Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-06 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що між нею та відповідачем 16.03.2002 року було укладено шлюб, який рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.06.2023 року розірвано. За час спільного життя у них народилась дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 11.09.2014 року, виданого Ленінським відділом ДРАЦС реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції. Після розірвання шлюбу та на сьогоднішній день дитина проживала та проживає разом з позивачем та перебуває на повному її утриманні. Звернувшись до відповідача з вимогою про надання фінансової допомоги останній одразу погодився, деякий час надавав грошові кошти на забезпечення дитини, однак це відбувалось не регулярно та у розмірі, що явно не відповідає потребам дитини її віку, а в подальшому, перестав допомагати та жодним чином не приймав участі у вихованні та розвитку дитини. На сьогоднішній день, у зв`язку з скрутним матеріальним становищем, проведенням воєнних дій на території України, значного зростання цін на продукти харчування та інші товари, вона потребує допомоги відповідача в утриманні дитини, оскільки лише однієї її заробітної плати вочевидь не достатньо для забезпечення усіх її потреб. Їй відомо, що відповідач офіційно працевлаштований, однак вважає, що з метою уникнення сплати податків, він приховує дійсний розмір свого заробітку та отримує заробітну плату від роботодавця в конверті. Вказана обставина підтверджується рівнем життя відповідача та придбанням ним нерухомого та рухомого майна. Зазначена обставина має суттєве значення для правильного розгляду даної справи, оскільки отримуючи офіційно мінімальну заробітну плату, відповідач також у такий спосіб може ухилитися й від виплат належного розміру аліментів. Враховуючи вищезазначене, просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 8000 грн щомісячно, починаючи з дня пред`явлення цього позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.08.2024 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 09.09.2024 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Шахова Д.А. до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач позовні вимоги не визнає та просить відмовити у їх задоволенні посилаючись на те, що [PERSON] належним чином виконував та продовжує виконувати батьківські обов`язки по утриманню спільної доньки, завжди піклується про здоров`я доньки, її фізичний, духовний та моральний розвиток. В період з лютого по липень 2024 року відповідач добровільно сплачував на банківську картку позивача аліменти на утримання спільної доньки в розмірі 3000 грн щомісячно. З серпня 2024 року почав сплачувати 3500 грн. Крім того, у вказаний період відповідач перераховував позивачу для доньки в якості подарунків на свята по 1000 грн (Міжнародний жіночий день та Великдень). Також, відповідач купує для доньки в разі необхідності речі, одяг, взуття тощо. Таким чином, відповідач добровільно сплачує аліменти на утримання доньки, що підтверджується належними доказами, а твердження позивача є голослівними, направленими на введення суд в оману щодо фактичних обставин справи, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають. Щодо рівня життя відповідача та придбання ним рухомого та нерухомого майна, наголосив, що у Ленінському районному суді м.Дніпропетровська перебуває на розгляді справа №205/11727/23 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ спільного майна подружжя, предметом поділу є нерухоме та рухоме майно, яке як стверджує позивач, придбане відповідачем особисто. Крім того, зазначив, що позивачем не надано жодного належного, допустимого та достовірного доказу для підтвердження обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог по стягненню аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 8000,00 грн. Позивач не обґрунтувала та не довела належними та допустимими доказами, заявлені до стягнення аліменти в щомісячному розмірі 8000,00 грн, а саме: не вказала на що саме витрачатимуться аліменти та чи витрачає сама позивач щомісячно на дитину аналогічну суму. Підсумовуючи вищенаведене, беручи до уваги відсутність заборгованості відповідача по сплаті аліментів на дату подання позовної заяви, враховуючи відсутність підстав для стягнення аліментів в судовому порядку та недоведеність позивачем розміру аліментів, відповідач вважає, що в позові слід відмовити. 