Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-03 00:00:00

позивачі [PERSON] , [PERSON] звернулись до суду з позовом до відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності у якому просять суд: - визнати за [PERSON] право у спільній сумісній власності на земельну ділянку площею 0,0914 га, кадастровий номер 4610137200:06:003:0056, яка розташована за адресою [ADDRESS] . Цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у розмірі частки 32/200 у спільній власності на земельну ділянку; - визнати за [PERSON] право у спільній сумісній власності на земельну ділянку площею 0,0914 га, кадастровий номер 4610137200:06:003:0056, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у розмірі частки 96/200 у спільній власності на земельну ділянку та стягнути судові витрати у розмірі 3\~000 грн щодо кожного з позивачів. Ухвалою суду від 16 квітня 2024 року прийнято до розгляду та відкрити провадження у справі, призначено підготовче засідання. В обґрунтування позовної заяви зазначають, що [INFO] помер батько позивачів [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно, зокрема: на 32/100 ідеальної частки в житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] ; на частку в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0914га, кадастровий номер 4610137200:06:003:0056, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (присадибна ділянка). Спадкоємцями першої черги по закону після смерті [PERSON] є позивачі, як діти спадкодавця, які в установленому законом порядку прийняли спадщину, в результаті чого Четвертою Львівською державною нотаріальною конторою Львівської області 05.10.2023 заведено спадкову справу. 23.11.2023 державним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області позивачам видано свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку належної спадкодавцю частини будинку кожній, що становить по 32/200 відповідно, на підставі яких проведено державну реєстрацію права спільної часткової власності позивачів на 32/200 часток житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Житловий будинок за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності наступним особам: [PERSON] - 32/200 часток, на підставі свідоцтва про право на спадщину; [PERSON] 96/200, з яких: 32/200 часток, на підставі свідоцтва про право на спадщину, 32/100 (64/200) часток, на підставі свідоцтва про право власності; [PERSON] - 15/100 (30/200) часток, на підставі свідоцтва про право власності; [PERSON] - 21/200 часток, на підставі свідоцтва про право власності; [PERSON] - 21/200 часток, на підставі свідоцтва про право власності. Земельна ділянка площею 0,0914га, кадастровий номер 4610137200:06:003:0056, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (присадибна ділянка) на праві спільної сумісної власності, без визначення часток, належала цим же особам: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Розмір часток у спільній сумісній власності на земельну ділянку між співвласниками не визначено. 23.11.2023 листом №1456/02-14 Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області, за результатами розгляду заяв позивачів, відмовлено позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку від земельної ділянки загальною площею 0,0914га, кадастровий номер 4610137200:06:003:0056, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , з огляду на те, що частка спадкодавця у спільному майні, яке належить п`яти власникам, не визначена, а тому неможливо встановити чіткий склад спадкового майна, що виключає можливість оформлення та видачі свідоцтво про право на спадщину за законом на певну частку земельної ділянки належної спадкодавцю. Роз`яснено процедуру вирішення даного питання в судовому порядку. З цих підстав позивачі просять позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представником відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] подано відзив на позовну заяву, у якому вони заперечують право позивачів на частки в розмірах 32/200 і 96/200, відповідно, у спільній власності на земельну ділянку площею 0,0914 га, кадастровий номер 4610137200:06:003:0056, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . У відзиві зазначають, що 30.11.1995 року відповідачі [PERSON] і [PERSON] отримали свідоцтво про право власності на квартиру загальною площею 54,4 кв м, яка знаходиться по [ADDRESS] . 29.06.1995 року свідоцтво про право власності на квартиру загальною площею 48,7 кв м, яка знаходиться по [ADDRESS] , було видано [PERSON] і [PERSON] , які в подальшому відчужили цю квартиру на користь відповідачки [PERSON] . Приблизно в той самий час свідоцтво про право власності на свою квартиру по [ADDRESS] було отримано позивачкою [PERSON] і [PERSON] , спадкоємцями якого є позивачі. Площа квартири [PERSON] і [PERSON] на момент оформлення права власності на квартиру складала 104,2 кв м., а внаслідок подальшої реконструкції збільшилась до 136,1 кв м. Наказом Управління комунальної власності ЛМР від 25.11.2009 року оформлено право спільної часткової власності на будинок [ADDRESS] за співвласниками. За згодою співвласників, земельна ділянка для обслуговування будинку [ADDRESS] була передана у спільну сумісну власність, оскільки ніхто з них не претендував на відступ від засад рівності часток. Зазначають, що на момент виникнення спірних правовідносин Земельний кодекс України не передбачав пропорційного переходу права власності на землю відносно часток співвласників у праві власності на будинок. Ухвалою від 06.06.2024 року витребувано у\~Четвертої Львівської державної нотаріальної контори належним чином завірену копію матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON] , що помер [INFO] . 