Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-30 00:00:00

у червні 2024 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інтер-Поліс», в особі представника - адвоката Гусєва П.В., звернулося до суду із позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з [PERSON] на його користь завдані збитки у розмірі 50 000 грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028 грн. 00 коп. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 25 вересня 2023 року о 14 годині 05 хвилини м. Київ, Індустріальний шляхопровід, [PERSON] (далі - відповідач, [PERSON] ), керуючи транспортним засобом Chrysler 200 д.н.з. [NUMBER] не дотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем Mazda, д.н.з. [NUMBER] . При ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП. У постанові Солом`янського районного суду міста Києва справа № 760/23232/23 від 31 жовтня 2023 року встановлено, що відповідач, керуючи транспортним засобом Chrysler 200 д.н.з. [NUMBER] та здійснивши зіткнення з автомобілем Mazda, д.н.з. [NUMBER] , місце пригоди залишив, чим порушив вимоги п. 2.10 Правил дорожнього руху. При цьому вказаною постановою було визнано винним Відповідача у вчинені адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 124 КУпАП. Цивільно-правова відповідальність транспортного засобу Chrysler 200 д.н.з. [NUMBER] була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 215918240. З заявою про виплату страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку звернулася потерпіла особа та надала всі необхідні документи позивачу. На підставі даної заяви та наданих потерпілою стороною документів було складено страховий акт № 0011/10807/59/24 від 03 січня 2024 року за наслідками дослідження фактичних даних та обставин події ДТП, вказану подію ДТП було визнано страховим випадком. На виконання зазначеного страхового акту позивач здійснив виплату страхового відшкодування потерпілій особі у розмірі 50 000,00 грн., що засвідчується платіжною інструкцією № 71 від 03 січня 2024 року. Оскільки відповідач після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, то, як відповідальна за шкоду особа, повинен відшкодувати позивачеві в порядку регресу виплачене потерпілій особі страхове відшкодування у розмірі 50 000,00 грн. На підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 червня 2024 року справу розподілено судді Тесленко І.О. Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлявся запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача у справі. Відповідь на такий запити надійшла до суду 03 липня 2024 року. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 15 липня 2024 року справу прийнято до провадження та постановлено вищевказану справу розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін в судове засідання. В судове засідання позивач не з`явився, в позовній заяві міститься клопотання в якому просив розглядати справу за відсутності його представника. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечують. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом направлення судових повісток за його зареєстрованим місцем проживання, про що в матеріалах справи наявні відповідні докази. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд ухвалив постановити заочне рішення згідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. У листі Верховного Суду України від 25.01.2006 № 1-5/45, визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника. Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. У пункті 26 рішення ЄСПЛ від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (заява №7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом. Згідно ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 №389-VIII, в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України; повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Заяв та / або клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. З урахуванням викладеного, ст. ст. 128-131, 223 ЦПК України, та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних і доказів для її розгляду по суті за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами цивільно-процесуального законодавства. Як убачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Chrysler 200, д.н.з. [NUMBER] , на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 215918240 (а.с. 11). Судом встановлено, що 25 вересня 2023 року у м. Києві, Індустріальний шляхопровід сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Chrysler 200 д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який недотримався безпечної дистанції та здійснив зіткнення з автомобілем Mazda, д.н.з. [NUMBER] , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 31 жовтня 2023 року, відповідача визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. ст. 122-4, 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді стягнення, в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, у виді штрафу у розмірі 3 400 грн. 00 коп. (а.с. 8). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Отже, з огляду на викладене вина відповідача у дорожньо-транспортній пригоді є доведеною. В результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 25 вересня 2023 року, був пошкоджений автомобіль Mazda, д.н.з. [NUMBER] , який належить [PERSON] . Як установлено судом, 25 вересня 2023 року [PERSON] , який керував автомобілем Mazda, д.н.з. [NUMBER] , під час дорожньо-транспортної пригоди, звернувся до ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (а.с. 5-6). Згідно ремонтної калькуляції № 10807, вартість відновлювального ремонту автомобіля Mazda д.н.з. [NUMBER] , складає 117 152 грн. 44 коп. (а.с. 12-14). На підставі страхового акту № 0011/10807/59/24 від 03 січня 2024 року позивач на виконання умов полісу виплатив суму страхового відшкодування у розмірі 50 000 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 71 від 03 січня 2024 року (а.с. 22-23). Таким чином, виплативши страхове відшкодування відповідно до умов договору про добровільне страхування, ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» набуло право вимоги до відповідача про відшкодування витрат, пов`язаних зі страховою виплатою потерпілому, у розмірі 50 000 грн. 00 коп. 09 квітня 2024 року відповідачу направлено претензію з пропозицією перерахувати на користь позивача суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 50 000 грн. 00 коп., проте вказана претензія залишена відповідачем без належного реагування (а.с.24). Згідно ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування. Правовідносини між сторонами врегульовані положеннями глави 67 ЦК України та Законом України «Про страхування». Статтею 1 Закону України «Про страхування» від 18 листопада 2021 року № 1909-IX, визначено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-IV, обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-IV, визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Згідно з вимогами ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Пунктом 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України та п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України "Про страхування" передбачено, що страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у строк, встановлений договором. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до вимог ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується ; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Із роз`яснень, викладених у п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» вбачається, що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». У випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Відповідно до абз. «в» пп. 38.1.1. п. 38.1. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо- транспортну пригоду: якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником). Оскільки, відповідач після дорожньо-транспортної пригоди 25 вересня 2023 року, за його участю самовільно залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, то, як відповідальна за шкоду особа, повинен відшкодувати позивачеві в порядку регресу виплачене потерпілій особі страхове відшкодування у розмірі 50 000 грн. Таким чином, на підставі пп. «в» пп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів`ув страховика (позивача) виникло право регресної вимоги до страхувальника щодо стягнення виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Зважаючи на ту обставину, що позивач (страхова компанія), виплативши страхове відшкодування потерпілому за договором майнового страхування, отримав від останнього права кредитора до особи, відповідальної за завдані збитки, то спірні правовідносини між сторонами у справі регулюються саме положення ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування». Таким чином, до ПрАТ «СК «Інтер-Поліс» перейшло право вимоги до відповідача на підставі ст. 993 ЦК України в порядку суброгації. З урахуванням викладеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах Закону, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжною інструкцією № 3353 від 28 травня 2024 року про сплату судового збору у сумі 3 028 грн. 00 коп., який відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved