Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-29 00:00:00

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог. Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє адвокат Раєвський Ігор Афанасійович, звернувся до суду з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування в особі Недобоївської сільської ради Дністровського району Чернівецької області, про розірвання шлюбу та позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог позивача посилається на те, що 22 липня 2001 року він зареєстрував шлюб з [PERSON] . Від шлюбних відносин у них народилася донька [PERSON] [INFO] та син [PERSON] [INFO] . Однак спільне життя з відповідачкою не склалося, а саме проживши сімейним життям тривалий проміжок часу вони зрозуміли, що є різними за характерами людьми, на ґрунті чого у них постійно виникали сварки та непорозуміння, що призвело до припинення сімейних стосунків і починаючи з вересня 2022 року вони спільно не проживають та шлюбних відносин не підтримують. Зазначає, що після припинення сімейних стосунків, відповідачка перестала цікавитися сім`єю, вона повністю усунулася від виховання дітей, матеріально їх не утримує, не піклується про їх духовний та фізичний розвиток, зовсім не цікавиться станом дітей. Він як батько, утримує та виховує дітей самостійно, переймається їхнім станом здоров`я, оплачує їхнє навчання, для дітей створені всі необхідні умови для комфортного проживання, навчання та проведення дозвілля, тому на даний час у нього постало питання про позбавлення відповідачки батьківських прав відносно їхніх неповнолітніх дітей. Враховуючи те, що шлюб між сторонами існує формально, сімейних стосунків більше двох років не підтримують, відповідачка не бере жодної участі у вихованні дітей, просив прийняти рішення суду, яким розірвати їхній шлюб, зареєстрований 22.07.2001 року виконавчим комітетом Недобоївської сільської ради Хотинського району Чернівецької області та позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей - [PERSON] [INFO] та син [PERSON] [INFO] . Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 16 серпня 2024 року відкрито провадження у справі та розгляд справи вирішено провести за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання на 05 вересня 2024 року. Ухвалою Хотинського районного суду Чернівецької області від 05 вересня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день час та місце розгляду справи причини своєї неявки суду не повідомив. Представник позивача [PERSON] - адвокат Раєвський І.А. в судовому засідання підтримав заявлені позовні вимоги, надав суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просив розірвати шлюб укладений між сторонами та позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей - [PERSON] [INFO] та син [PERSON] [INFO] . Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, від її адвоката Ватаманюка Ю.М. на адресу суду надійшла заява про визнання заявлених позовних вимог, зі змістом ст.206 ЦПК України ознайомлена, справу просить слухати у відсутності сторони відповідача. Представник третьої особи - органу опіки та піклування в особі Недобоївської сільської ради в судове засідання не з`явився, на адресу суду надіслали заяву, в якій заявлені позовні вимоги визнають в повному обсязі, розгляд справи просять проводити у відсутності їхнього представника. Свідок [PERSON] в судовому засідання будучи попередженою про кримінальну відповідальність за ст.ст.384,385 КК України, пояснила суду, що вона працює у Рукшинському ліцеї, проживає по сусідству із [PERSON] , та може пояснити, що спочатку дана сім`я жила добре, однак потім почалися конфлікти. Може підтвердити, що діти проживають разом із батьком у будинку його батьків, мати виїхала за кордон вже близько двох років вона її не бачила. Чула , що у неї за кордоном інші стосунки, чи телефонує вона дітям їй не відомо. Фактичні обставини встановлені судом. Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази, які наявні у матеріалах справи, заслухавши пояснення представника позивача та покази свідка, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову за наявності для того законних підстав, суд ухвалює рішення про задоволення позову. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який між ними зареєстрований 22 липня 2001 року у виконавчому комітеті Недобоївської сільської ради Хотинського району Чернівецької області, за актовим записом № 13, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 22.07.2001 року (а.с.7). Від шлюбних відносин у сторін народилася донька [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 04.08.2009 року та син [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 02.04.2012 року (а.с.8,9). Фактично шлюбні відносини між сторонами припинені, на примирення позивач не згідний, тривалий час проживають окремо, тому наполягає на розірванні шлюбу, оскільки його збереження суперечитиме його інтересам та інтересам дітей, відповідач позовні вимоги визнала, на розірвання шлюбу згідна. З матеріалів справи вбачається, що витягом №146 від 09.08.2024 року про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб підтверджено, що за адресою по [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] 2012 р.н., [PERSON] 1979 р.н., [PERSON] 1955 р.н., [PERSON] 2009 р.н., [PERSON] 1959 р.н., [PERSON] 2001 р.н. (а.с.13). З довідки №42 від 07.08.2024 року виданої в.