17.06.2024 року копії матеріалів спадкової справи поступили до суду. Представником позивача подано додаткові пояснення, у яких він зазначає, що внаслідок набуття позивачами в порядку спадкування часток в будинку, останнім на підставі статті 120 ЗК України, право власності на земельну ділянку, на якій розміщено такий будинок, одночасно перейшло від спадкодавця (попереднього співвласника) такого будинку до позивачів (набувачів) у розмірі належної спадкодавцю частки у праві спільної власності на такий будинок, оскільки попередньому власнику частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі не була визначена. Протокольною ухвалою від 10.07.2024 року, у зв`язку із відсутністю заперечень сторін, відповідачам надано дозвіл на долучення відповідей на адвокатські запити у першому судовому засіданні. Ухвалою суду від 10.07.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник позивачів дав пояснення аналогічні змісту позовної заяви та додатковим письмовим поясненням. Зазначив, що відповідачам було запропоновано варіант поділу земельної ділянки, від якого вони відмовились. Представник відповідачів в судовому засіданні надав пояснення аналогічні змісту відзиву на позовну заяву. Зазначив, що належними відповідачами у спорі про визнання права власності на спадкове майно можуть бути інші спадкоємці, а за їх відсутності, орган місцевого самоврядування. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що її родина використовувала будинок і спірну прибудинкову територію із 1945 року. На момент приватизації земельної ділянки між співвласниками будинку була домовленість про спільне і рівноправне її використання. Після самовільного розширення квартири спадкодавцем [PERSON] інші співвласники будинку надали згоду на узаконення цієї реконструкції і приватизували земельну ділянку з умовою, що земельна ділянка належатиме усім порівну. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що позивачі вже на даний час використовують більшу частину земельної ділянки. Вважає, що визначення часток у заявленому позивачами розмірі буде несправедливим. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 30.11.1995 року відповідачі [PERSON] і [PERSON] отримали свідоцтво про право власності на квартиру загальною площею 54,4 кв м, яка знаходиться по [ADDRESS] . 29.06.1995 року свідоцтво про право власності на квартиру загальною площею 48,7 кв м, яка знаходиться по [ADDRESS] , було видано [PERSON] і [PERSON] , які в подальшому відчужили цю квартиру на користь відповідачки [PERSON] 28.10.2004 року було оформлено свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] площею 104,2 кв м. на ім`я [PERSON] і [PERSON] . Цей об`єкт нерухомості після реконструкції і трансформації у частину будинку є спадковим майном. Наказом Управління житлово-комунального господарства ЛМР від 16.11.2006 року № 80-Д знято з балансу міської ради житловий будинок по [ADDRESS] , загальною площею 207,3 кв м. В подальшому квартира [ADDRESS] площею 104,2 кв м зазнала реконструкції за рахунок спільного горища, внаслідок чого її площа збільшилась до 136,1 кв м. Відповідачі надали згоду на узаконення реконструкції і збільшення площі цієї квартири. Такі обставинами сторонами у справі не оспорювались і не заперечувались, а отже на підставі ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Наказом Управління комунальної власності ЛМР від 25.11.2009 року оформлено права спільної часткової власності на будинок [ADDRESS] наступним чином: 1. право спільної часткової власності на 64/100 ідеальних частин будинку [ADDRESS] : -гр. [PERSON] на 32/100 ідеальних частин будинку; -гр. [PERSON] на 32/100 ідеальних частин будинку; загальна площа 64/100 ідеальних частин будинку 136,1 кв м. 2. право спільної часткової власності на 21/100 ідеальних частин будинку [ADDRESS] : -гр. [PERSON] на 21/200 ідеальних частин будинку; -гр. [PERSON] на 21/200 ідеальних частин будинку; загальна площа 21/100 ідеальних частин будинку 55 кв м. 3. право приватної власності гр. [PERSON] на 15/100 ідеальних частин будинку [ADDRESS] ; загальна площа 15/100 ідеальних частин будинку 48,7 кв м. На виконання цього наказу 25.11.2009 року начальником Відділу приватизації державного житлового фонду Личаківського району співвласникам було видано свідоцтва про право власності на будинок у відповідних частках. 07.07.2011 року особисто [PERSON] , спадкоємцями якого є позивачі, звернувся до землевпорядної організації ПП «Леополіс-клуб» із заявою на виготовлення технічної документації із землеустрою по складанню документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для обслуговування будинку [ADDRESS] . Інформації про бажаний розподіл часток у праві спільної сумісної власності у ній не міститься. Ухвалою Львівської міської ради № 1049 від 15.12.2011 року вирішено затвердити громадянам технічні документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельні ділянки, і передати громадянам у власність, спільну сумісну власність та оренду земельні ділянки, які є у фактичному користуванні громадян, для обслуговування гаражів, індивідуальних житлових будинків та ведення садівництва згідно з додатком, встановивши обмеження через заборону зміни цільового використання земельних ділянок. Зокрема співвласникам будинку [ADDRESS] земельна ділянка для обслуговування була передана у спільну сумісну власність. Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0914 га по [ADDRESS] було видано на ім`я відповідача [PERSON] . Додатком до державного акта на право власності на земельну ділянку є «Список співвласників земельної ділянки», де перелічені співвласники [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Графа «Частка у спільній власності» не заповнена, а частки співвласників не визначені. [INFO] помер батько позивачів [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 12.04.2023 року, серія [NUMBER] . Судом констатовано, що стороною позивачів не надано жодних доказів на підтвердження\~тієї обставини, що за життя [PERSON] ініціював відступ від засад рівності у праві спільної власності на земельну ділянку, не погоджувався із засадою рівності часток чи в будь-який спосіб претендував на збільшення належної йому частки у праві спільної сумісної власності із відходом від рівності частки до її пропорційності. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно, зокрема: - на 32/100 ідеальної частки в житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , загальною площею (кв.м): 261.7, житловою площею (кв.м): 130.7,. Житловий будинок в цілому складається з дев`яти кімнат та трьох кухонь. До житлового будинку відносяться: огорожі №2, №4; хвіртка №1; ворота №3, замощення І, ІІ. Частка в будинку належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про прав власності на будинок [ADDRESS] виданого управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради 25.11.2009. зареєстрованого в ОКП ЛОР БТІтаЕО 22.02.2010, реєстраційний номер 29750386. - на частку в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0914га, кадастровий номер 4610137200:06:003:0056, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Цільове призначення: Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Частка в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №563579 від 03.10.2012 та додатку до Державного акту (Список співвласників) від 30.05.2012 серія АА №196051, виданих на підставі Ухвали львівської міської ради 5 сесії 6 скликання №1049 від 15.12.2011. Розмір часток у спільній сумісній власності між співвласниками не визначено. Спадкоємцями першої черги по закону після смерті [PERSON] є позивачі, як діти спадкодавця, які в установленому законом порядку прийняли спадщину, в результаті чого Четвертою Львівською державною нотаріальною конторою Львівської області 05.10.2023 заведено спадкову справу №475/2023, номер у спадковому реєстрі 71353317. Іншим спадкоємцем першої черги є дружина спадкодавця, яка в установленому порядку відмовилась від спадщини, подавши відповідну заяву нотаріусу. Зазначені обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи №475/2023. 23.11.2023 державним нотаріусом Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області Мігущенко З. Г. позивачам видано свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку належної спадкодавцю частини будинку кожній, що становить по 32/200 відповідно, на підставі яких проведено державну реєстрацію права спільної часткової власності позивачів на 32/200 часток житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , загальною площею (кв.м): 261.7, житловою площею (кв.м): 130.7. Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №365157170 від 09.02.2024, житловий будинок загальною площею 261.7(кв.м), житловою площею 130.7(кв.м), який в цілому складається з дев`яти кімнат та трьох кухонь, за адресою: [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності: [PERSON] - 32/200 часток, на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 1-866, виданого 23.11.2023, видавник: Четверта львівська державна нотаріальна контора Львівської області; [PERSON] 96/200, з яких: 32/200 часток, на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: 1-866, виданого 23.11.2023, видавник: Четверта львівська державна нотаріальна контора Львівської області; 32/100 (64/200) часток, на підставі свідоцтва про право власності, №ЛЖ3067, 25.11.2009, виданого Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради на підставі наказу від 25.11.2009р. №2413-Ж-Л; [PERSON] - 15/100 (30/200) часток, на підставі свідоцтва про право власності, №ЛЖ3069, 25.11.2009, виданого Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради на підставі наказу від 25.11.2009р. №2413-Ж-Л; [PERSON] - 21/200 часток, на підставі свідоцтва про право власності, №ЛЖ3068, 25.11.2009, виданого Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради на підставі наказу від 25.11.2009р. №2413-Ж-Л; [PERSON] - 21/200 часток, на підставі свідоцтва про право власності, №ЛЖ3068, 25.11.2009, виданого Управлінням комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради на підставі наказу від 25.11.2009р. №2413-Ж-Л. У відповідності до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №563579 від 03.10.2012, додатку до Державного акту (Список співвласників) від 30.05.2012 серія АА №196051 та інформації наведеної у Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-7100584902023 від 23.10.2023, земельна ділянка площею 0,0914га, кадастровий номер 4610137200:06:003:0056, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення: Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на праві спільної сумісної власності, без визначення часток, належала таким особам: [PERSON] , [PERSON] . [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . 23.11.2023 листом №1456/02-14 Четвертої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області, за результатами розгляду заяв позивачів, відмовлено позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку від земельної ділянки від загальної площі 0,0914га, кадастровий номер 4610137200:06:003:0056, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , з огляду на те, що частка спадкоємця у спільному майні, яке належить п`яти власникам, не визначена, а тому неможливо встановити чіткий склад спадкового майна, що виключає можливість оформлення та видачі свідоцтво про право на спадщину за законом на певну частку земельної ділянки належної спадкодавцю. Роз`яснено процедуру вирішення даного питання в судовому порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Верховний Суд у своїй постанові від 8.04.2020 року у справі № 761/41071/19 вказав: тлумачення пунктів 4 і 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України дає підстави зробити висновок, що підстави позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Визначення предмета та підстав спору є правом позивача, а встановлення належності відповідачів та обґрунтованості позову обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Проаналізувавши зміст позовної заяви та обставини, на які покликаються позивачі, суд приходить до висновку, що первинною передумовою для звернення до суду із позовом є відмова нотаріуса у видачі позивачам свідоцтва про право на спадщину за законом, як такого. Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновки про те, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному\~ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.\~Натомість,\~встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження (пп. 40, 41). У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19.05.2020 року в справі № 175/1941/16-ц (провадження № 61-19798св18) вказано, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем\~є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування. У постановах Верховного Суду від 12.01.2022 року у справі № 280/4/18, від 10.11.2021 року у справі № 1759/19779/18 цю правову позицію повторено, а також доповнено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. У постанові Верховного Суду від 14.11.2023 року у справі № 1759/19779/18 зазначено, що Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами. Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї обставини є підставою для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Для визнання відповідача неналежним, крім названої обставини, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Водночас встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в позові. Вказаний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду\~\~ від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) та неодноразово підтримано Верховним Судом. У справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який (які) прийняв (прийняли) спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування (постанови Верховного Суду: від 18 грудня 2019 року у справі № 265/6868/16-ц, провадження № 61-34234св18; від 19 травня 2020 року у справі № 175/1941/16-ц, провадження № 61-19798св18; від 31 березня 2021 року у справі № 463/4616/18, провадження № 61-20505св19; від 06 жовтня 2021 року у справі № 234/17030/18 провадження № 61-12859св21; від 10 листопада 2021 року у справі № 759/19779/18, провадження № 61-4523св21). Предметом спору у даній справі є визнання права власності на спадкове майно. Тому відповідачем/відповідачами у справі мають\~бути спадкоємці, які прийняли спадщину, а в разі відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її\~\~прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За результатами дослідження матеріалів спадкової справи № 475/2023 судом встановлено, що окрім позивачів спадкоємцями першої черги по закону після смерті [PERSON] є дружина спадкодавця, яка в установленому порядку відмовилась від спадщини, подавши відповідну заяву нотаріусу. Таким чином, суд приходить до висновку, що право позивачів на спадкування частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, яка належала спадкодавцю, може бути реалізоване шляхом пред`явлення позову про визнання такого права власності на спадкове майно до належного відповідача, яким в даному випадку є територіальна громада в особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відповідно до\~ст.