Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-24 00:00:00

Позивачі звернулись до суду з позовом до відповідача, в якому просили: - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти на відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, в розмірі 456688,00 грн., судовий збір в розмірі 4566,88грн., витрати на професійну правничу допомогу 32000,00грн.; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошові кошти на відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, в розмірі 228344,00грн., судовий збір в розмірі 2283,44грн., витрати на професійну правничу допомогу 16000,00грн. Свої вимоги позивачі мотивують тим, що 03.03.2023 року сталося залиття квартири [ADDRESS] , власником якої є [PERSON] (частка 2/3 права власності на квартиру) та [PERSON] (частка 1/3 права власності на квартиру). 23.03.2023 року КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» складено та затверджено акт № 8 про залиття квартири [ADDRESS] в якому вказано, що причиною залиття квартири [ADDRESS] є пошкодження гнучкої підводки до електричного водонагрівача у вище розташованій квартирі № 92 . Відповідно до листа КП КМР «КМ БТІ» №062/14-11102 (И-2023) від 21.08.2023 року квартира [ADDRESS] на праві приватної власності зареєстрована за [PERSON] . Згідно звіту № 62/63 про оцінку збитків, нанесених власником квартири [ADDRESS] , складений 20.07.2023 року розмір матеріальних збитків, який завдано власникам в результаті залиття квартири [ADDRESS] , яке сталося 03.03.2023 року, станом на момент складання даного звіту становить 581 032,00грн. За послуги з оцінки вартості матеріального збитку завданого власникам в результаті залиття квартири [ADDRESS] сплачено 4000,00грн. З урахуванням викладеного просили задовольнити позовні вимоги. 03.10.2023 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження судді Букіної О.М. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 19.10.2023 року, відкрито спрощене позовне провадження в цивільній справі за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 26.06.2024 року ухвалено здійснити перехід з розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін - до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 03.07.2024 року від представника позивачів надійшла заява про розгляд справи без участі позивачів та їх представника. Позовні вимоги підтримав. Проти заочного вирішення справи та прийняття заочного рішення не заперечував. Відповідачем копію ухвали суду від 26.06.2024 року не було отримано. Вказані документи направлялися відповідачу за адресою місця реєстрації: [ADDRESS] . Конверт з копією ухвали про відкриття провадження та копією позовної заяви з додатками з пропозицією надати відзив на позов, які направлялися відповідачу за адресою місця реєстрації, повернувся до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Відповідач у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася в порядку, передбаченому процесуальним законом, будь-яких заяв, клопотань, додаткових пояснень від відповідача до суду не надійшло, про причини своєї неявки суд не повідомив. Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б). Таким чином, відповідач, враховуючи положення статей 128, 130 ЦПК України, вважається таким, що повідомлений належним чином про дату, час та місце судового засідання. Жодних заяв, клопотань, пояснень з приводу позовних вимог або заперечень на позовні вимоги в будь-якій іншій формі від відповідача на адресу Солом`янського районного суду міста Києва не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити позицію останнього щодо предмету спору. Відповідно до ч. 8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З матеріалів поданого позову вбачається, що позивачі проти заочного розгляду справи не заперечують. Таким чином суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи із ухваленням заочного рішення за наявними у справі доказами. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши та оцінивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. 03.03.2023 року сталося залиття квартири [ADDRESS] . Власниками вказаної вище квартири є [PERSON] , частка якого становить 2/3 її частини та [PERSON] , частка якої становить 1/3 її частини, що підтверджується копією свідоцтва про право власності від 21.01.1999 та копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.03.2023. 23.03.2023 року КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району м. Києва» складено та затверджено акт № 8 про залиття квартири [ADDRESS] в якому вказано, що причиною залиття квартири [ADDRESS] є пошкодження гнучкої підводки до електричного водонагрівача у вище розташованій квартирі № 92 . Відповідно до листа КП КМР «КМ БТІ» №062/14-11102 (И-2023) від 21.08.2023 року квартира [ADDRESS] на праві приватної власності зареєстрована за [PERSON] . Згідно звіту № 62/63 про оцінку збитків, нанесених власником квартири [ADDRESS] , який складений 20.07.2023 року розмір матеріальних збитків, який завдано власникам в результаті залиття квартири [ADDRESS] , яке сталося 03.03.2023 року, станом на момент складання даного звіту становить 581 032,00грн. За послуги з оцінки вартості матеріального збитку завданого власникам в результаті залиття квартири [ADDRESS] сплачено 4000,00грн. 06.03.2024 року позивачами цінним листом з описом вкладеного на адресу відповідача направлена претензія з додатками про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири [ADDRESS] . Проте, вказана претензія залишена без належного реагування з боку відповідача. Положеннями ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватись моральних засад суспільства. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян. Згідно ст. 151 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність. Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Згідно п.6 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою КМУ від 08.10.1992року № 572 власники житлових будинків зобов`язані:здійснювати своєчасне проведення їх ремонту;забезпечувати технічне обслуговування конструктивних елементів і технічного обладнання, санітарне обслуговування допоміжних приміщень і прибудинкової території;виконувати умови договірних відносин з підприємствами по обслуговуванню житла. Відповідно до п.18 Правил власники квартир, наймачі та орендарі зобов`язані використовувати приміщення житлових будинків за призначенням, забезпечувати збереження жилих і підсобних приміщень квартир та технічного обладнання будинків, дотримувати правил пожежної безпеки. При появі несправностей у квартирі вживати заходів до їх усунення власними силами або силами підприємств по обслуговуванню житла. За правилами ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частиною 2 ст.1166 ЦК України встановлено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Аналізуючи матеріали справи у їх сукупності, суд вважає встановленим, що причиною залиття квартири позивачів є пошкодження гнучкої підводки до електричного водонагрівача у вище розташованій квартирі № 92 , власником якої є відповідач по справі . Доказів на спростування обставин, що зазначені у акті № 8 від 23.03.2023 про причини залиття відповідачем не надано, як і не надано доказів відсутності вини відповідача у залитті квартири позивачів та звільнення останнього від відшкодування завданої матеріальної шкоди. А тому враховуючи наявні матеріали справи, суд вважає, що відповідач у силу закону має нести відповідальність за неналежний технічний стан сантехнічного обладнання, а тому вимоги позивачів до відповідача, як винної особи у спричинені матеріальної шкоди внаслідок залиття , є обґрунтованими. Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як зазначено вище, згідно Звіту про оцінку майна № 62/23 від 20.07.2023, проведеного суб`єктом оціночної діяльності Фізичною особою підприємцем « [PERSON] » вартість ремонтно-будівельних робіт, необхідних для усунення пошкоджень, які утворились внаслідок залиття жилих приміщень квартири за адресою: [ADDRESS] , на дату проведення дослідження складає 581032,00 грн. Вартість послуг з оцінки вартості матеріального збитку завданого в результаті залиття квартири становить 4000,00грн. Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Судом встановлено, що Звіт про оцінку майна від 20.07.2023 складений суб`єктом оціночної діяльності Фізичною особою підприємцем « [PERSON] » містить докладний опис проведеного дослідження та обґрунтовані, чіткі висновки з поставлених питань. Доказів на спростування вказаного Звіту, відповідачем не надано. Оцінивши вказаний вище Звіт у сукупності з дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи, суд приймає його до уваги в якості належного та допустимого доказу при визначенні розміру матеріальної шкоди. Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» у п. 2 роз`яснив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її задала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Статтею 22 ЦК України визначено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Отже зважаючи на встановлені обставини та вищенаведені положення цивільного закону, суд вважає обґрунтованими і доведеними вимоги позивачів про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири у розмірі 581032,00грн. та понесених витрат по складанню звіту про оцінку у розмірі 4000,00грн., пропорційно до їх часток у праві власності, тобто позивачу-1 у розмірі 2/3 частини шкоди, а позивач-2 , відповідно 1/3 частини шкоди. Таким чином, розмір матеріальної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача -1 [PERSON] становить 390021,33 грн., а на користь позивача-2 [PERSON] -195010,67 грн. Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачів моральної шкоди, то слід зазначити наступне. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідно до положень ст.ст. 23, 1167 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. При цьому, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з засад розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Суд вважає, що внаслідок залиття квартири та пошкодження майна, позивачі зазнали моральних страждань. А тому, з урахуванням перенесених моральних страждань, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачів по 20 000,00 грн. у відшкодування моральної шкоди. Таким чином, позов в цій частині, підлягає задоволенню частково. Що стосується вимог позивачів про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 54850,32грн. За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, у тому числі витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. З огляду на статтю 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц). Вирішуючи питання про наявність підстав для стягнення витрат на правову допомогу та обґрунтованості таких витрат суд враховує наступне. У п.п. 113-117 рішення ЄСПЛ у справі «Бєлоусов проти України» від 07 листопада 2013 року, ЄСПЛ дійшов висновку про те, що навіть у разі не сплати заявником адвокатського гонорару на час розгляду справи, витрати за цим гонораром є «фактично понесеними», оскільки заявник має сплатити такий гонорар згідно із договірними зобов`язаннями. У додатковій постанові від 19 лютого 2020 року по справі 755/9215/15-ц ВП ВС роз`яснила, що положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» 536/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу позивачами надано договір № 10/04 про надання правничої допомоги від 10.04.2023 року , додаткова угода № 2 від 27.07.2023 до договору № 10/04 про надання правничої допомоги від 10.04.2023 року, договір № 27/07 про надання правничої допомоги від 27.07.2023 року , додаткова угода № 1 від 27.07.2023 до договору № 27/07 про надання правничої допомоги від 27.07.2023 року. Вбачається, що умовами укладених додаткових угод позивачів з адвокатом визначено вартість послуг, яку погодили сторони , тобто кожен із позивачів окремо: - підготовка та подання до суду позовної заяви, ведення справи у суді 10 000,00 грн., участь адвоката у судових засіданнях 8000,00 грн. ( 2 000,00 грн. за кожне судове засідання), остаточна сплата 10000,00 грн. після фактичного отримання коштів на відшкодування шкоди по вказаній справі. Проте, з матеріалів справи вбачається, що адвокат участі у судових засіданнях не приймав, а тому правових підстав для стягнення витрат щодо участі адвоката у судових засіданнях, суд не вбачає. Оцінюючи матеріали справи та приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд вважає, що з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню витрати на правову допомогу у розмірі по 10 000,00 грн., що на думку суду є обґрунтованими та виправданими, як і відповідатиме принципу розумності. Крім того, з відповідача на користь позивачів підлягає стягненню сплачений судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто на користь позивача-1 у розмірі 4100,21 грн., а на користь позивача-2 у розмірі 2150,10 грн.

Outcome: partial