Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-23 00:00:00

18 жовтня 2023 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] , в якому просив скасувати арешт, накладений ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 28.05.1997 року на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження 8169909, зареєстрованого о 14:45:51 10.11.2008 року Першою одеською державною нотаріальною конторою (архівна дата 06.03.1998 номер реєстру 423-97). Позов обґрунтований такими обставинами. 23 квітня 2003 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Сьомою Одеською державною нотаріальною конторою, баба позивача [PERSON] купила у [PERSON] квартиру [ADDRESS] . [PERSON] , померла [INFO] . [PERSON] 25.09.2004 року на випадок своєї смерті зробила заповіт на ім`я внука [PERSON] , посвідчений Першою одеською державною нотаріальною конторою та заповіла йому квартиру [ADDRESS] . 22.03.2022 року приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Русских С.Б. після смерті [PERSON] заведено спадкову справу. 13.04.2023 року позивач [PERSON] отримав від приватного нотаріуса Одеського нотаріального округу Русских С.Б. інформацію з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, згідно якої дізнався, що ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 28.05.1997 року на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження 8169909, зареєстрованого о 14:45:51, 10.11.2008 року Першою одеською державною нотаріальною конторою (архівна дата 06.03.1998 номер реєстру 423-97) накладено арешт. У зв`язку з цим, представником позивача подано заяву, на яку 10.05.2023 року отримано відповідь з Малиновського районного суду м. Одеси, з якою вбачається, що до архіву Малиновського районного суду м. Одеси цивільна справа за № 2-429/2002 за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування збитків та моральної шкоди, спричиненого власником джерела підвищеної небезпеки за актом прийому-передачі цивільних справ за 2002 рік не передавалась, обліково-статистичні картки на відповідну справу відсутні. Згідно даних автоматизованої системи документообігу суду КП «Д-3» слідує, що в провадженні суду перебували матеріали заяви [PERSON] про відновлення втраченого провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування збитків та моральної шкоди (справа 2-429/2002). 13.06.2019 року за результатами розгляду зазначених матеріалів постановлено ухвалу. Під час ознайомлення з даними матеріалами в суді, встановлено, що Першою одеською державною нотаріальною конторою (архівна дата 06.03.1998 номер реєстру 423-97) накладено арешт помилково саме на майно [PERSON] , який не був стороною у справі, а являється сином відповідача у справі [PERSON] . [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] . Наявний арешт заважає позивачу отримати належну йому на підставі заповіту спадщину, а саме квартиру [ADDRESS] , а тому він вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав. Позивач та його представник у відкрите судове засідання не з`явилися, представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутність з підтриманням позовних вимог. Відповідач у підготовчому судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що договір купівлі-продажу від 23 квітня 2003 року належить визнати недійсним за умови наявності спірного арешту на квартиру. У відкрите судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи у свою відсутність до суду не подав. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги належить задовольнити з наступних підстав. Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів" є, зокрема, захист гарантованих Конституцією України та законами, прав і законних інтересів фізичних осіб. За змістом положень вказаних норм, правом на пред`явлення позову до суду наділені, зокрема, фізичні особи, а суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права і охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог. Розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Так, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. При цьому, суд вказує, що виключне право на визначення предмету та підстави позову належить позивачу, натомість суд, вирішуючи спір, повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права фактичним обставинам та вимогам закону. Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги [PERSON] направлені на звільнення з-під арешту квартири, яка входить до складу спадкової маси і яка заповідана позивачу, та наявність існуючого арешту не дають позивачу можливості в повній мірі реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Судом встановлено, та підтверджено матеріалами справи такі фактичні обставини. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] (а. с. 7). Із матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] є внуком [PERSON] (а. с. 8-10). [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу від 23 квітня 2003 року на праві власності належала квартира [ADDRESS] (а. с. 14). 25 вересня 2004 року [PERSON] склала заповіт, яким належну їй квартиру [ADDRESS] заповіла своєму чоловіку [PERSON] , а коли він помре раніш за [PERSON] або не прийме спадщину вищезазначену квартиру заповіла онуку - [PERSON] (а. с. 17). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується матеріалами спадкової справи № 58/2022 до майна померлої [INFO] [PERSON] . Позивач [PERSON] спадщину прийняв у встановлений законом шестимісячний строк шляхом звернення до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Русских С.Б. із заявою про прийняття спадщини після померлої [PERSON] . Із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованого 13.04.2023 року вбачається, що на спірну квартиру ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 28.05.1997 року накладено арешт, зареєстрований 10.11.2008 року за № 8169909 Першою одеською державною нотаріальною конторою. Власник об`єкту - [PERSON] (а. с. 19). Із відповіді Малиновського районного суду міста Одеси від 10.05.2023 року вбачається, що цивільна справ № 2-429/2002 за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, за актом прийому-передачі цивільних справ за 2002 рік не передавалась до архіву суду, обліково-статистична картка на відповідну справу - відсутня. Разом із цим, в провадженні суду перебували матеріали заяви [PERSON] про відновлення втраченого провадження по вказаній справі, та 13.06.2019 року за результатами розгляду зазначених матеріалів судом постановлено ухвалу (а. с. 20). В судовому засіданні було досліджено матеріали за заявою [PERSON] про відновлення втраченого провадження по справі № 2-429/2002 за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки в частині накладення арешту. В заяві про відновлення втраченого судового провадження [PERSON] , який є батьком відповідача [PERSON] , просив суд скасувати арешти з майна, яке перебувало у його власності. При цьому зазначив, що квартира [ADDRESS] йому не належала, тому зареєстрована або за особою, прізвище якої збігається з його прізвищем, або помилково. 13 червня 2019 року Малиновський районний суду міста Одеси відновив частково втрачене судове провадження у вказаній цивільній справі. 11 вересня 2023 року [PERSON] звернувся до Малиновського районного суду міста Одеси з заявою про скасування заходів забезпечення позову, в якій просив скасувати арешт, накладений ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 28.05.1997 року на квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження 8169909, зареєстрованого о 14:45:51 10.11.2008 року Першою Одеською державною нотаріальною конторою (архівна дата 06.03.1998 номер реєстру 423-97). Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 28 вересня 2023 року заяву [PERSON] повернуто з підстав того, що він не є стороною у справі та роз`яснено, що з метою зняття арешту з майна він має право звернутись до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За приписами статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Відповідно до ст. 1 Додаткового Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Вирішуючи спір, суд керується принципом ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, а тому вважає, що [PERSON] обрано правильний спосіб захисту своїх прав шляхом звернення до суду із позовом про звільнення майна з під арешту. Тому суд, враховуючи викладені обставини задовольняє позовні вимоги позивача про зняття арешту. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судом встановлено, що позивачем сплачено судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 1073,60 грн., що підтверджується відповідним платіжним дорученнями ( а. с. 11). Враховуючи те, що позов [PERSON] задоволено в повному обсязі, стягненню з [PERSON] підлягає судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Outcome: approved