\~1226\~ЦК України\~частка у\~праві спільної\~сумісної власності\~спадкується на\~загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Щодо вимоги позивачів про "визначення часток" , тобто визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні земельній ділянці загальною площі 0,0914га, кадастровий номер 4610137200:06:003:0056, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , то суд приходить до наступного висновку. За ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. У Постанові Великої палати Верховного Суду від 29.08.2018 року у справі № 663/537/17, провадження №13-31кс18, зазначено наступне. Залежно від напряму дії нормативно-правових актів у часі дія закону в часі може бути прямою, зворотною або переживаючою (ультраактивною). Пряма дія полягає в тому, що новий нормативно-правовий акт або нова правова норма поширюється на факти й правовідносини, що виникли та/або існують після набрання ним чинності (пп. 34, 35). У Постанові Верховного Суду від 20.01.2021 року у справі № № 757/62083/17 (провадження № 61-17623св20, реєстраційний № рішення 94394352) вказано, що відповідно до абзацу другого пункту 2\~Рішення Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року № 1-рп/99, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій\~\~\~статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акту в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовуються той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. За ст.\~11\~ЦК України\~цивільні права\~та обов`язки\~виникають із\~дій осіб,\~що передбачені\~актами цивільного\~законодавства,\~а також\~із дій\~осіб,\~що не\~передбачені цими\~актами,\~але за\~аналогією породжують\~цивільні права\~та обов`язки. Підставами\~виникнення цивільних\~прав та\~обов`язків,\~зокрема,\~є юридичні\~факти. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (ст. 1216 ЦК України. За ч. 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Моментом виникнення у позивачів цивільних прав та обов`язків стосовно спадкового майна є час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , тобто [INFO] (день його смерті). На час відкриття спадщини, тобто на час смерті [PERSON] 11.04.2023 року, редакція ч.ч.1, 2 ст. 120 ЗК України від 31.03.2023 року передбачала наступне. У разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. У разі якщо відчужувачу (попередньому власнику) такого об`єкта належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку, до набувача цього об`єкта переходить право власності на таку частку.\~ У разі набуття частки у праві спільної власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва право власності на земельну ділянку (крім земель державної, комунальної власності), на якій розміщено такий об`єкт, одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача у розмірі належної відчужувачу (попередньому власнику) частки у праві спільної власності на такий об`єкт, крім випадку, коли попередньому власнику належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі. Якщо відчужувачу (попередньому власнику) у праві спільної власності на такий об`єкт належала частка у праві спільної власності на земельну ділянку в іншому розмірі, право власності переходить у такому самому розмірі. Суд відхиляє доводи позивачів про те, що до спірних правовідносин слід застосовувати принцип: при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. В даному конкретному випадку, на момент переходу права власності на будівлю, тобто на момент оформлення співвласникам свідоцтв про право власності на будинок (25.11.2009 року) ЗК України діяв у редакції від 02.07.2009 року, ч. 4 ст. 120 якої передбачала: при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Тобто, ЗК України передбачав пропорційний перехід права власності на земельну ділянку не пропорційно до часток у праві власності на будівлю, а пропорційно до їх вартості. При цьому, розмір частки і вартість частки не є тотожними поняттями. Вартість часток у будівлі співвласниками не визначалась, як на момент оформлення права власності на будівлю, так і на момент розгляду справи судом. Доказів цього матеріали справи не містять. Суд також вважає, що первинне оформлення права власності на будівлю після зняття його з балансу територіальної громади не можна тлумачити, як перехід права власності в розумінні ч. 4 ст. 120 ЗК України. Адже наказом Управління комунальної власності ЛМР від 25.11.2009 року було саме оформлено право спільної власності на будинок [ADDRESS] , а не відчужено, передано його тощо. Отже, редакція ЗК України на час набуття співвласниками, в тому числі покійним [PERSON] , права власності на будівлю не передбачала пропорційного набуття права власності на земельну ділянку відповідно до часток співвласників будівлі. Схожі за змістом висновки також відображені у постанові Верховного Суду від 07.08.2024 року у справі № 153/1548/23, де зазначено наступне. Під час застосування положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України судам слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Частиною першою статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення. Аналіз вказаної норми закону свідчить про те, що ця норма може застосовуватись у разі, якщо об`єкт нерухомого майна розміщений на земельній ділянці, крім земель державної, комунальної власності. Відповідно до частини одинадцятої\~\~стаття 120 ЗК України, якщо об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), інша будівля або споруда), об`єкт незавершеного будівництва розміщений на земельній ділянці державної або комунальної власності, що не перебуває у користуванні, набувач такого об`єкта нерухомого майна зобов`язаний протягом 30 днів з дня державної реєстрації права власності на такий об`єкт звернутися до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу йому у власність або користування земельної ділянки, на якій розміщений такий об`єкт, що належить йому на праві власності, у порядку, передбаченому статтями 118, 123 або 128 цього Кодексу. Визнання права власності на спадкове майно після смерті [PERSON] можливе після визначення конкретного обсягу належних спадкодавцеві на момент відкриття спадщини прав. Тобто, позивачі вправі вимагати визнання права власності лише на те спадкове майно і в тому обсязі, що належало [PERSON] за його життя. Суд встановив, що спадкодавцеві належало право спільної сумісної власності на земельну ділянку; між спадкодавцем та іншими співвласниками не існувало домовленостей про розподіл часток у праві спільної сумісної власності на землю із відступом від засад рівності; на момент відкриття спадщини ЗК України не передбачав пропорційного переходу права власності на частину земельної ділянки пропорційно до частки у праві власності на будівлю. Суд погоджується із доводами відповідачів, що частки співвласників на момент оформлення правовстановлюючих документів на земельну ділянку співвласниками не були визначені, оскільки ніхто з них не претендував на відступ від засад рівності. Враховано також і той факт, що право власності на будинок було первинно оформлено співвласниками уже із визначенням їхніх часток у спільній власності І на момент приватизації земельної ділянки, тобто за життя спадкодавця [PERSON] , у співвласників не існувало жодних перешкод для оформлення права спільної власності на земельну ділянку в аналогічний спосіб, тобто у спільну власність із визначенням відмінних від рівності часток, у разі наявності підстав і домовленостей про відступ від засад рівності. Первинно будучи власниками квартир, давши згоду спадкодавцю [PERSON] на узаконення реконструкції його квартири за рахунок спільного горища будинку, надалі набуваючи у спільну власність будинок, а відтак приватизовуючи земельну ділянку у спільну сумісну власність, відповідачі добросовісно розраховували на реалізацію свого права на спільну власність на земельну ділянку у рівних із позивачами частках. Виконуючи завдання цивільного судочинства, окрім основних принципів: справедливості, добросовісності та розумності, суд керується аксіомою цивільного судочинства: «Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem», яка означає: «У всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права». Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи (Постанова КЦС ВС від 21.08.2024 № 462/7300/20 (61-3945св24). За загальним правилом, визначеним\~статтею 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, що є одним із основоположних його принципів. За змістом частини третьої зазначеної норми, обов`язок доведення обставин, які мають значення для справи і на які посилається особа як на підставу своїх вимог або заперечень покладається на кожну із сторін. Відповідно до положень\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи те, що позивачами заявлено вимогу до неналежного відповідача в частині визнання права власності на спадкове майно, а також інші наведені вище обставини, суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову за безпідставністю вимог. Відповідно до ч.1\~ст.141\~ЦПК України судові витрати у справі, пов`язані зі сплатою судового збору, при ухвалення рішення про відмову в задоволенні позову, покладаються на позивача. У зв`язку із заявами представників сторін в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розподіл інших судових витрат суд при ухваленні рішення суд не здійснює.

Outcome: dismissed