16.09.2024 року позивачем [PERSON] подано до суду відповідь на відзив, в якому зазначила, що не погоджується з викладеними у ньому доводами з огляду на таке. Стосовно добровільного утримання дитини відповідачем зазначила, що вона з відповідачем фактично перестали проживати однією сім`єю з травня 2022 року. Весь цей час, майже два роки, відповідач жодної матеріальної участі у забезпеченні дитини не приймав, фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Посилання відповідача на те, що він добровільно дарував подарунки дитині на 8 березня та Великдень є суто особистим його бажанням та не охоплюється його обов`язком з утримання доньки. Зазначає, що відповідач за час з лютого по вересень 2024 року бачив дитину лише двічі на свята. Стосовно доводів відповідача про розмір аліментів зазначила, що в межах цивільної справи про поділ майна подружжя відповідач намагається довести перед судом, що майно було придбане ним виключно за власний кошт, а тому є його особистою власністю. Щодо розміру заробітної плати відповідача зазначила, що з довідки ТОВ «СКС-БУД» вбачається, що за період з березня по серпень 2024 року середній розмір його заробітної плати за пів року становить 17500 грн. Виходячи з положень ч.5 ст.183 СК України відповідач мав би сплачувати не менш ніж 4400 грн на місяць, в той час як сплачував 3000 грн і лише за один місяць сплатив 3500 грн. Вважає, що офіційний розмір заробітної плати, зазначений у вказаній довідці не є усією заробітною платою останнього, оскільки більшу частину грошових коштів відповідач отримує у конверті. На підставі зазначеного просить позов задовольнити у повному обсязі. 23.09.2024 року від представника відповідача [PERSON] адвоката Шахова Д.А. до суду найшли заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначив, що факт добровільного утримання дитини відповідачем підтверджений письмовими доказами, а твердження позивача є припущеннями, надуманими на негативному ставленні до відповідача, не підтвердженими жодними належними та допустимими доказами, просив відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, у відповіді на відзив просила розгляд справи провести без її участі. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Шахов Д.А. в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, тому суд, відповідно до ч.3 ст. 223 ЦПК України, розглянув справу без їх участі. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони з 16.03.2002 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 05.06.2023 року. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 11 вересня 2014 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, [INFO] у сторін народилась донька [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис №1308, батьком дитини зазначено [PERSON] , а мами [PERSON] . 21.07.2023 року позивач у справі зареєструвала шлюб з [PERSON] , про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Новокодацькому та Чечелівському районах у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) зроблено відповідний актовий запис №210, та після реєстрації шлюбу змінила прізвище на [PERSON] . Дитина, [PERSON] , [INFO] , проживає разом з матір`ю - позивачем у справі [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що не заперечується відповідачем. Судом встановлено, що відповідач є працездатною особою, працює у Товаристві з обмеженою відповідальністю «СКС-БУД» на посаді монтажник санітарно-технічних систем і устаткування. Загальна сума доходу за період з березня 2024 року по серпень 2024 року 105400 грн, що підтверджується довідкою про доходи №СК00-000006 від 06.09.2024 року, виданою ТОВ «СКС-БУД». На підтвердження факту участі в утриманні неповнолітньої доньки [PERSON] відповідачем до матеріалів прави долучені квитанції про перерахування коштів (аліментів) позивачу через АТ КБ «Приватбанк», а саме: 11.02.2024 року на суму 3015,08 грн; 09.03.2024 року на суму 3015,08 грн; 10.04.2024 року на суму 3015,08 грн; 12.05.2024 року на суму 3015,08 грн; 09.06.2024 року на суму 3015,08 грн; 10.07.2024 року на суму 3015,08 грн; 15.08.2024 року на суму 3517,59 грн; 11.09.2024 року на суму 3517,59 грн. Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Частинами восьмою, дев`ятою статті 7 СК України визначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У § 54 рішення ЄСПЛ від 07.12.2006 № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27.11.1992, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні ЄСПЛ від 11.07.2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, вони зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст.ст.141, 180 СК України). Пунктами 15, 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 за №3 передбачено, що відповідно до статті 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, і своїх повнолітніх дочку, сина. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до її повноліття. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Станом на дату розгляду справи доньці сторін [PERSON] виповнилось 10 років. Згідно із Законом України «Про Державний бюджет на 2024 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років становить 3196 гривень. Отже, мінімальний гарантований розмір аліментів на дитини віком від 6 до 18 років - 1598 гривень, а мінімальний рекомендований розмір аліментів - 3196 гривень, відповідно. Згідно з ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК). Заявлений у позові розмір аліментів в сумі 8000,00 грн є вищий від мінімального, тому від позивача вимагається доведення не лише достатності у відповідача заробітку (доходу) для сплати такого розміру аліментів, але й наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких ним не доведено джерела походження коштів для їх оплати. Проте позивач не довела, що матеріальне становище відповідача дозволяє йому сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 8000 грн. Заявляючи такий розмір аліментів, позивач покликається скрутне матеріальне становище, проведення воєнних дій в Україні та значне зростання цін на продукти харчування та інші товари. Однак обґрунтування того, що неповнолітня дитина потребує саме щомісячного матеріального утримання саме в розмірі 8000 грн позивач не навела та не надала. Крім того, посилання позивача про те, що офіційний розмір заробітної плати відповідача, зазначений у довідці про доходи, не є усією заробітною платою останнього, оскільки більшу частину грошових коштів відповідач отримує у конверті, а тому він має змогу сплачувати аліменти у вказаному у позовній заяві розмірі, ґрунтуються на припущеннях та не можуть бути покладені в обґрунтування рішення суду. В той же час суд враховує положення ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 року, ч.ч.7,8 ст.7 Сімейного кодексу України визначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, за змістом яких суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Дитина сторін проживає разом із матір`ю, позивачем [PERSON] , а відтак основний тягар по її утриманню, що включають в себе також незаплановані (непередбачувані) витрати, лежать саме на позивачеві. Адже утримання дітей не зводиться виключно до суми стягуваних аліментів із платника. Це поняття є набагато ширшим, як у матеріальному, так і в моральному аспекті. Надання коштів на утримання дітей в добровільному порядку не позбавляє позивача права на отримання аліментів в примусовому порядку. Сімейний кодекс України не містить норм щодо можливості зарахування вартості сплачених сум в рахунок платежів за аліментами. Вказане зобов`язання нерозривно пов`язано з особою відповідача як батька дітей. Беручи до уваги вищевикладене, в тому числі й те, що дитина проживає разом з матір`ю, на яку окрім матеріального забезпечення дітей покладено й обов`язок у постійному їх вихованні, контролі, що потребує більше моральних витрат, враховуючи вік дитини, стан здоров`я платника аліментів, який є працездатною особою, а також враховуючи приписи ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України, згідно яких обов`язок утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття стосується обох батьків, суд приходить до висновку, що розмір аліментів необхідно визначити в твердій грошовій сумі у розмірі 4300 грн. Суд вважає, що за встановлених у справі обставин такий розмір аліментів є достатнім та справедливим по відношенню як до інтересів дитини, так і її батьків. Суд звертає увагу, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, у твердій сумі підлягає індексації та не вважається незмінним. У зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Крім того, присудження аліментів за рішенням суду не обмежує відповідача у праві надання додаткової матеріальної допомоги на дітей добровільно. Враховуючи вищевикладене, позов підлягає частковому задоволенню та з відповідача [PERSON] слід стягувати на користь позивача [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 4300 грн, щомісячно, починаючи з 26.07.2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Вирішуючи питання в частині розподілу судових витрат між сторонами, суд виходить з наступного. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає розподіл судових витрат між сторонами, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Ураховуючи часткове задоволення позову, згідно із ч.ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір по справі слід стягнути з відповідача пропорційно до задоволених вимог із розрахунку задоволення 53 % таких вимог, що становить 641,93 грн.

Outcome: approved