Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-03 00:00:00

Позивач звернулась до суду із позовними вимогами до відповідача в яких просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь 126 000,00 грн матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Позивач зазначає, що Вироком Бродівського районного суду Львівської області від 20 лютого 2024 року у справі №439/139/24 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 03 квітня 2024 року змінено в частині призначеного покарання [PERSON] , в решті вирок залишився без змін. Ухвала набрала законної сили 03 квітня 2024 року. Позивачка посилається на те, що вироком суду встановлено, що [PERSON] в лютому 2023 року, шляхом зловживання довірою, заволодів належним [PERSON] грошовим коштами у сумі 126 000,00 грн, якими розпорядився в подальшому на власний розсуд, чим заподіяв останній матеріальну шкоду на вказану суму.Позивачка зазначає, що станом на 15 серпня 2024 року їй не відшкодовано завдану кримінальним правопорушенням матеріальну шкоду. Ухвалою суду від 17 липня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 08 серпня 2024 року. У судове засідання позивачка не з`явилась, хоча була належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи. 15 серпня 2024 року від позивачки надійшла заява про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. У випадку неявки відповідача не заперечує щодо винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився. Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача. Відповідно до наданої довідки Відділу з питань організації діяльності Центру надання адміністративних послуг Бродівської міської ради відповідач - [PERSON] , зареєстрований за адресою [ADDRESS] . Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка надсилається разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Судова кореспонденція є офіційною, тому повинна надсилатися саме за адресою зареєстрованого місця проживання або, як виняток, на адресу, зазначену самим учасником справи - адресатом (ч. 6 ст. 128 ЦПК України). Суд направляв на зареєстровану адресу відповідача копію ухвали про відкриття провадження з копіями позовної заяви та доданих до неї документів, а також повістки про виклик до суду. Таким чином, суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд. Відповідно до рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, поштове відправлення з копією позовної заяви, ухвалою про призначення справи до розгляду на ім`я відповідача на 08 серпня 2024 року, 03 вересня 2024 року вручені. Поштові відправлення про виклик в судові засідання на 16 вересня 2024 року та 04 жовтня 2024 року повернулися до суду з довідкою ф.20 про причини повернення/доставлення з відміткою - адресат відсутній за вказаною адресою. Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі - Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу. Однак з гарантій ст. 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього. Зважаючи на те, що відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи (за зареєстрованим місцем проживання), незалежно від того чи отримав відповідач адресовану йому кореспонденцію, суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті. Будь-яких заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити його правову позицію щодо предмета спору. Суд, зі згоди позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 Цивільного процесуального кодексу України. Водночас у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив такі обставини справи та відповідні до них правовідносини. Вироком Бродівського районного суду Львівської області від 20 лютого 2024 року у справі №439/139/24 [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України. Ухвалою Львівського апеляційного суду від 03 квітня 2024 року змінено в частині призначеного покарання [PERSON] , в решті вирок залишився без змін. Ухвала набрала законної сили 03 квітня 2024 року. У кримінальному провадженні потерпілим від злочинних дій [PERSON] було визнано [PERSON] . Вказаним вироком Бродівського районного суду Львівської області від 20 лютого 2024 року у справі № 439/139/24, встановлено наступні обставини: [PERSON] в лютому 2023 року, перебуваючи за адресою: Львівська область, Золочівський район, місто Броди, вулиця Шевченка 24 , в приміщені «Гулівер», з метою реалізації свого протиправного умислу на заволодіння чужим майном, діючи цілеспрямовано та умисно, повторно, з корисливих мотивів, цілковито усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та розуміючи при цьому їх суспільну небезпечність, розуміючи що [PERSON] сприймає його як знайомого та повністю довіряє йому, під приводом купівлі-продажу для останньої 3,5 тисячі доларів США за курсом нижче ринкового, заздалегідь, не маючи наміру виконувати взяті на себе зобов`язання та повертати обміняні грошові кошти, шляхом зловживання довірою, заволодів належним [PERSON] грошовим коштами у сумі 126 000,00 грн, якими розпорядився в подальшому на власний розсуд, чим заподіяв останній матеріальну шкоду на вказану суму. Таким чином, вина [PERSON] у вчиненні кримінального злочину є встановленою та не підлягає доведенню, оскільки у суду відсутні сумніви щодо достовірності зазначених обставин та дій встановлених у вироку суду. Відтак, судом в порядку кримінального судочинства вже надана правова оцінка правомірності дій відповідача. Позивачка, покликаючись на норми Цивільного кодексу України вказує, що шкода їй не відшкодована, тому вона звернулася до суду за захистом порушеного права. При вирішенні справи, суд виходить із того, що між сторонами виник спір з приводу відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням та відповідно до ч. 7 ст. 128 КПК України потерпіла не пред`явила цивільний позов у кримінальному провадженні. Спірні правовідносини регулюються положеннями Цивільного кодексу України(далі ЦК України). Застосовуючи до даних правовідносин норми права, суд враховує таке. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з п. 8 ч.2 ст. 16 ЦК передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; Відповідно до ч.7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Згідно ст. 56 КПК України потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушення шкоди в порядку, передбаченому законом. Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до ч. 1ст. 1166 Цивільного кодексу Українимайнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно положень ст. 1166 ЦК України підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв`язок між ними, а також вину заподіювача шкоди. Нормативними вимогами ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи. Матеріалами справи підтверджено, що позивачу надано статус потерпілої особи в кримінальному провадженні № 12024141160000007. Вироком Бродівського районного суду Львівської області від 20 лютого 2024 року у справі №439/139/24 [PERSON] визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні, а саме у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та призначено покарання. Вказаним вироком, встановлено обставини заволодіння [PERSON] грошових коштів [PERSON] шляхом обману на загальну суму 126 000,00 грн та встановлено, що своїми умисними діями [PERSON] скоїв заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, повторно, тобто кримінальне правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. Пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що відповідно до ч. четвертої статті 61 ЦПК України при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Інші прийняті в межах кримінальної справи чи справи про адміністративне правопорушення постанови оцінюються судом згідно з положеннями статті 212 ЦПК України. На підтвердження висновку суду щодо розміру відшкодування збитків у рішенні, крім посилання на вирок у кримінальній справі чи постанову у справі про адміністративне правопорушення, необхідно також зазначати докази, подані сторонами при розгляді цивільної справи (наприклад, врахування матеріального становища відповідача або вини потерпілого). Наведеної правової позиції притримується і Верховний Суд, зокрема, у постанові від 25.07.2018 у справі № 750/12452/15-ц (провадження № 61-1568зпв18). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Згідно з положеннями ч. 6 ст. 82 ЦПК України факт вчинення [PERSON] кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, а також вина відповідача у спричиненні шкоди позивачці [PERSON] у розмірі 126 000,00 грн, що встановлені вироком Бродівського районного суду Львівської області від 20 лютого 2024 року у справі №439/139/24, - не підлягають доказуванню під час розгляду даної цивільної справи. З письмових матеріалів справи вбачається, що під час розгляду обвинувального акту цивільний позов у кримінальному провадженні, потерпілою [PERSON] не заявлявся. Тому, враховуючи те, що в межах розгляду кримінального провадження позивач не зверталась із відповідним цивільним позовом, вона звернулась в порядку цивільного судочинства із позовом про стягнення матеріальної шкоди, оскільки їй була заподіяна така шкода, внаслідок протиправних дій відповідача. В даному випадку, підставою для цивільної-правової відповідальності за завдання шкоди є одночасна наявність наступних елементів: заподіяння шкоди позивачу, протиправність дій відповідача та наявність причинного зв`язку між шкодою заподіяною позивачу і протиправним діянням відповідача та вина останнього в її заподіянні. Матеріальні збитки позивача становлять 126 000,00 грн, що підтверджується вироком Бродівського районного суду Львівської області від 20 лютого 2024 року у справі №439/139/24. При цьому, на підставі вироку суду, який набрав законної сили, суд встановив факт, що [PERSON] шляхом обману заволодів грошовими коштами [PERSON] на загальну суму 126 000,00 грн. Як стверджує позивач, шкода відповідачем у добровільному порядку не відшкодована. Відповідач зазначеного не спростував. Враховуючи викладене, вбачається правові підстави для задоволення позовних вимог, а саме стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальної шкоди в сумі 126 000,00 грн. Відповідно до п.6 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Таким чином, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням задоволених вимог позивача на відповідача покладаються судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1260,00 грн, за подання позовної заяви позивачем і підлягають стягненню в дохід державного бюджету України. На підставі викладеного,

Outcome: approved