Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-06 00:00:00

У позовній заяві представник позивача просить ухвалити рішення про стягнення з відповідача [PERSON] 24398,48 гривень заборгованості за кредитним договором № 854520 від 01 вересня 2022 року. Вимоги обґрунтовано тим, що договір про надання споживчого кредиту № 854520 від 01 вересня 2022 року відповідач [PERSON] уклав із ТОВ «СЛОН КРЕДИТ». Право вимоги за цим договором перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - ТОВ «ФК «ЄАПБ») на підставі договору факторингу № 2401-24 від 24 січня 2024 року. Відповідно до реєстру боржників, який є додатком до договору факторингу, ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 24398,48 гривень, з яких: 9704,06 грн - основна сума боргу, 14694,42 грн заборгованість по відсотках. З моменту отримання права вимоги жодних штрафних санкцій позивач не нараховував. Провадження в справі відкрито ухвалою суду від 12 серпня 2024 року, розгляд позову постановлено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Сторонам визначені строки для подання заяв по суті спору у формі відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву. В межах встановленого судом строку представник відповідача [PERSON] адвокат Нікольченко Б.Б. подав відзив на позовну заяву. У ньому вказав на відсутність підстав для стягнення з відповідача кредитної заборгованості. Таку свою позицію обґрунтував тим, що позивач не довів належними і допустимими доказами перерахування первісним кредитором відповідачу обумовленої кредитним договором грошової суми. Наданий позивачем розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, які б дозволили суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Представник позивача подав відповідь на відзив, у якій зазначив, що позивач ТОВ «ФК «ЄАПБ» не володіє і не може володіти оригіналами первинних документів (касовими та меморіальними) на отримання та повернення відповідачем кредитних коштів, оскільки не є первісним кредитором. За умовами кредитного договору кошти надаються позичальнику в безготівковій формі на банківську картку вказану позичальником при укладенні договору. Доступ до виписок по картці, на яку перераховано кредитні кошти, має банк-емітент та відповідач [PERSON] . В той же час, ні позивач, ні первісний кредитор такого доступу не має, оскільки така інформація є банківською таємницею. Відповідач, зі своєї сторони, може власноруч отримати виписки по рахунку для підтвердження чи спростування факту перерахування та отримання кредитних коштів. Однак відповідач не надав доказів того, відповідні кошти не були зараховані на його картковий рахунок, вказаний в договорі, або того, що цей рахунок йому не належить. Представник відповідача подав заперечення на відповідь на відзив. У ньому, у підтвердження висловленої у відзиві позиції та спростування заперечень позивача на відзив вказав, що за умовами договору факторингу позивач повинен володіти документацією, яка підтверджує кредитну заборгованість відповідача, у тому числі платіжним дорученням про перерахування коштів на вказаний ним рахунок. Проте такого доказу до позову позивач не приєднав, відповідного клопотання перед судом не заявляв. Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. 01 вересня 2022 року між ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» та [PERSON] укладено договір про надання споживчого кредиту № 854520 (далі кредитний договір). За умовами пунктів 1.2, 1.3, 1.4, 15, 1.8 кредитного договору товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту складає 12500,00 грн. Строк кредиту 731 днів, з кінцевим терміном повернення 01 вересня 2024 року. Процентна ставка за перший день користування кредитом становить 25% в день (9125% річних), за всі наступні дні користування кредитом, починаючи з другого дня й до кінця строку надання кредиту 100% річних. Відповідно до п.2.1 кредитного договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування (утримання): - у розмірі 10000,00 гривень на поточний рахунок споживача [NUMBER] в АТ КБ «Приватбанк»; - в розмірі 2500,00 гривень на користь товариства з метою виконання зобов`язань з оплати процентів за перший день користування кредитом відповідно до п.3.5 договору. Сума кредиту (його частини) перераховується (утримується) товариством протягом двох календарних днів з моменту укладення цього договору (п.2.2 кредитного договору). Кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту, яка піддягає перерахуванню. 24 січня 2024 року між ТОВ «ФК «ЄАПБ» /фактор/ та ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» /клієнт/ укладений договір факторингу № 2401-24, за умовами якого фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом, пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік Боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно додатку №1 та є невід`ємною частиною договору. У Реєстр боржників до Договору факторингу № 2401-24 від 24.01.2024 включений боржник [PERSON] за кредитним договором № 854520 від 01 вересня 2022 року із сумою заборгованості 24398,48 грн, з яких: 9704,06 основного боргу, 14694,42 грн відсотків. Згідно з ст. 6, ч. 1 ст. 627 та ч. 1 ст. 