о. директора ліцею [PERSON] вбачається, що мати учениці 10-Б класу Недобоївського ліцею ім. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] контакту зі школою не підтримує, успішністю доньки не цікавиться, з вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідує. Завжди готовий до спілкування, відповідає на виклики до школи лише батько (а.с.14). З довідки №43 від 07.08.2024 року виданої в.о. директора ліцею [PERSON] вбачається, що мати учня 7-Б класу Недобоївського ліцею ім. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] контакту зі школою не підтримує, успішністю сина не цікавиться, з вчителями не спілкується, батьківські збори не відвідує. Завжди готовий до спілкування, відповідає на виклики до школи лише батько (а.с.15). З довідки №127 від 07.08.2024 року виданої Недобоївською амбулаторією загальної практики сімейної медицини, вбачається, що [PERSON] здійснює догляд за своїми дітьми, мати по медичну допомогу не зверталася, так як постійно відсутня (а.с.16). Постановою ГБВ №683541 від 07.08.2024 року по справі про адміністративне правопорушення підтверджено, що [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.178 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с.18). Постановою ГБВ №683542 від 09.08.2024 року по справі про адміністративне правопорушення підтверджено, що [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.178 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу (а.с.19). Як вбачається із копії заяви начальнику служби у справах дітей Недобоївської сільської ради Сарахман Т., [PERSON] , посвідчила той факт, що діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом із своїм батьком по [ADDRESS] , так як їхня мама завжди відсутня і не здійснює належний догляд за дітьми (а.с.20). Як вбачається із копії заяви начальнику служби у справах дітей Недобоївської сільської ради Сарахман Т., [PERSON] посвідчила той факт, що діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом із своїм батьком по [ADDRESS] , їхня мати не здійснює належний догляд за дітьми, майже не приймає участі у їхньому вихованні. (а.с.21). Рішенням №129/09-24 від 09.08.2024 року Недобоївської сільської ради Дністровського району Про затвердження Висновку комісії з питань захисту прав дитини «Про доцільність позбавлення батьківських прав» затверджено висновок комісії з питань захисту прав дитини від 09.08.2024 року (а.с.30). З висновку про доцільність позбавлення батьківських прав вбачається, що комісія з захисту прав дитини вважає, за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO] та малолітнього [PERSON] [INFO] (а.с.31). Актом обстеження житлово-побутових умов проживання малолітньої (неповнолітньої дитини) від 06.08.2024 року підтверджено, що будинок у якому проживають діти - зі зручностями, діти мають власні кімнати, батько забезпечив їх усім необхідним, у сім`ї доброзичливі стосунки із сусідами, діти мають гарні характеристики зі школи, батько здійснює належний догляд за дітьми (а.с.32). З характеристики Недобоївської сільської ради за №737 від 06.08.2024 року вбачається, що за час проживання та території села [PERSON] зарекомендував себе з позитивної сторони, приймає активну участь у громадському житті села, громадський поряд не порушує, з жителями села відноситься добросусідське, скарг в сільську раду на нього не надходило (а.с.33). З характеристики Недобоївської сільської ради за №736 від 06.08.2024 року вбачається, що за час проживання та території села [PERSON] зарекомендувала себе з посередньої сторони, активної участі у громадському житті села не приймає, періодично зловживає алкогольними напоями, неналежним чином виховує своїх неповнолітніх дітей, систематично порушує громадський порядок, в сільську раду надходили усні скарги на [PERSON] (а.с.34). Застосовані норми права. Відповідно до ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ч. 1 ст. 110 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Як вбачається із п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Так, Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Згідно з ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Так, ст. 164 СК України визначено підстави для позбавлення батьківських прав батьків, а саме: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. При цьому відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в п. п. 16, 18 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У рішенні від 30 червня 2020 року у справі «Ілля Ляпін проти Росії» (заява № 70879/11) ЄСПЛ зазначив, що якщо батько не підтримує стосунків з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією. У цій справі ЄСПЛ звернув увагу на те, що заявник міг і повинен був усвідомлювати, що таке тривале і повне розставання з його сином, зокрема, враховуючи юний вік останнього в той час, коли їх контакт припинився, може призвести лише до значного ослаблення, якщо не повного розриву, зв`язку між ними і відчуження дитини від нього (§ 52). Саме бездіяльність заявника призвела до розриву зв`язків між ним і його сином і підштовхнула результат справи проти нього. Очевидно, що позбавлення заявника батьківських прав не більше ніж анулювало юридичний зв`язок між заявником і його сином. Враховуючи відсутність будь-яких особистих відносин протягом семи років, що передували цьому рішенню, не можна сказати, що воно негативно вплинуло на ці відносини (§ 54). Існуючі сімейні зв`язки між подружжям і дітьми, про яких вони фактично піклуються, зумовлюють захист відповідно до Конвенції. Більш того, якщо минув значний проміжок часу з того моменту, як дитина жила разом зі своїми біологічними батьками, то інтерес цієї дитини в тому, щоб його de facto сімейна ситуація знову не змінилася, може домінувати над інтересами батьків, щоб їх сім`я возз`єдналася (§ 55). Згідно висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 08 грудня 2021 року у справі № 311/563/20, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства"). Таким чином, відповідно до положень п. 2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України однією з підстав для позбавлення мати, батька батьківських прав в судовому порядку є їх ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Мотиви та висновки суду. Суд вважає, що збереження сім`ї неможливе, оскільки сім`я сторін розпалася остаточно, на даний час їх шлюб носить формальний характер. Шлюбні відносини між ними фактично припинені і сторони не бажають зберегти сім`ю. Оцінюючи у сукупності досліджені докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу між ними суперечить інтересам сторін, а тому шлюб має бути розірваний. Суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить висновку, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, шлюб між сторонами фактично розпався, носить формальний характер, рішення про звернення до суду із даним позовом є виваженим та відповідає волевиявленню позивача, а тому позовні вимоги про розірвання шлюбу слід задовольнити. Також з аналізу добутих у судовому засіданні доказів судом встановлено, що відповідачка самоусунулася від виконання свої батьківських обов`язків щодо виховання та утримання своїх неповнолітніх дітей, матеріально їх не утримує, не піклується про їх духовний та фізичний розвиток, зовсім не цікавиться станом дітей, не спілкується в належному обсязі із ними. На даний час неповнолітні діти проживають разом із батьком в [ADDRESS] перебувають на його повному утриманні. Батько самостійно займається вихованням та утримання їхніх дітей, переймається станом здоров`я дітей, відвідує батьківські збори у навчальному закладі, забезпечує їх всім необхідним. Для дітей створені всі належні умови для комфортного проживання, навчання та проведення дозвілля. Проаналізувавши докази по справі, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] , яка в свою чергу визнала позовні вимоги та не заперечувала щодо позбавлення її батьківських права, ухиляється від виконання своїх батьківських прав по відношенню до неповнолітніх дітей, не здійснює належного догляду за ними, не надає належної матеріальної допомоги, а також не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення, взагалі не приймає жодної участі у вихованні дітей, не піклується про фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідним харчуванням, що не відповідає принципам Конвенції ООН про права дитини та вимогам ст. ст. 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства». Суд враховує і те, що про ухилення одним з батьків від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може свідчити не лише ненадання матеріального забезпечення кимось із батьків, але й брак спілкування, моральної та психологічної підтримки дитини, нездійснення участі у вихованні та розвитку дитини, незабезпечення потрібним харчуванням та лікуванням тощо. Суд вважає, що позивач навів обґрунтовані посилання на те, що відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків, контакту з дітьми не підтримує, і не вживає жодних заходів щодо налагодження стосунків з дітьми, не цікавиться їхнім станом здоров`я, не виявляє будь-якої турботи про дітей, не надає матеріальної підтримки в добровільному порядку, тобто самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків. З урахуванням наведених висновків Верховного Суду та встановлених у цій справі обставин, судом може розцінюватися заявлені позовні вимоги як достатню підставу для задоволення позовної вимоги про позбавлення батьківських прав. За таких обставин, суд оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги щодо розірвання шлюбу та позбавлення відповідача батьківських прав є обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки в ході судового розгляду знайшли своє повне підтвердження доводи позивача про те, що шлюб носить формальний характер, відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не займається вихованням та розвитком дітей, що свідчить про наявність підстав для позбавлення її батьківських прав. Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, і в разі, якщо змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, суд може постановити рішення і поновити зазначену особу в батьківських правах. Ураховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача, що у разі зміни обставин, що слугували підставами для позбавлення її батьківських прав, вона не позбавлена права звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Розподіл судових витрат. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позивачем при зверненні до суду за позовні вимоги про розірвання шлюбу та про позбавлення батьківських прав було сплачено судовий збір, тому суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 2422 гривні 40 копійок. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved