Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-24 00:00:00

У червні 2024 року позивач звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого вказував, що 24 липня 2008 року він уклав шлюб з [PERSON] , який було зареєстровано відділом реєстрації актів громадського стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №998. Під час шлюбу у них народився син: [PERSON] , [INFO] . В подальшому, рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 09 березня 2016 року шлюб між ним та [PERSON] розірвано. Крім того, вказував, що на даний час він перебуває у шлюбі з [PERSON] , та син з кінця 2015 року постійно проживає із ним та дружиною. Також, зазначав, що відповідачка повністю самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків щодо сина [PERSON] , взагалі не піклується про дитину, не бере участі у його вихованні, матеріальної допомоги не надає, не піклується про фізичний та духовний розвиток, здоров`я та майбутнє дитини. Зазначав, що на даний час син навчається у Чернівецькій гімназії №1, стан здоров`я його добрий, син забезпечений всім необхідним для навчання та відпочинку. Враховуючи те, що відповідачка не бере участі в забезпеченні потреб дитини в харчуванні, медичному огляді, лікуванні та матеріальних потребах, властивих дитині відповідного віку, не цікавиться його життям, не бачиться з ним та не спілкується, не виявляє інтересу до здобуття дитиною освіти, засвоєнню дитиною норм моралі, вважає, що [PERSON] свідомо нехтує потребами свого сина, порушує права дитини на належне батьківське виховання та не виконує батьківських обов`язків. Таким чином, вважає очевидним умисне ухилення відповідачкою від виконання своїх обов`язків по вихованню свого сина [PERSON] . Крім того, питання позбавлення відповідачки батьківських прав ретельно вивчалось органом опіки та піклування Чернівецької міської ради, про що наданий відповідний висновок, однак без зазначення позиції доцільності/недоцільності, у зв`язку із неможливістю з`ясувати причини відсутності батьківського піклування. На підставі вищевикладеного, просив позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] ., [INFO] . В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, однак через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, та просив їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи, у тому числі й шляхом розміщення відповідного оголошення на сайті суду, про причини своєї неявки суд не повідомила. При цьому, від відповідачки на адресу суду надійшла письмова заява, в якій вона вказувала про обізнаність перебування на розгляді справи про позбавлення її батьківських прав та вказувала, що позовні вимоги [PERSON] визнає в повному обсязі, не заперечує проти задоволення позову та просить розгляд справи провести у її відсутності. Представник третьої особи у судове засідання не з`явилася, однак у матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без її участі. При цьому, просила врахувати всі зазначені у висновку органу опіки та піклування обставини при ухваленні рішення, яке відповідатиме законним інтересам дитини. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилось без технічної фіксації. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Так, згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів справи убачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який зареєстрований 24 липня 2008 року, відділом реєстрації актів громадського стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис №998. Під час шлюбу у сторін народився син: [PERSON] , [INFO] (а.с.9). В подальшому, рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 09 березня 2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.4-5). Як вбачається із довідки про склад сім`ї №411 від 18.03.2019 року [PERSON] зареєстрований разом із батьком [PERSON] за адресою в [ADDRESS] , однак фактично проживають за адресою в [ADDRESS] . Крім того, відповідно до довідки закладу дошкільної освіти (ясла садок) комбінованого типу №4 Чернівецької міської ради №20 від 26.02.2024 року встановлено, що [PERSON] відвідував заклад з 04.06.2012 року по 30.08.2016 року, та зі слів працівників дошкільного закладу з 17.01.2016 року його батько - [PERSON] самостійно приводив до садка і забирав із нього свого сина. Мати [PERSON] вже на той період не була зацікавлена у навчанні, вихованні, розвитку сина (а.с.27). Також, з довідки №01-30/33 від 27.02.2024 року Чернівецької гімназії №11 убачається, що [PERSON] навчається в закладі з 01.09.2016 року, та впродовж періоду навчання [PERSON] в закладі, він проживає з батьком [PERSON] та його дружиною [PERSON] , які займаються вихованням хлопчика. Мати [PERSON] за період навчання в закладі її сина, вихованням хлопчика не займалася, його успішністю не цікавилася, з вчителями не спілкувалася, батьківські збори не відвідувала (а.с.27 зворотня сторона). Згідно характеристики наданої Чернівецькою гімназією №11, позивач [PERSON] приділяє належну увагу вихованню сина, постійно підтримує зв`язок з класним керівником, цікавиться його успіхами у навчанні, й поведінкою дитини. Крім того, [PERSON] впродовж всіх років регулярно відвідує батьківські збори, забезпечує відвідування навчальних екскурсій, та забезпечує сина всіма необхідними матеріалами. Мати [PERSON] у вихованні та навчанні дитини участі не бере, з класним керівником на зв`язок не виходила, на батьківські збори не з`являлася(а.с.25). Крім того, з матеріалів справи убачається, що відповідачка [PERSON] надала нотаріально посвідчену заяву від 26.02.2024 pоку, відповідно до якої вона надавала згоду та не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Також в заяві зазначила, що вона не має можливості займатися вихованням сина у зв`язку з тим, що створила нову сім`ю(а.с.12). Доказів протилежного відповідачкою не надано. Також, відповідно до висновку Чернівецького міського центру соціальних служб від 01.03.2024 року за результатами психологічної діагностики [PERSON] , встановлено, що мати не цікавиться його життям та не приймає жодної участі у ньому. Зі слів дитини, мати не хоче спілкуватися з ним. Хлопець не зміг пригадати, коли в останнє спілкувався з матір`ю. Також, зі слів малолітнього [PERSON] було встановлено, що у його житті батько приймає основну роль у вихованні(а.с.28). Так, Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Так, ст. 164 СК України визначено підстави для позбавлення батьківських прав батьків, а саме: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують їх до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Крім того, згідно із роз`ясненнями пп. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Таким чином, відповідно до положень п. 2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України однією з підстав для позбавлення мати, батька батьківських прав в судовому порядку є їх ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. З матеріалів справи убачається, що позивач звертався до Органу опіки та піклування з приводу надання висновку про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав, однак Органом опіки і піклування Чернівецької міської ради надано висновок без зазначення позиції з окресленого питання. Так, виконавчий комітет Чернівецької міської ради, як орган опіки та піклування, у наданому 28 травня 2024 року висновку №327/11, не може визначити позицію з окресленого питання (доцільності/недоцільності позбавлення батьківських прав), у зв`язку із неможливістю з`ясування причин відсутності батьківського піклування (винної поведінки) відповідачки, яка на засідання не з`являлася (а.с.34-35). При цьому, із даного висновку органу опіки і піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради вбачається, що відповідачка надала нотаріальну посвідчену заяву, в якій не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , фактично самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню сина, матеріальної допомоги не надає, не піклується про фізичний та духовний розвиток, здоров`я та майбутнє дитини. Таким чином, ураховуючи вищевикладене, судом достовірно встановлено, що на час розгляду справи [PERSON] проживає разом з батьком, його матір [PERSON] батьківські обов`язки не виконує, матеріально дитину не утримує, проживає окремо від дитини, не займається вихованням та утриманням малолітнього сина, не виявляє турботи щодо свого сина, не цікавиться його особистим життям, здоров`ям та навчанням, матеріальної допомоги не надає, не відвідує сина, що в свою чергу, свідчить про умисне ухилення [PERSON] від виконання своїх обов`язків по вихованню сина [PERSON] та не відповідає принципам Конвенції ООН про права дитини та вимогам ст. ст. 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства». За таких обставин суд, аналізуючи усі зібрані в справі докази в їх сукупності, приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] . Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, і в разі, якщо змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, суд може постановити рішення і поновити зазначену особу в батьківських прав. Тому, ураховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне звернути увагу відповідачки, що у разі зміни обставин, що слугували підставами для позбавлення батьківських прав відносно сина [PERSON] не позбавлена права звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Крім того, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судовий збір у розмірі 1211 грн. 20 коп. сплачений позивачем при зверненні до суду, підлягає стягненню з відповідачки на користь [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: approved