Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-03 00:00:00

До Заводського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» до [PERSON] , в якій позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 74307,81 грн та витрати по сплаті судового збору. Позовні вимоги представник позивача мотивував тим, що між АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 2001090305501 від 30.07.2018, за умовами якого відповідачу видано кредитну картку з кредитним лімітом в сумі 10000,00 грн., який пізніше було збільшено до 44651,00 грн. Відповідач взяті на себе зобов`язання виконував неналежним чином, внаслідок чого станом на 31.03.2024 у нього виникла заборгованість за договором в сумі 74307,81 грн., що складається з: заборгованості за кредитом\~44650,52 грн; заборгованості за процентами 29657,29 грн., заборгованості за комісією\~0 грн. Виниклу заборгованість відповідач добровільно погашати не бажає, та ухиляється від виконання своїх зобов`язань, тому позивач звернувся до суду з даним позовом, просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою від 18.06.2024 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження з викликом сторін та сторонам надано строк для подання заяв по суті справи. Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 06.09.2024 було закрито підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду по суті. Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про розгляд справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що відповідач відзив на позов не подав, суд вважає за можливе постановити по справі судове рішення на підставі письмових доказів, які наявні у справі. Ухвалою суду від 04.10.2024 зазначену позовну заяву вирішено розглянути заочно на підставі наявних у справі доказів. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Частиною першої статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 30.07.2018 між АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК» та [PERSON] письмово укладено кредитний договір №2001090305501 шляхом підписання заяви про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідно до якої банк видав кредитну картку з встановленим лімітом 10000 грн, який пізніше було збільшено до 44651 грн. Згідно з умовами кредитного договору, розмір стандартної процентної ставки складає 47,88% річних. Відповідно до п. 3 паспорту споживчого кредиту, строк кредитного договору 12 місяців. Зі спливом вказаного строку продовжується кожного разу на такий самий строк у разі відсутності заперечень будь-якої із сторін. Заяву про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та паспорт споживчого кредиту підписано представником позивача та відповідачем. Згідно з розрахунком заборгованості, станом на 31.03.2024 заборгованість за кредитним договором №2001090305501 становить 74307,81 гривень, з яких: 44650,52 грн заборгованість за кредитом; 29657,29 грн заборгованість процентами; 0 грн заборгованість за комісією. 31.03.2024 позивач відправив відповідачу письмову вимогу про виконання зобов`язання перед АТ «ПЕРШИЙ УКРАЇНСЬКИЙ МІЖНАРОДНИЙ БАНК», а саме про оплату заборгованості в загальному розмірі 74307,81 грн протягом 30 днів з моменту отримання листа. Відповідно до ч.1, 2 ст.207\~ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст.\~626,\~628 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1\~ст. 638 ЦК України\~встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно із ч. 1\~ст. 633 ЦК України\~публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом\~ст. 634 цього Кодексу\~договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно з\~ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно зі\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч. 1\~ст. 1050 ЦК України\~якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до\~ст. 625 цього Кодексу. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Суд звертає увагу, що до позовної заяви долучено розрахунок заборгованості, з якого вбачається розрахування усієї суми заборгованості з урахуванням також нарахованих відсотків (відсотки зазначені в заяві про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та в паспорті споживчого кредиту, які підписано представником позивача та відповідачем). Відповідно до ст. ст.\~525,\~526 Цивільного кодексу України\~(ЦК України), зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Як встановлено судом, відповідач взятих на себе договірних зобов`язань належним чином не виконав, кредитні кошти та відсотки за користування кредитами в строк, визначений у договорах, не повернув, чим порушив умови договорів. Факт наявності вище наведеної заборгованості підтверджується наявними в матеріалах цієї справи доказами й не спростований відповідачем. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з [PERSON] заборгованості є доведеними, обґрунтованими, підтвердженими доданими до позову документами, а тому є такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved