Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , тривалістю три місяці у зв`язку з тим, що позивачу не було відомо про те, що вона пропустила строк на подання заяви про прийняття спадщини, оскільки через пригнічений стан та наслідки тяжкої хвороби не своєчасно звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Після надходження цивільної справи, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст.ст. 14, 33 ЦПК України. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 12.07.2023 року (суддя Кузьміна О.І.) відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Згідно рішення Вищої Ради Правосуддя від 26.09.2023 № 918/0/15-23 «Про дострокове закінчення відрядження судді Херсонського міського суду Херсонської області Кузьміної О.І. до Суворовського районного суду міста Одеси» - достроково закінчено відрядження судді Херсонського міського суду Херсонської області Кузьміної Оксани Іванівни до Суворовського районного суду міста Одеси з 10 жовтня 2023 року. Згідно ч. 7 ст. 33 ЦПК України, невирішені судові справи за вмотивованим розпорядженням керівника апарату суду, що додається до матеріалів справи, передаються для повторного автоматизованого розподілу справ виключно у разі, коли суддя (якщо справа розглядається одноособово) або суддя-доповідач із складу колегії суддів (якщо справа розглядається колегіально) у передбачених законом випадках не може продовжувати розгляд справи більше чотирнадцяти днів, що може перешкодити розгляду справи у строки, встановлені цим Кодексом. Відповідно до положення ч. 11 ст. 33 ЦПК України, справа, розгляд якої розпочато одним суддею чи колегією суддів, повинна бути розглянута цим же суддею чи колегією суддів, за винятком випадків, що унеможливлюють участь судді у розгляді справи, та інших випадків, передбачених цим Кодексом. При повторному автоматизованому розподілі, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до вимог ст.ст. 14, 33 ЦПК України. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 12 жовтня 2023 року цивільну справу прийнято до провадження та призначено підготовче засідання.. На адресу суду 04.12.2023 року (вх. № 35996) за підписом представника відповідача [PERSON] адвоката Коновалова Дмитра Юрійовича надійшов відзив на позовну заяву. Згідно якого представник відповідача зазначив, що відповідач визнає обставини кровного споріднення позивача та померлого спадкодавця, а також визнає факт складання заповіту, проте заперечує щодо обставин поважності не звернення позивача із заявою про прийняття спадщини. Представник зазначив, що відповідач є сином померлого, який після смерті батька прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Представник зазначив, що відповідачем не визнаються обставини того, що позивач з поважних причин пропустила строки на подання заяви до нотаріальної контори, позивач не надала доказів щодо тривалого перебування на лікуванні, а тому безпідставне визначення додаткового строку, порушить право відповідача на очікування, яке є елементом права на правову визначеність (а.с.46-49). Не погоджуючись з відзивом на позовну заяву 12.02.2024 року (вх. № 4761) позивач подала відповідь на відзив. Згідно відповіді на відзив позивач зазначила, що тривалий час проживала разом з батьками, які важко хворіли. Через хвороби батьків вона зазнала значних переживань, фізичних навантажень, виснаження. Після початку війни її сина призвали на службу. Організм не витримав напруги, що призвело до хвороби. На момент смерті батька було запроваджено карантин, в подальшому було введено воєнний стан. Позивач зазначає. що всі вищевказані підстави та обставини, які не залежали від її волі призвели до пропуску строку на прийняття спадщини. З урахуванням викладеного позивач просить позовні вимоги задовольнити (а.с.59-61). До відповіді на відзив позивач надала низку документів на підтвердження обставин викладених у відповіді, а саме: виписку із медичної карти стаціонарного хворого, направлення на дослідження, висновок, виписка епікриз, виписка із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] , довідка про причину смерті, договір замовлення на поховання, квитанція, довідка про причину смерті, договір-замовлення на поховання, заповіт, копію витягу, медичний висновок, довідку ВЧ № [NUMBER] (а.с.62-81). В подальшому, 03.04.2024 року (вх. № 11268) на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив за підписом представника відповідача адвоката Коновалова Д.Ю., згідно яких представник зазначив, що докази, які надала позивач на підтвердження обставин позовних вимог не свідчать про поважність причини пропуску строку на прийняття спадщини (а.с.90-93). В подальшому, 13.05.2024 року (вх. № 15272) на адресу суду надійшла заява за підписом представника відповідача адвоката Коновалова Д.Ю., про визнання позовних вимог. Згідно заяви адвокат зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить розгляд справи провести за відсутності відповідача (а.