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Стаття 1077 ЦК України передбачає, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ст.1078 ЦК України). У позовній заяві ТОВ «ФК «ЄАПБ» зазначає, що за укладеним договором про надання споживчого кредиту № 854520 від 01 вересня 2022 року ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» надало відповідачу кредит, проте свого обов`язку відповідач не виконав та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором. На підтвердження заявлених позовних вимог позивач надав указаний кредитний договір, додані до нього заяву анкету, паспорт споживчого кредиту, таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, а також договір факторингу № 2401-24 від 24.01.2024, акт прийому-передачі Реєстру боржників, витяг з Реєстру боржників та власне складений самим позивачем розрахунок заборгованості за період з 24.01.2024 по 30.06.2024. \~ \~ \~ \~Відповідач, зі своєї сторони, не погоджується із заявленими позовними вимогами. Через свого представника, заперечуючи щодо наявності правових підстав для задоволення позову, фактично заперечує факт отримання ним будь-яких грошових коштів за укладеним із ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» кредитним договором. Зважаючи на ознаку реальності договорів позики та кредиту, для підтвердження виконання позикодавцем (кредитодавцем) своїх зобов`язань за таким договором недостатньо наявності лише факту підписання даного виду договору, а судом має бути встановлено наявність факту отримання позичальником грошових коштів та моменту їх отримання (як певний проміжок часу), що є обов`язковою та істотною умовою договору. Доказів виконання ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» умов договору № 854520 від 01 вересня 2022 року та надання відповідачу кредитних коштів у користування в обумовленій договором сумі до позову не приєднано. Наданий позивачем розрахунок заборгованості, як і жодний інший наявний у справі доказ, цієї обставини ні прямо, ні опосередковано, не підтверджує. Представник позивача у відповіді на відзив вважає, що інформацію про перерахування первісним кредитором на рахунок позичальника може отримати сам позичальник, як користувач карткового рахунку. З приводу такої позиції сторони позивача суд зазначає про таке. Частина 3 статті 2 ЦПК України визначає основні засади (принципи) цивільного судочинства, серед яких, змагальність сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст.12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч.2 ст.13 ЦПК України). Відповідно до п.2 ч.1 ст.43 ЦПК України учасники справи мають право подавати докази, яке у взаємозв`язку з положеннями ст.44 цього кодексу повинно використовуватись добросовісно, а не всупереч завданню судочинства. Згідно з п.4 ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. (ч.1 ст.81 ЦПК України). Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених ЦПК України (ч.7 ст.81 ЦПК України). Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (ч.2 ст.83 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 14 вересня 2021 року по справі № 910/14452/20 вказано, що Верховний Суд неодноразово наголошував щодо необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, це й принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19). Крім цього, Верховний Суд у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 зазначив, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності. Отже, обов`язком позивача, який стверджує про надання відповідачу безготівкових кредитних коштів первісним кредитором за кредитним договором у якому він набув право вимоги, є надання доказів, що підтверджують зарахування позичальнику таких коштів, а у разі неможливості самостійно подати такий доказ - право на обґрунтування такої неможливості та заявлення клопотання про витребування доказів судом. Як правильно зазначив представник відповідача у запереченнях на відповідь представника позивача на відзив, у пункті 9.8 договору факторингу № 2401-24 від 24 січня 2024 року чітко визначено, що до нього додається Додаток № 3 Форма Акту прийому-передачі Документації. Відповідно до визначень термінів, які використовуються у даному договорі факторингу, Документація оригінали документів, що стосуються заборгованостей окремих боржників, які підтверджують дійсність та наявність права грошових вимог клієнта до боржників по заборгованостям, а також є необхідними для пред`явлення вимоги до боржника щодо погашення заборгованостей. До переліку документації включене, зокрема, платіжне доручення, яке підтверджує перерахування коштів на рахунок, вказаний боржником. Додатку № 3 або витягу з нього стосовно укладеного з відповідачем кредитного договору до позову не додано, що унеможливлює встановлення судом переліку документів, які були передані ТОВ «СЛОН КРЕДИТ» в порядку правонаступництва позивачу та підтверджують кредитну заборгованість відповідача. Крім цього, у відповіді на відзив від 12 вересня 2024 року представник позивача зазначив, що звернувся до первісного кредитора із запитом щодо надання додаткових доказів, а саме детального розрахунку заборгованості та доказів, що підтверджують надання (перерахування) коштів [PERSON] за укладеним кредитним договором. Станом на дату ухвалення цього рішення наведених доказів представник позивача суду не надав, із клопотанням в порядку ст.84 ЦПК України до суду не звернувся. Відтак, жодних належних доказів на підтвердження обставин, якими позивач обґрунтовує заявлені позовні вимоги, матеріали справи не містять. Частина 4 статті 12 ЦПК України визначає, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. \~ \~ \~ \~Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, зокрема первинного документу, який підтверджує отримання відповідачем кредитних коштів, свідчить про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, адже зазначені позивачем обставини ґрунтуються на припущеннях. Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю заявлених позовних вимог належними і допустимими доказами. У зв`язку з відмовою у задоволенні позову на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України сплачений за позовом судовий збір відшкодуванню позивачу не підлягає. \~ \~ \~ \~

Outcome: dismissed