покинула чоловіка з дитиною та пішла проживати окремо, оскільки хотіла влаштувати своє життя, зустрічалася з різними чоловіками. Щодо виховання дитини пояснила, що з того часу як покинула сім`ю, [PERSON] біля 10 років не займається взагалі вихованням дитини. Заявник з того часу сам займається вихованням навчанням [PERSON] , свідок також допомагала заявнику продуктами. На даний час [PERSON] виїхала за кордон з родичами. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що знайомий з заявником [PERSON] з дитинства, він порядна та працьовита людина, спочатку працював у колгоспі, зараз у ТОВ [PERSON] , всі кошти які він заробляв витрачав на сім`ю, а його колишня дружина [PERSON] жила в своє задоволення, всі кошти тратила на себе, хоча сама ні де не працювала. Близько семи років вони разом не проживають, дитина [PERSON] залишився проживати разом з батьком знаходиться на повному його утриманні близько 6-7 років, саме батько займається вихованням, навчанням сина. Мати хлопця взагалі не цікавилася долею дитини, спочатку проживала разом з матір`ю, а потів виїхала за кордон. Допитаний у якості свідка неповнолітній [PERSON] , [INFO] пояснив, що проживає за адресою: [ADDRESS] разом з батьком та навчається в Богданівському ліцеї в 11 класі, займається спортом. Батько [PERSON] вже вісім років самостійно займається його вихованням, харчуванням та навчанням, забезпечує коштами. Мітір [PERSON] вже як 8 років взагалі не спілкувалася з останнім навідь по телефону. Щодо бабусі зі сторони матері, пояснив, що вона не визнає свідка як онука, також погано відноситься до батька [PERSON] .. Судом встановлено, що заявник [PERSON] та [PERSON] є батьками дитини: [PERSON] , [INFO] , згідно свідоцтва про народження серії серії [NUMBER] , що видане 18.05.2022 року виконавчим комітетом Богданівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області.(а.с. 10) Згідно витягів з реєстру територіальної громади, заявник [PERSON] та неповнолітній [PERSON] , [INFO] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] .(а.с. 8-9) Згідно довідки Богданівського ліцею Тульчинської міської ради Вінницької області від 06.05.2024 за № 20, [PERSON] , 2007 року народження, навчається у Богданівському ліцеї. Батько сам опікується вихованням сина. Регулярно відвідує батьківські збори. Фінансує харчування сина у шкільній їдальні.(а.с. 11) Згідно довідки Богданівського ліцею Тульчинської міської ради Вінницької області від 31.05.2024 за № 26, [PERSON] дійсно особисто піклується про виховання сина [PERSON] протягом останніх шести років(з 2018 року по даний час). (а.с. 13) Згідно довідки старости Богданівського старостинського округу Неборецького В.В. від\~ 06.05.2024 за 46, видана виконкомом Тульчинської міської ради Тульчинського району Вінницької області, [PERSON] , 1982 року народження, який зареєстрований та проживає в [ADDRESS] про те, що склад його сім`ї слідуючий: син - [PERSON] , [INFO] . (а.с. 12) Згідно акту обстеження умов проживання за\~ адресою: [ADDRESS] від 16.05.2024 року, встановлено, що\~ [PERSON] , [INFO] дійсно постійно на протязі дев`яти років проживає разом з батьком (заявником по справі) [PERSON] , 1982 року народження за адресою: [ADDRESS] .(а.с. 14) Згідно довідок «Тульчинської ЦРЛ» Тульчинської міської ради, [PERSON] , [INFO] за медичною допомогою в психіатричний та наркологічний кабінети не звертався.(а.с. 15-16) Згідно довідки «КНП Тульчинський ЦПМСД» Тульчинської міської ради, [PERSON] , [INFO] здійснює догляд та піклування за неповнолітнім сином [PERSON] , [INFO] . За останні три роки [PERSON] разом з сином [PERSON] відвідував медичні заклади здоров`я району з питань захворювання, профілактичних оглядів та щеплень проти керованих інфекцій.(а.с. 17) Згідно декларації № 0001-АЕЕ4-А9АО про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, [PERSON] , [INFO] , проживаючий за адресою: [ADDRESS] уклав угоду з «КНП Тульчинський ЦПМСД» Тульчинської міської ради для отримання медичних послуг, законний представник [PERSON] , [INFO] .(а.с. 18) Згідно довідки виконкому Тульчинської міської ради Тульчинського району Вінницької області від 30.05.2024 за № 62, [PERSON] зареєстрований та проживає в [ADDRESS] , син- [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає разом з батьком, перебуває на його повному утриманні та забезпеченні. Мати сина - [PERSON] з 2017 року разом з сім`єю не проживає, зареєстрована за адресою : [ADDRESS] . Свідки - жителі села Богданівки : [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] .(а.с. 19) Згідно характеристики виданої виконкомом Тульчинської міської ради Тульчинського району Вінницької області від 30.05.2024 за № 63, [PERSON] зареєстрований та проживає в [ADDRESS] з часу народження. По місцю проживання характеризується позитивно. Склад його сім`ї слідуючий: син - [PERSON] , [INFO] , учень 10 класу Богданівського ліцею, проживає разом з батьком. Мати сина - [PERSON] , з сім`єю не проживає, зареєстрована по [ADDRESS] , являється інвалідом 2 групи загального захворювання. На протязі семи років вихованням дитини не займається, навчальний заклад не відвідує. З 2023 перебуває за кордоном. В громадських місцях і побуті [PERSON] поводить себе добре. Користується авторитетом серед друзів та жителів населеного пункту. Врівноважений, товариський. До виховання дитини відноситься відповідально. Заяв та скарг на дії [PERSON] від жителів населеного пункту не надходило. Іншими компрометуючими матеріалами відносно [PERSON] не володіємо. (а.с. 20) Згідно заповіту посвідченого державним нотаріусом Тульчинської державної нотаріальної контори 26.07.2017 року, [PERSON] успадкував житловий будинок, по [ADDRESS] .(а.с. 24) Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 92957442 від 26.07.2017 року, [PERSON] , [INFO] являється власником житлового будинку, по [ADDRESS] .(а.с. 25) Згідно відповіді № 691575 від 15.07.2024 року з Єдиного державного демографічного реєстру, [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] .(а.с. 43) Згідно відомостей Державної прикордонної служби України, [PERSON] , [INFO] виїхала за межі України\~ 23.11.2023 року та на територію України не поверталася.(а.