Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-03 00:00:00

І. Описова частина Короткий виклад позиції позивача та відповідача. Позивач [PERSON] скерував до суду позовну заяву до [PERSON] про стягнення коштів в якості авансу за продаж квартири. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 09.04.2024 між ним, як покупцем, та відповідачкою, як продавцем, укладений усний попередній договір про укладення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Сторони домовились оформити та посвідчити такий договір у приватного нотаріуса Черкаського районного нотаріального округу Таран Г.В, визначили вартість квартири 900 000 грн. Цього ж дня він передав відповідачці 40 000 грн, про що остання власноручно написала розписку. За декілька днів до укладення договору купівлі продажу квартири він попросив відповідачку надати усі квитанції по сплаті комунальних послуг. Оскільки відповідачка не надала йому підтвердження відсутності заборгованості зі сплати комунальних послуг, він цю інформацію розшукав самостійно та дізнався про наявність боргу. Це не сподобалося відповідачці та вона забрала у нотаріуса документи, пояснивши, що не бажає продавати йому квартиру. Позивач вважає передані ним відповідачці кошти в розмірі 40 000 грн. авансом. У зв`язку з не укладенням до цього часу договору купівлі-продажу квартири між сторонами, відмовою позивачки укласти такий договір та неповерненням сплаченого авансу за квартиру, просить суд стягнути із відповідачки на його користь кошти в сумі 40 000 грн. в якості авансу та стягнути понесені ним судові витрати (сплачений судовий збір) в розмірі 1 211 грн. 20 коп. 21.08.2024 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідачка просить у позові відмовити повністю. (а.с. 70-85). Свої заперечення обґрунтовує тим, що укладений між нею та позивачем усний попередній договір про намір у майбутньому укласти договір купівлі-продажу квартири є нікчемним, оскільки нотаріально не посвідчений та не відповідає вимогам статей 635, 657 ЦК України. Зазначає, що позивач навмисно затягував оформлення договору купівлі-продажу квартири та саме із-за його дій договір не був укладений. Вона не порушувала умови попереднього договору. Позовні вимоги не визнає, просила відмовити в їх задоволенні повністю. Рух справи в суді першої інстанції та процесуальні рішення. Позивач [PERSON] звернувся до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення коштів в якості авансу за продаж квартири (а.с.1 -70). Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27.06.2024 у даній цивільній справі відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 12-13). 15.07.2024 Смілянський міськрайонний суд Черкаської області своєю ухвалою передав указану цивільну справу для розгляду за підсудністю до Чорнобаївського районного суду Черкаської області (а.с. 30-32). Справа надійшла до Чорнобаївського районного суду Черкаської області 08.08.2024. Згідно зі ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) автоматизованою системою документообігу суду, з урахуванням положень ст.ст. 36, 37 ЦПК України, 08.08.2024 було визначено головуючу суддю Шарую Л.О. та передано їй дану справу (а.с. 64). Ухвалою судді Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 13.08.2024 прийнята до розгляду позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів в якості авансу за продаж квартири, відкрито провадження, вирішено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с. 66-67). 02.09.2024 від позивача на адресу суду надійшла заява про проведення судового засідання 03.09.2024 без його участі (а.с. 86). 03.09.2024 до початку розгляду справи по суті відповідачка подала клопотання про допит свідка (а.с. 88). Протокольною ухвалою від 03.09.2024 суд задовільнив клопотання відповідачки. Пояснення позивача та відповідача у судовому засіданні. Позивач у судовому засіданні 24.09.2024 надав показання про те, що він мав намір придбати квартиру в м. Сміла та у квітні 2024 року через оголошення підшукав для себе трикімнатну квартиру, котру продавала відповідачка. Він декілька разів оглядав квартиру та виявив намір її придбати. Попередній договір між ним та відповідачкою не укладався, адже за це необхідно було б сплатити додатково 10-12 тисяч грн. Відповідачка попросила дати їй 40 000 грн. як аванс для підготовки документів. Після отримання коштів відповідачка власноручно написала розписку. Квартиру він мав купити без меблів. Напередодні укладення договору в нотаріуса він попросив надати довідки із комунальних служб про відсутність заборгованості. При зустрічі у нотаріуса перший раз відповідачка не надала йому таких довідок, а тому він переніс укладення договору на інший день. Він оглядав рахунки-квитанції щодо сплати відповідачкою комунальних послуг, але вважав їх не інформативними та вимагав надати саме довідки про відсутність заборгованості у паперовому виді. Після цього він самостійно дізнався про наявність заборгованості зі сплати комунальних послуг по квартирі, яку мав намір придбати. При зустрічі у нотаріуса вдруге відповідачка знову не надала йому довідки про відсутність заборгованості зі сплати комунальних послуг. Він попросив відповідачку та її чоловіка піти у банк, куди знайомий повинен був привезти решту коштів за квартиру та відповідачка могла б перевірити