Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-30 00:00:00

Позивачка звернулася до суду із вказаною позовною заявою, в обґрунтування вимог якої представник зазначив, що [INFO] померла мати позивачки [PERSON] , яка на випадок своєї смерті залишила заповіт, яким заповіла їй все належне майно. Останні роки до своєї смерті, будучи вже важкохворою, мати заявниці [PERSON] фактично постійно проживала не у селі Вучкове по місцю реєстрації, а разом із позивачкою в її будинку у [ADDRESS] та перебувала під доглядом позивачки і на її утриманні. Після смерті, мати була похована на кладовищі в с. Тюшка Хустського району по місцю проживання позивачки. Витрати пов`язані з обрядом поховання були здійсненні позивачкою. У жовтні 2023 року позивачка звернулася із заявою до нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом матері. Проте нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з підстав пропущенням строку для прийняття спадщини. В усній формі нотаріусом їй було запропоновано звернутися до суду з позовом про встановлення факту проживання разом зі спадкодавцем станом на момент її смерті та визнання за нею права на спадкове майно. Наведені обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом, в якому висловлено прохання встановити факт постійного проживання спадкоємця [PERSON] разом із спадкодавцем [PERSON] , на час відкриття спадщини відносно до майна померлої [INFO] [PERSON] , а також визнати за позивачкою право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті спадкодавця. Ухвалою суду від 19.09.2024 по справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. Представник позивачки подав заяву з проханням розгляду справи без участі сторони позивача. Висловив позицію про підтримання заявлених у позовній заяві вимог. Від Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області надійшла заява з проханням розглядати справу без участі представника селищної ради. Висловлено позицію за якою селищна рада визнає вимоги позову. Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України). Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Частиною 4 статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, ЦПК допускає ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні і в правовідносинах, що виникли між сторонами відповідач позов визнав, таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, отже в даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивачки [PERSON] , яка була постійною мешканкою [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про її смерть серії [NUMBER] (а.с. 14). На випадок своєї смерті померла залишила заповіт, посвідчений Вучківською сільською радою Хустського району Закарпатської області, 05.12.2006, яким належний їй житловий будинок, що знаходиться в [ADDRESS] (далі Спадковий будинок), прилеглу до нього земельну ділянку розміром 0,32 га, земельну ділянку згідно державного акту на право приватної власності на землю ЗК № 024103 розміром 0,25 га та земельну ділянку розміром 0,67 га згідно Сертифіката на земельну частку (пай) № 0096961, свої грошові вклади згідно ощадної книжки серії [NUMBER] , заповіла своїй доньці, позивачці [PERSON] , [INFO] (а.с. 15). Чоловік померлої, [PERSON] , помер [INFO] (а.с. 32). Останні роки до своєї смерті, [PERSON] фактично постійно проживала разом із позивачкою в її будинку у [ADDRESS] та перебувала на її утриманні, підтвердженням чого є копія Акту про підтвердження факту проживання від 04.08.2023 та копією довідки Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області від 7 серпня 2023 року № 322 (а.с. 19, 26). Брат позивачки [PERSON] , помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про його смерть [NUMBER] (а.с. 33). Єдиним спадкоємцем після смерті брата відносно до його майна, також виступає позивачка, що підтверджується копією довідки нотаріуса № 23/02-14 від 08 лютого 2024 року (а.с. 25). У жовтні 2023 року позивачка звернулася із заявою до нотаріуса про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом матері [PERSON] . За поданою нею заявою нотаріусом було відкрито спадкову справу (а.с. 20-22). За інформаційною довідкою зі спадкового реєстру від 16.10.2023, складений [PERSON] заповіт від 05.12.2006 є чинним і не був скасований спадкодавцем станом на день її смерті (а.с. 20-22). 16 жовтня 2023 року приватним нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом) з підстав неможливості видачі цього свідоцтва у зв`язку з пропущенням строку для прийняття спадщини (а.с. 23-24). Із системного аналізу пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», пункту 2 Постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України №\~7\~від 30\~травня 2008\~року «Про\~судову практику\~у справах\~про спадкування» вбачається, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов?язки інших осіб або за наявності інших спадкоємців і спору між ними розглядаються судами за правилами позовного провадження. Згідно статті 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217\~ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Частиною першою статті 1258\~ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно зі статтею 1261\~ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За змістом статті 1218\~ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до положень частини першої, третьої та п`ятої статті 1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 316\~ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Зміст права власності виявляється у праві: володіння, користування, розпорядження. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (статті 317 ЦК України). Частиною першою та другою статті 321\~ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Як встановлено статтею 392\~ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 41 Конституції України гарантує кожному захист прав власника на володіння, користування та розпорядження своєю власністю, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Цивільні права можуть виникати з рішення суду, як зазначено у частині 5 статті 11 ЦК України, лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства. Цивільний кодекс України передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, передбачених статтями 335, 376 та 392 ЦК України. Відповідно до частини 1 статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина 2 статті 328 ЦК України). Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Матеріалами справи підтверджено проживання позивачки разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини до її майна, а тому вона є такою, що прийняла спадщину до майна померлої. У зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на Спадковий будинок, позивачка позбавлена можливості оформити свої майнові та спадкові права в позасудовому порядку, а тому змушена звертатися до суду за захистом, обираючи передбачений пунктом першим частини 2 статті 16 ЦК України спосіб захисту свого права у вигляді визнання права. Як свідчить виписка з погосподарської книги № 2, згідно погосподарської книги померла [PERSON] була власницею Спадкового будинку, побудованого орієнтовно у 1974 році. Свідоцтво на право власності на Спадковий будинок сільською радою не видавалося (а.с. 18). Отже, враховуючи встановлені судом обставини, визнання позову відповідачем, те, що прийняттям спадщини позивачкою права інших осіб не порушуються, суд вважає необхідним задовольнити вимоги заявлені в позовній заяві.

Outcome: approved