Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-23 00:00:00

19.02.2024 року до суду звернулася позивач, [PERSON] , з позовом про зняття обтяження відчуження нерухомого майна до відповідача, [PERSON] , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Верхньодніпровська державна нотаріальна контора 14.03.2024 року отримана довідка про реєстрацію місця проживання відповідача. фізичної особи. Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 15.03.2024 року відкрите провадження по цивільній \~ \~ \~ \~ справі та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного провадження з викликом учасників розгляду справи на 24.05.2024 року. 14.06.2024 року проведено перерозподіл справи іншому складу суду. справа призначена до розгляду на 24.09.2024 року. Відповідачем відзив на позовну заяву не наданий Учасникам розгляду справи роз`яснені права та обов`язки у відповідності до ст. 43, 44, 49 ЦПК України. 24.09.2024 року у судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення. Згідно заявлених позовних вимог позивачка просить скасувати обтяження та вилучити запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а саме на будинок садибного типу з господарськими спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , накладену Верхньодніпровською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне: вона є власником житлового будинку садибного типу, який розташований за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 27.08.1999 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1120 приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу , Зезуль Л.Я. 02.01.2024 року, вона звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно для реєстрації права власності на житловий будинок садибного типу, але при підготовці документів для вчинення реєстраційної дії під час перевірок, зроблених у Державному реєстрі прав на нерухоме майно, виявлено арешт нерухомого майна, об`єкт обтяження за громадянином, який зазначений в договорі купівлі-продажу на нерухоме майно за даною адресою. підстава обтяження: заборона Верхньодніпровська державна нотаріальна контора. Реєстраційний номер обтяження: 4447290. Зазначена вище інформація підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта. Наявність обтяження на нерухоме майно перешкоджає реалізації її прав як власника майна, власністю, що й стало підставою звернення до суду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі при цьому пояснила, що заборона за договором купівлі-продажу накладалась нотаріусом в зв`язку з тим, що при укладенні договору було між нею та продавцем погоджено умову щодо розстрочення оплати за придбаний будинок. Але в 1999 році вона повністю оплатила вартість будинку, який придбала. Та заборона повинна бути знята. З того часу вона користується будинком і ніхто ніяких претензій до неї не пред`являв. При укладанні договору купівлі-продажу будинку нотаріус перевіряла наявність заборон, які були відсутні. Тому договір був посвідчений нотаріусом. Якби при його укладенні була заборона на відчуження будинку нотаріус би цей договір не посвідчила б. Відповідач, [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. Направлена за адресою її проживання судова повістка повернулась до суду з відміткою, що адресат, за вказаною адресою не проживає, що є належним повідомленням. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: державний нотаріус Верхньодніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області в судове засідання не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку , встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України Про судоустрій і статус суддів є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. Суд, з`ясувавши зміст позовних вимог, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків. \~ \~ Судом\~встановлено такі\~факти та\~відповідні їм\~правовідносини Судом встановлено, що позивач є власницею житлового будинку садибного типу, який розташований за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 27.08.1999 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1120 приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу , [PERSON] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу. 02.01.2024 року, позивачка звернулась до державного реєстратора прав на нерухоме майно для реєстрації права власності на житловий будинок садибного типу, але при підготовці документів для вчинення реєстраційної дії під час перевірок, зроблених у державному реєстрі прав на нерухоме майно, виявлено арешт нерухомого майна. об`єкт обтяження за громадянином, я кий зазначений в договорі купівлі-продажу на нерухоме майно за даною адресою. підстава обтяження: заборона Верхньодніпровська державна нотаріальна контора. Реєстраційний номер обтяження: 4447290. Зазначена вище інформація підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, що підтверджується копією рішення про відмову у проведенні реєстраційної дії. Відповідно до ст. 41 Конституції України - право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своє власністю. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною радою України 17.07.1997 року визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений \~ \~ \~ \~ своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. З наданих суду доказів встановлено, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, 03.02.2007 року була зареєстрована заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер 4447290, реєстратором Верхньодніпровська державна нотаріальна контора. Підстава обтяження: договір довічного утримання,б/н 29.03.1991. Верхньодніпровська ДНК, об`єкт обтяження: будинок, адреса: [ADDRESS] , власник: [PERSON] , додаткові дані: заборона № 35/91, архівний запис № 85792-86 від 13.10.2001 р. (Дніпропетровська обл.). Також в судовому засіданні встановлено, що 27.08.1999 року був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку за вищевказаною адресою між позивачкою та [PERSON] в договорі зазначено, що будинок, який відчужується, на час укладення договору нікому іншому не проданий, не подарований, не заставлений, в спорі і під забороною не перебуває. Таким чином на час укладення договору купівлі-продажу, 27.08.1999 року, заборони на даний будинок не було, оскільки договір не був би посвідчений приватним нотаріусом. За договором купівлі-продажу, 27.08.1999 року на житловий будинок, розташований за адресою, [ADDRESS] , була накладена заборона, зареєстрована в реєстрі за № 56 до повного розрахунку за будинок, але дана заборона була знята 06.05.2000 року приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу, на підставі заяви [PERSON] , про погашення заборгованості громадянкою [PERSON] . Оцінюючи надані докази, судом встановлено, що вищевказана заборона на належний позивачці житловий будинок втратила своє значення. Оскільки на час укладення договору купівлі-продажу зазначеного вище житлового будинку заборони на його відчуження, накладеної за договором довічного утримання не було, а відомості про її існування внесені до державного реєстру речових прав на нерухоме майно, як архівний запис, лише в 2007 році. Заборона, яка накладалась за договором купівлі-продажу знята приватним нотаріусом 06.05.2000 року. Позивачка протягом тривалого періоду часу володіє і користується вказаним домоволодінням і буд-яких вимог до неї про незаконність її володіння цим домоволодінням не пред`являлось. Відповідно підстав для подальшого існування заборони на відчуження належного позивачці на праві власності будинку суд не вбачає та приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині скасування обтяження. Відповідно до положень ч.1, 2 ст. 18 ( ст. 14 до внесення змін) ЦПК України - Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Ухвалене судом рішення про скасування заборони відчуження нерухомого майна підлягає виконанню компетентним органом та посадовими особами і не потребує додаткового покладення на них обов`язку про вилучення відповідного запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, тому позовні вимоги в цій частині задоволенні не підлягають.. Понесені позивачкою судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 211.20 грн. суд вважає за можливе покласти на позивачку, оскільки не вбачає вини відповідачки у виникненні даного спору.

Outcome: partial