грошові купюри на їх справжність. Вона відмовилася, він пішов один. Коли повернувся, то відповідачка йому повідомила, що забрала документи у нотаріуса та не буде укладати з ним ніяких договорів. Витрати він поніс лише у виді сплати авансу в розмірі 40 000 грн., інших платежів не здійснював. До цього часу аванс йому не повернутий. Просив позов задовільнити. Відповідачка у судовому засіданні 03.09.2024 позов не визнала. Надала показання про те, що вона є власницею квартири [ADDRESS] . Наприкінці березня 2024 року вона вирішила продати вказану квартиру та на сайті оголошень «ОЛХ» створила відповідну об`яву. На початку квітня 2024 року їй зателефонував позивач та попросив показати квартиру. Вона з чоловіком показала квартиру, вони домовилися про вартість квартири 900 000 грн. Позивач сплатив їй 40 000 грн, про що вона власноручно написала розписку, а решту суми повинен був сплатити у нотаріуса. Кошти вона отримала в присутності свого чоловіка, в кафе. Підготовкою документів для оформлення договору купівлі-продажу вона займалася самостійно, витрачаючи власні кошти. Жодних боргів зі сплати комунальних послуг вона не мала. 19.04.2024, тобто перший раз договір купівлі-продажу квартири не був укладений із-за відмови відповідача, оскільки його не влаштовували електронні квитанції зі слати комунальних послуг та він вимагав довідки. Вдруге підписання договору було заплановано на 25.05.2024. Близько 9 год. вона зі своїм чоловіком зустріла позивача біля квартири, повторно показала квартиру та вони поїхали до нотаріуса. Договір не був посвідчений із-за незрозумілої поведінки позивача, він показував неправдиві довідки про ніби наявну у неї заборгованість, потім сказав, що не має при собі коштів і потрібно іти до банку. Вона дуже перенервувала, а тому забрала від нотаріуса свої документи. Кошти позивачу не повернула, оскільки витратила їх для оформлення документів на продаж квартири. Зазначила, що у виниклому спорі вона є потерпілою. Підготовлюючи квартиру до продажу вона, на вимогу позивача, винесла з квартири всі меблі. Квартира тепер не придатна для проживання. Із-за судової тяганини вона не може продати квартиру та здати її в оренду. Вважає, що не повинна повертати аванс, оскільки не укладення договору сталося з вини позивача. Їй спричинена шкода у розмірі 47 500 грн, але із позовом до суду не зверталася. ІІ. Мотивувальна частина рішення Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. На початку квітня 2024 року між позивачем та відповідачкою досягнуто домовленості про продаж відповідачкою позивачу квартири [ADDRESS] за ціною 900 000 (дев`ятсот тисяч) гривень. Попередній договір про укладення договору купівлі-продажу квартири сторонами за взаємною згодою не укладався та, відповідно, нотаріально не посвідчувався. Ці обставини визнані сторонами у заявах по суті та у судовому засіданні. 09.04.2024 позивач сплатив відповідачці 40 000 (сорок тисяч) гривень у рахунок оплати вартості квартири [ADDRESS] . Зазначена сума розцінюється сторонами як аванс наступного договору купівлі-продажу. За умови належного виконання всіх умов домовленості щодо укладення та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири ці грошові кошти зараховуються до вартості відчужуваної квартири. Сплата коштів позивачем відповідачці доведена дослідженим у судовому засіданні 24.09.2024 оригіналом розписки від 09.04.2024, котра написана власноручно [PERSON] . За змістом цієї розписки [PERSON] 09.04.2024 отримала від [PERSON] кошти в сумі 40 000 грн. в якості авансу за продаж квартири [ADDRESS] , яка нею буде продана [PERSON] за ціною 900 000 грн. Договір купівлі продажу квартири із [PERSON] зобов`язалась оформити в нотаріальному порядку до 30.05.2024 (копія розписки на а.с. 7). Отримання коштів в розмірі 40 000 (сорок тисяч) грн. та написання розписки відповідачка підтвердила у своїх поясненнях у судовому засіданні. Договір купівлі продажу квартири між сторонами не укладений та, відповідно, нотаріально не посвідчений. Це визнано сторонами у судовому засіданні. Суду докази про укладення такого договору не надані. Свідок [PERSON] , допитаний у судовому засіданні 03.09.2024 за клопотанням позивачки пояснив, що знаходиться у зареєстрованому шлюбі із відповідачкою [PERSON] . Дружина виявила намір продати належну їй на праві особистої власності квартиру в м. Сміла. Він супроводжував дружину на показах квартири та ходив із нею до нотаріуса. [PERSON] декілька разів оглядав квартиру та виявив бажання її придбати. Вартість квартири була визначена 900 000 грн. Стверджував, що не укладення договору купівлі-продажу квартири сталося з вини позивача. Вважає поведінку позивача неадекватною, адже він під час огляду квартири постійно щось вишукував, роздивлявся газовий кран та каналізацію, розпитував про сусідів, вимагав до підписання договору звільнити квартиру від меблів, надати довідки у паперовому виді про відсутність заборгованості зі сплати комунальних послуг. Він не був присутній під час складання відповідачкою розписки та отримання нею коштів. У судовому засідання досліджені аудіозаписи розмов між позивачем та відповідачкою, що містяться на флеш-накопичувачах, надані відповідачкою (а.с. 50, 83). За змістом цих розмов відповідачка має намір продати належну їй квартиру. Судом досліджений лист від імені [PERSON] на адресу пана [PERSON] від 02.05.2024 (а.