Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-25 00:00:00

У березні 2024 року позивач [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська вищевказаною позовною заявою. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що їй на підставі ордера № 13 від 16.06.1994 року, який було видано на позивача у складі сім`ї: [PERSON] відповідальний квартиронаймач, [PERSON] , [PERSON] , виданого «Дніпропетровським ордерна Леніна Трубопрокатним заводом імені Леніна», надано право на зайняття жилого приміщення, а саме 2-х кімнат в гуртожитку, житловою площею 24,64 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, який рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.03.2011 року було розірвано. За вказаною адресою, окрім доньки [PERSON] , зареєстрований також відповідач [PERSON] , який в ньому не проживає з травня 2013 року. Відповідач зібрав свої речі і добровільно пішов, його місцезнаходження позивачу не відоме. З того часу відповідач жодного разу у житловому приміщенні не з`явився, комунальні послуги не сплачував, будь-які його речі у будинку відсутні, однак добровільно з реєстраційного обліку відповідач не знявся. Позивач є пенсіонером та самостійно несе витрати на утримання зазначеного житлового приміщення. Враховуючи викладене, позивач звертається до суду та просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Разом із позовом позивачем було подано клопотання про виклик і допит свідків. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02.05.2024 року позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі та призначено судове засідання. Позивач [PERSON] письмово просила судове засідання провести за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується конвертам, які повернулися на адресу суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання», про причини неявки суд не повідомив, правом на подачу відзиву не скористався, будь-яких заяв від нього не надходило. Третя особа [PERSON] письмово просила судове засідання провести за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Представники третіх осіб Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР та КП «Жилсервіс-5» ДМР у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Суд у зв`язку з вищевикладеним зазначає, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. При цьому обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). Суд, враховуючи ту обставину, що сторонам по справі були створені належні та достатні умови для подання суду відповідних заяв по суті справи, заяв із процесуальних питань та доказів, вважає, що чергове відкладення розгляду справи порушуватиме розумний строк розгляду цивільної справи, у зв`язку із чим суд вважає за необхідним ухвалити відповідне рішення по справі. На підставі ч. 1 ст. 280\~ЦПК України суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Щодо клопотання позивача про виклик і допит свідків суд зазначає, що позивач у своїй заяві від 26.09.2024 року просила справу розглядати за її відсутності, на розгляді зазначеного клопотання не наполягала, а тому суд вважає за можливе клопотання позивача про виклик і допит свідків не розглядати та залишити його без розгляду. Згідно із ч. 1 ст.\~2\~ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ст.ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, дійшов висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі ордера № 13 від 16.06.1994 року, який було видано на позивача у складі сім`ї: [PERSON] відповідальний квартиронаймач, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , виданого «Дніпропетровським ордерна Леніна Трубопрокатним заводом імені Леніна», надано право на зайняття жилого приміщення, а саме 2-х кімнат в гуртожитку, житловою площею 24,64 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16). Позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем (а.с. 14), який рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.03.2011 року було розірвано (а.с. 15). Згідно довідки № 447, виданої КП «Жилсервіс 5» ДМР 14.03.2024 року, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 17). Як вбачається із акту обстеження домогосподарства від 10.03.2024 року за адресою: [ADDRESS] , відповідач [PERSON] з травня 2013 року за вказаною адресою, не проживає (а.с. 19). Згідно довідки про доходи від 12.03.2024 року, позивач є пенсіонером та розмір її пенсії за період з січня 2023 року по грудень 2023 року склав 42\~669,54 грн. (а.с. 20). Матеріали справи містять також копії квитанцій про сплату комунальних послуг позивачем (а.с. 21-22). До правовідносин, які виникли між сторонами підлягають застосуванню наступні норми матеріального права. Відповідно до ст.\~47\~Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Положеннями ст.64\~ЖК України передбачено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Частиною 1 ст.\~71\~ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно із ст.\~72\~ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Подібної позиції дотримується Верховний Суд при розгляді аналогічних спорів (постанова Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 9 грудня 2020 року у справі № 209/2642/18). Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно із ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стороною позивача доведено належними та допустимими доказами те, що відповідач з травня 2013 року добровільно змінив своє місце проживання, забравши свої речі на інше місце постійного проживання. Встановлені судом обставини свідчать про те, що відповідач втратив інтерес до житлового приміщення, в якому він зареєстрований та у якому проживав до травня 2013 року. З урахуванням наведеного, визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням є належним способом захисту порушених прав позивача. Враховуючи викладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності, аналізуючи вищенаведені обставини справи на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог і заперечень, а також те, що відповідач більше десяти років без поважних причин не проживає за вказаною адресою, при цьому витрат на утримання житлового приміщення не несе, а тому, відповідно до статей 71, 72 ЖК України, наявні підстави для визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, однак позивач не просила стягувати із відповідача судовий збір, а тому судові витрати по справі у вигляді судового збору у розмірі 1 211,20 грн. (а.с. 1) суд покладає на позивача. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved