Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-25 00:00:00

Позивач звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом до відповідачів в якому просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] інфляційних втрат та 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання в розмірі 346\~468,62 грн. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 27.10.2006 року між [PERSON] та ВАТ КБ "Надра" було укладено кредитний договір №08/10/2006/840-К536, на підставі якого ВАТ КБ "Надра" надав [PERSON] кредитні кошти у розмірі 99000 доларів США. Також з метою забезпечення виконання умов договору між [PERSON] та ВАТ КБ "Надра" було укладено договір поруки, відповідно до якого [PERSON] у разі невиконання [PERSON] умов кредитного договору стає солідарним бордником та відповідає перед банком всім майном, яке їм належить на праві власності та особистими коштами. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 21.11.2008 року у справі № 2-4-6289/08 стягнуто з [PERSON] та [PERSON] на користь ВАТ «КБ «Надра» заборгованість у розмірі 562217,42 грн. та 1730 грн. судового збору. Ухвалою суду від 10.01.2022 року заяву ТОВ "ФК" Дніпрофінансгруп" замінено сторону стягувача у виконавчих листа у справі № 2-4-6289/08 з ВАТ «КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп». Позивач вказує, що відповідачем та і не вчинено жодних дій щодо погашення кредитної заборгованості, а тому просить стягнути з нихк 3 % річних та інфляційні втрати за прострочення виконання грошового зобов`язання. Відповідачі правом на подання відзиву не скористались. Дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом досліджено кредитний договір № 08/10/2006/840-К536 від 27 жовтня 2006 року згідно якого ВАТ КБ «Надра» надав [PERSON] кредитні кошти в розмірі 99\~000 доларів США. Судом досліджено договір поруки від 27.10.2006 року укладений між [PERSON] та ВАТ КБ «Надра» згідно якого [PERSON] зобов`язався відповідати перед кредитором за неналежне виконання [PERSON] зобов`язань за кредитним договором № 08/10/2006/840-К536 від 27.10.2006 року. Судом досліджено виконавчий лист виданий 09.09.2022 року Центральним районним судом м. Миколаєва на виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва по справі № 2-4-6289/08 від 21.11.2008 року про стягнення в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованість по кредитному договору в розмірі 562217 грн. 42 коп. та судові витрати в розмірі 1730 грн. Судом досліджено ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 10.01.2022 року згідно якої замінено сторону стягувача у виконавчих листа по цивільній справі № 2-4-6289/08 за позовом ВАТ КБ «НАДРА» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості з ВАТ КБ «Надра Банк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Дніпрофінасгруп». Відповідно до наданого ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп" розрахунку 3% річних за прострочення грошового зобов`язання [PERSON] та [PERSON] за основним боргом за період з 01.05.2017 року по 23.02.2022 року - період прострочення 1760 днів становлять 81282,78 грн. Відповідно до наданого ТОВ "ФК "Дніпрофінансгруп" розрахунку інфляційних витрат за прострочення грошового зобов`язання [PERSON] та [PERSON] за основним боргом за період з 01.05.2017 року по 23.02.2022 року - період прострочення становлять 265185,84 грн. У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог даного кодексу. Статтею 530 ЦК України визначається, що зобов`язання повинні бути виконанні у встановлений строк його виконання. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно із ч.ч. 1-2 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). У висновках Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10 та 27 квітня 2018 року у справах № 910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16 листопада 2018 року у справі № 918/117/18, від 30 січня 2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13 лютого 2019 року у справі № 924/312/18, зазначено те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. За такого, суд вважає, що доводи позивача знайшли свого підтвердження, а тому позовна заява підлягає задоволенню повністю. При вирішенні питання про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу суд виходить з наступного. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8500 грн., то слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатамирозгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року справа № 72/1010/16-ц, провадження № 61-3416 св 18 склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, детальний опис робі, акт про підтвердження факту надання правничої допомоги. Проте позивачем не надано платіжних документів (платіжного доручення, квитанції тощо), які підтверджують сплату позивачем коштів в розмірі 8500 грн.

Outcome: approved