с.99-101). Чергове підготовче засідання у справі призначено на 01 жовтня 2024 року, сторони до суду не з`явились. На адресу суду 01.10.2024 року (вх. № 31987) надійшла заява за підписом представника позивача адвоката Клименко Олега Вікторовича про розгляд справи за відсутності сторони позивача, згідно поданої заяви представник зазначив, що позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с.110-111). Відповідач [PERSON] до суду також не з`явився, раніше, 03.05.2024 року (вх. № 15272), адвокат відповідача Коновалов Д.Ю. надав суду заяву про визнання позову та розгляд справи за відсутності відповідача (а.с.99-101). З огляду на зазначене судом встановлено, що сторони про час та місце слухання справи повідомлені, звернулись на адресу суду з заявами про слухання справи за їх відсутності в яких зазначили про підтримку та визнання позовних вимог, у зв`язку з цим у суду не має підстав для відкладення слухання справи. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Згідно ч.\~3,\~4\~ст.\~200\~ЦПК України\~за результатами\~підготовчого провадження\~суд ухвалює\~рішення у\~випадку визнання\~позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст. 206, 207 цього Кодексу. У разі\~визнання відповідачем\~позову суд\~за наявності\~для того\~законних підстав\~ухвалює рішення\~про задоволення\~позову.\~Якщо визнання\~відповідачем позову\~суперечить закону\~або порушує\~права,\~свободи чи\~інтереси інших\~осіб,\~суд постановляє\~ухвалу про\~відмову у\~прийнятті визнання\~відповідачем позову\~і продовжує\~судовий розгляд. (ч. 4 ст. 206 ЦПК України). Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані письмові докази в їх сукупності, заяву відповідача про визнання позову, дійшов висновку щодо можливості задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В обґрунтування позовних вимог щодо визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті батька [PERSON] позивач зазначила, що після смерті батька, через хворобу, емоційне та фізичне виснаження, через введення карантину та воєнного стану, вона, з підстав, що не залежали від неї, не змогла подати заяву про прийняття спадщини у визначений законом строк. Судом, згідно копії свідоцтва про смерть встановлено, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , у віці 70 років, про що 13.11.2021 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) складено актовий запис про смерть № 15668 (а.с.5). Згідно копії свідоцтва про смерть [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , актовий запис № 9912 (а.с.6). Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] (прізвище, ім`я по батькові записані російською мовою) народилась [INFO] , актовий запис № 2116. Батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Згідно копії свідоцтва про шлюб 22.09.1989 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.8). Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб 20.07.1999 року, актовий запис № 478. Судом встановлено, що відповідно до Заповіту посвідченого 10.09.2020 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Хімченко Р.О. [PERSON] на випадок свої смерті зробив таке розпорядження: з належного йому майна: частина квартири [ADDRESS] , яка належить йому на праві власності, заповів [PERSON] (а.с.10). Встановлено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло виданого 19.08.2008 року Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради - квартира [ADDRESS] , на праві спільної часткової власності належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в рівних частках (а.с.13). Згідно Витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно, право власності на квартиру за кожним із співвласників зареєстровано по частині відповідно (а.с.14). Також, встановлено, що згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.11.2010 року посвідченого державним нотаріусом Четвертої одеської нотаріальної контори Туйск Ф.Л. після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] є її син [PERSON] . Спадщина на яку видано свідоцтво складається з частини квартири [ADDRESS] (а.с.16). Судом досліджується роз`яснення щодо права на спадкування приватного нотаріуса на ім`я [PERSON] від 01.03.2023 року згідно якого зазначено, що заявником було пропущено строк на подання заяви про прийняття спадщини. У зв`язку цим, рекомендовано звернутись до суду з позовом про визначення додаткового строку на прийняття спадщини (а.с.9). Отже, з досліджених доказів судом встановлено, що позивач є рідною дочкою померлого [PERSON] , який помер [INFO] , встановлено, що позивач здійснила поховання батька, та понесла відповідні витрати пов`язані з цим (а.с.73-75). Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). У відповідності до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У відповідності зі ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно зі ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до вимог ч. 6 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття (ст. 1270 ЦК України). Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви які про прийняття спадщини (ст. 1272 ЦК України). Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1273 ЦК України). З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. З огляду на зазначене, суд приймає до уваги той факт, що [PERSON] пропустила строк для прийняття спадщини з наступних причин, зокрема у зв`язку з хворобою та запровадженням картину. При цьому, Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував на необхідності держав дотримуватися принципу «якості законів» при їх прийнятті або зміні. Зокрема, у своєму рішенні у справі «Сєрков проти України» ЄСПЛ зазначив, що якість законодавства передбачає доступне для зацікавлених осіб, чітке і передбачуване у застосуванні законодавство; відсутність необхідної передбачуваності та чіткості національного законодавства з важливого питання, що призводить до його суперечливого тлумачення, в тому числі судом, має наслідком порушення вимог положень Конвенції щодо «якості закону». Крім того, у справі «Новік проти України» ЄСПЛ зробив висновок, що надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога «якості закону» у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для убезпечення від будь-якого ризику свавілля. Європейський суд з прав людини в пунктах 33, 34 рішення від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Одним з основновоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до остаточного рішення суду. Згідно з правовою позицію ЄСПЛ у справі «Ілхан проти Туреччини» від 27.06.2000 при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом також враховується рішення ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» від 13.06.1979, ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнають право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. У правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 6 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17 зазначено, що відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Судом також, враховується позиція Верховного Суду викладена в постанові від 18.01.2023 у справі №580/1300/22 де ВС сформулював правовий висновок стосовно застосування принципу «легітимних очікувань», що, головним чином, походить від англійського терміну «legitimate expectations» як розумні, небезпідставні або обґрунтовані очікування. Зокрема, Суд зазначив, що принцип легітимних очікувань широко застосовується у судовій практиці та ґрунтується на низці конституційних положень, які гарантують захист права власності (стаття 41 Конституції України) та передбачуваність (прогнозованість) законодавства, яким визначаються обмежувальні заходи (статті 22,57,58,94 та 152 Конституції України); реалізація принципу легітимних очікувань полягає у досягненні бажаного результату шляхом вчинення правомірних дій з огляду на заздалегідь передбачені ймовірні наслідки; втілення легітимних очікувань унеможливлюється, зокрема, у випадку, коли особа не може досягнути прогнозованого результату внаслідок зміни правової основи у такі строки, що не є розумними та обґрунтованими; правовим підґрунтям (основою) для виникнення в особи легітимного очікування можуть бути: норма права (законодавство), судова практика, акт індивідуальної дії, конкретне судове рішення, що набуло законної сили, або умови договору; відсутність у законі безпосередніх приписів щодо певного права, яке, однак, слідує із загальних конституційних принципів або природного права, або відсутність закону, що визначає механізм реалізації такого права, самостійно не може свідчити про відсутність правового підґрунтя для виникнення в особи легітимного очікування щодо реалізації такого права. З урахуванням викладеного, виходячи з аналізу встановлених судом обставин справи та норм права, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що [PERSON] наведено причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для неї щодо подачі заяви про прийняття спадщини, а тому наявні підстави для встановлення їй додаткового строку для прийняття спадщини після смерті батька і слід визначити строк у межах передбаченого законом загального терміну шести місяців і таким достатнім строком є три місяці, перебіг яких рахується після набрання рішенням законної сили. Крім того, суд звертає увагу на те, що визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не вирішує питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частиною 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Згідно п.27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Аналізуючи в сукупності досліджені докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку, що позивачем доведені обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню та суд дійшов переконання, що додатковий строк тривалістю три місяці буде достатнім для позивача для подання заяви для прийняття спадщини.

Outcome: approved