с. 60,76) Згідно заяви [PERSON] , [INFO] від 09.05.2024, останній звертався до комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Тульчинської міської ради про визначення місця проживання його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] з ним за адресою: [ADDRESS] . Згідно рішення виконкому Тульчинської міської ради Тульчинського району Вінницької області від 17.07.2024 за № 224 «Про доцільність визначення місця проживання\~ неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] з [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] , виконавчий комітет Тульчинської міської ради Тульчинського району Вінницької області вирішив визначити місце проживання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 75) Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та яким обставинами вони підтверджуються (п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України). Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно з частиною 2 статті 8 Конституції України звернення до суду для захисту конституційних прав та свобод громадян на підставі Конституції України гарантується. Згідно з частиною 1 статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид не позовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Статтею 315 ЦПК України наведено перелік фактів, що мають юридичне значення, справи про встановлення яких розглядаються судом. У п.2 ч.1 ст.315 ЦПК України вказано, що суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ч.2 ст.315 ЦПК України). Відповідно до частини 1 статті 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. В пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право, чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Для розгляду справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо воно не пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Отже, встановлення юридичного факту за рішенням суду безпосередньо породжує певні юридичні наслідки, тобто від встановлення факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав громадян. Касаційний цивільний суд Верховного Суду у справі №363/214/17-ц від 22.08.2018 року, прийшов до висновку, що перелік юридичних фактів, які підлягають встановленню в судовому порядку не є вичерпним і у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна чи припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. У справі, заявник просить встановити факт самостійного виховання дитини. Заявлені вимоги, пов`язані з доведенням існування підстав для визнання (підтвердження) за ним певного соціально-правового статусу - батька, який самостійно виховує дитину. Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України). Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Статтею 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Права та обов`язки батьків щодо виховання дитини передбачені у статтях 150, 151 СК України. За приписами частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до частин першої - четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом. У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін. Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України). Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися. Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється. Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх. СК України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини. Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням будь-якого спору про право. У порядку окремого провадження розглядаються, зокрема, справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян, але тільки якщо вони не пов`язані з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право і якщо заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. У цій справі матір неповнолітнього, [PERSON] самоусунулася від виховання та утримання свого сина [PERSON] , якого дев`ять років тому залишила проживати разом з батьком та з того часу не цікавиться долею дитини, участі у його вихованні та утриманні не приймає. Частиною першою статті 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. У справі, яка переглядається, заявник просить установити факт самостійного виховання ним дитини, проте встановлення такого факту може мати негативні наслідки для матері дитини. Так, у статті 165 СК України визначено перелік осіб, які мають право звернутися з позовом до суду про позбавлення батьківських прав. За частиною першою цієї статті право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають не лише один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває, а й орган опіки та піклування або прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом. Такий факт одноосібного виховання дитини одним із батьків не може встановлюватись у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, в тому числі на підставі укладеного між ними договору або на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини. Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини. Таким чином з огляду на вищевикладене суд вважає за необхідне частково задовольнити заявлені вимоги, виходячи з того, що дійсно у судовому засіданні встановлено, що заявник займається вихованням та утриманням неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] , місце проживання якого рішенням комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Тульчинської міської ради визначено з батьком [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено, що дана справа не пов`язана з вирішенням спору про право. У суду не має підстав сумніватись в достовірності письмових доказів, а тому суд вважає що заявником доведений факт саме виховання та утримання дитини: сина [PERSON] , [INFO] . Даний факт є юридичним, оскільки від його встановлення залежить виникнення особистих прав заявника як батька неповнолітньої дитини, і таке потрібне з метою захисту прав та інтересів дитини заявника. Іншого позасудового порядку встановлення даного факту, передбаченого законом, немає. Встановлення даного факту не суперечить закону і жодним чином не порушує прав і законних інтересів інших осіб. Відомості, які б спростовували даний висновок суду - відсутні. При цьому, суд вважає за доцільне роз`яснити заявнику [PERSON] , що відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Виходячи з вимог ч.7 ст.294 ЦПК України, яка регламентує порядок розгляду справ окремого провадження, при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються. Враховуючи наведену норму Закону, понесений заявником судовий збір необхідно залишити за ним.

Outcome: partial