с. 43, 79), за змістом якого відповідачка повідомляє про наявність у неї усіх необхідних для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу квартири документів та просить проінформувати про намір укладення такого договору. У судовому засіданні досліджена заява від імені [PERSON] на ім`я начальника ВПД Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області (а.с. 40 76), довідка про результати розгляду звернення громадянки від 23.05.2024 (а.с. 41, 77) та лист начальника ВП № 2 Черкаського районного управління поліції ГУ НП в Черкаській області від 23.05.2024 (а.с.41-42, 77-78). Згідно цих доказів відповідачка зверталася до правоохоронних органів з проханням притягнути [PERSON] до відповідальності. За результатами проведення перевірки заяви ознак вчинення [PERSON] кримінального правопорушення не встановлено. Судом у засіданні досліджені довідка КП «Смілакомунткплоенерго» № 1008 від 22.04.2024, довідка СКП «Комунальник» № 4 від 22.04.2024, довідка № 3397286-В від 22.04.2024 Газопостачальна компанія «Нафтогаз», довідка ОСББ «Надія» від 22.04.2024, довідка № 19/04/24 від 22.04.2024 КП «Водгео» (а.с. 45-47, 81-82), котрі підтверджують відсутність перед вказаними службами заборгованості за надані комунальні у квартирі [ADDRESS] станом на 22.04.2024. Судом досліджені фотозображення кімнат квартири, що містяться на флеш-накопичувачах, наданих відповідачкою (а.с. 50, 83). Суд вважає ці докази неналежними, тобто такими, що не містять інформацію щодо предмета доказування. Фотозображення кімнат квартири не підтверджують та не спростовують досягнення угоди між сторонами про продаж квартири та сплату позивачем відповідачці коштів в сумі 40 000 грн. Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при ухваленні рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Частиною 1 статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком передбачені вимогами статті 571 ЦК України, зокрема: якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора; якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості; сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором; у разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. За змістом наведених норм ЦК України завдаток є доказом існування зобов`язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов`язання. Згідно з положеннями статей 546, 548 ЦК України завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов`язання, яке випливає із договору, укладеного сторонами. Відповідно до частини першої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, -у письмовій формі. Згідно зі статтею 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У силу ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Правила ст. 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання. З аналізу зазначеної норми матеріального права вбачається, що завдаток видається кредиторові боржником у разі укладення договору, а тому гроші, передані майбутнім покупцем потенційному продавцю за усною чи письмовою домовленістю, але до укладення основного договору, ще не є завдатком, не виконують забезпечувальної функції, а відтак їх видача не має правових наслідків для продавця, відповідно до норми ч. 1 ст. 571 ЦК України. Оскільки договір купівлі-продажу, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства між сторонами укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, що свідчить про відсутність волевиявлення у сторін щодо надання йому сили попереднього договору, останній таким не вважається, а є договором про наміри, передані позивачем грошові кошти в розмірі 40 000 (сорок тисяч) гривень є авансом, у разу неукладення основного договору, ці кошти підлягають поверненню. Висновок суду про виникнення спору між сторонами щодо повернення авансу, а не завдатку та необхідність застосування до спірних правовідносин правових норм, що регламентують сплату-повернення узгоджується з правовими висновкками, викладеними Верховним Судом України у постановах: від 25.09.2012 у справі № 6-82цс13, від 13.02.2013 у справі № 6-176цс12 та Верховним Судом у постановах від 30.01.2019 у справі № 461/5297/16-ц, від 17.06.2021 у справі № 711/5065/15-ц (провадження № 61-22017св18). Посилання відповідачки на те, що саме з вини позивача сторони не уклали основний договорів, а тому позивач не має права вимагати повернення коштів, є безпідставними, оскільки сума грошових коштів, що за своєю правовою природою є авансом, підлягає поверненню особі, яка їх сплатила, незалежно від того, з вини якої сторони не відбулося укладення договору. Положення ч. 2 ст. 571 ЦК України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин сторін. На підставі наведених правових норм та оцінки досліджених у судовому засіданні доказів, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність стягнення із відповідача на користь позивача коштів, сплачених як аванс. Розподіл судових витрат між сторонами Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку із задоволенням позовних вимог у повному обсязі, суд вважає необхідним стягнути із відповідачки на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 211 грн. 20 коп. \~ \~ \~ \~Покликаючись на положення статей 259, 263-265 ЦПК України, суд

Outcome: approved