Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-23 00:00:00

[PERSON] в особі представника [PERSON] 20.09.2023 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Одеської міської ради, третя особа: [PERSON] , про встановлення факту проживання однієї сім`єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] у період з 2012 року по червень 2018 року та визнання права власності на 119/1000 частин квартири за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] належало на праві власності 119/1000 частин квартири за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] разом з [PERSON] з 2012 року постійно проживали однією сім`єю за вищевказаною адресою, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки. [PERSON] помер [INFO] . За заявою [PERSON] було відкрито спадкову справу, однак позивачка не змогла отримати свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю документів на підтвердження родинних зв`язків. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09.11.2020 було встановлено факт проживання [PERSON] і [PERSON] однією сім`єю, однак через твердження Одеської міської ради про існування спору про право, рішення було скасовано. Справа надійшла до провадження судді Суворової О.В. Ухвалою від 21.09.2023 провадження у справі було відкрите, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. Ухвалою суду від 10.10.2023 задоволено клопотання представника позивача про виклик свідків та витребувано копію спадкової справи. До суду 30.10.2023 надійшов відзив Одеської міської ради, згідно якого просять відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування відзиву зазначено, що в матеріалах справи відсутні належні докази сумісного проживання позивачки зі спадкодавцем. Спільними фото не підтверджується факт проживання і з них неможливо встановити час їх здійснення. Вимога про визнання права власності є передчасною, оскільки спадкоємець після набрання рішенням про встановлення факту проживання однією сім`єю, має прав прийняти спадщину в порядку, встановленому ст. 1269 ЦК України. Ухвалою від 18.01.2024 було закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. Ухвалою від 14.03.2024 забезпечено участь представника позивача [PERSON] в судовому засіданні в режимі відеоконференції. У судовому засіданні 15.03.2024 допитано свідків [PERSON] та [PERSON] . На підставі розпорядження Приморського районного суду м. Одеси №268/24 від 11.06.2024 по справі проведено повторний автоматизований розподіл, в результаті якого справу 12.06.2024 передано судді Бондарю В.Я. Ухвалою від 14.06.2024 справу прийнято до провадження судді Бондаря В.Я. та призначено розгляд справи у судовому засіданні 17.07.2024. У судовому засіданні 17.07.2024 представник позивача [PERSON] та представник відповідача Сірак В.В. надали вступне слово, було досліджено докази та вирішено повторно не допитувати свідків. З метою допиту свідка в режимі відеоконференції, розгляд справи було відкладено на 24.09.2024. У судовому засіданні 24.09.2024 було допитано свідка [PERSON] та задоволено клопотання представника позивача про долучення доказів. [PERSON] та її представник [PERSON] просили задовольнити позов. Представник Одеської міської ради - Сірак В.В. просив врахувати позицію, викладену у відзиві. Третя особа у судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце судового розгляду була повідомлена у встановленому законом порядку. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши наявні докази, дійшов висновку про безпідставність позовних вимог, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 25 грудня 2000 року [PERSON] набув право власності на 119/1000 частин квартири [ADDRESS] , про що свідчить договір дарування, зареєстрований за №6267 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Єсіною Л.М. (а.с.29). [INFO] помер [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] (а.с.13). 05.11.2018 було зареєстровано спадкову справу №50/2018 (63261867) щодо майна померлого [PERSON] (а.с.11). З копії спадкової справи вбачається, що з заявою про прийняття спадщини звернулася лише [PERSON] 05.11.2018 (а.с.81). Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09 листопада 2020 року у справі №522/16010/18, було встановлено факт проживання [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з померлим [PERSON] з 2012 року по 2018 рік. Постановою Одеського апеляційного суду від 23.11.2021 рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 листопада 2020 року було скасовано. Заяву [PERSON] , заінтересована особа - Одеська міська рада, про встановлення факту, що має юридичне значення - залишено без розгляду. На підтвердження факту спільного проживання позивачем надано одинадцять фотографій на яких зображені разом [PERSON] та [PERSON] , без зазначення часу їх здійснення (а.с.152-155). Свідок [PERSON] , яка надавала пояснення у судовому засіданні 15.03.2024, яка є сусідкою позивачки по комунальній квартирі, пояснила, що [PERSON] проживала разом з [PERSON] з 2012 року по день його смерті, деякий час з ними жила донька [PERSON] . [PERSON] працював частково і [PERSON] працювала постійно. На запитання представника позивача, казала, що якісь ремонти в кімнаті робили, дуже добре вони ставилися один до одного, все у них в кімнаті та кухні було сумісне. Коли [PERSON] привів [PERSON] представив її як дружину свою. Свідок [PERSON] зазначив, що [PERSON] любив [PERSON] і жили вони як чоловік і дружина. [PERSON] порядок наводила, готувала, займалася похованням [PERSON] і поминки влаштовувала. Інколи [PERSON] їздила до матері в село, але на кілька днів, після операції тільки десь місяця два прожила там, [PERSON] і [PERSON] разом також їздили до її матері. Свідок [PERSON] у судовому засіданні 24.09.2024 пояснив, що [PERSON] та [PERSON] жили разом після знайомства, [PERSON] ставився до доньки [PERSON] як до рідної, жили вони однією сім`єю, [PERSON] займалася похованням. У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. На підставі частини п`ятої статті 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини. Відповідно до частини першої статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття (частина друга статті 1258 ЦК України). Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника. При встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Одне лише спільне проживання не є достатнім для визнання осіб сім`єю без наявності інших ознак сім`ї. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність у осіб особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року №5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, тощо. Належними та допустимими доказами проживання осіб однією сім`єю відповідно до вимог статей 77-78 ЦПК України є, зокрема: довідки з місця проживання; свідчення свідків; спільні фото, листи ділового та особистого характеру тощо; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що особи вважали себе сім`єю, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Необхідною умовою встановлення факту постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] є доведеність факту постійного проживання позивача та спадкодавця у одному житловому приміщенні на час відкриття спадщини. При цьому тривалість спільного проживання спадкодавця із спадкоємцем встановлена статтею 1264 ЦК України. Отже, для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Окрім показань трьох свідків та спільних одинадцятьох фотографій, інших доказів позивачем не надано. Крім того, під час допиту свідків, представник позивача акцентувала увагу на питанні того, що кошти стабільно заробляла [PERSON] , яка працювала, в той час як [PERSON] постійно не працював. В той час як на підтвердження працевлаштування [PERSON] та наявності у неї доньки, доказів не представлено. Як вірно вказує представник відповідача, встановити період, коли зроблені спільні фото позивачки з померлим встановити не можливо. Крім того, спільні фото не свідчать про їх стосунки як сім`ї. Окрім того, зазначаючи про сплату комунальних послуг, позивачем не надано жодної квитанції, яка б це підтверджувала. Інших доказів на підтвердження факту спільного проживання позивача однією сім`єю із спадкодавцем матеріали справи не містять. Оскільки про спільне проживання можуть свідчити наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, суд доходить висновку про недоведеність позовних вимог. Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Отже, надані позивачем докази є недостатніми для підтвердження факту проживання позивача та [PERSON] однією сім`єю та ведення ними спільного господарства. Самі по собі показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту проживання однією сім`єю. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 129/2115/15-ц та від 22 квітня 2021 року у справі № 707/2882/19. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що поданий позов є не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Проніна проти України від 18 липня 2006 року п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. А тому, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Outcome: dismissed