Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-24 00:00:00

Представник заявника [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. В обґрунтування заяви зазначив, що заявниця [PERSON] народилася [INFO] у м. Рівне Рівненської області УРСР і має громадянство України. [INFO] у м. Рівне Рівненської області уклала шлюб з громадянином Сірійської Арабської Республіки (далі - САР) [PERSON] . [INFO] під час перебування на території САР у заявниці народилася дочка [PERSON] , батьком якої є громадянин САР і чоловік заявниці- [PERSON] . Дитина народилася за межами України, а її мати- громадянка України на момент народження дитини була зареєстрована (прописана) та мала постійне місце проживання на території України, тобто дочка заявниці має вважатися громадянкою України та має право отримати український, зокрема, закордонний паспорт. З цією метою заявниця разом з дочкою звернулися до Посольства України в Ліванській Республіці (в САР відсутні дипломатичні установи України, а їх функції виконує Посольство України в Ліванській Республіці). Згідно з листом Посольства України в Ліванській Республіці від 05.10.2023 р. вих. № 6167/6167-500-118462, у зв`язку з окупацією частини території України, перевірити факт постійного проживання заявниці у м. Донецьку станом на 28.09.1999 р. не вбачається можливим, а відтак неможливо і визначити належність її дочки до громадянства України. Можливим способом встановлення факту постійного проживання [PERSON] на території України станом на 28.09.1999 р. є отримання відповідного рішення суду про встановлення згаданого юридичного факту (Додаток № 4). Враховуючи вищенаведене, заявниця просить встановити факт постійного проживання на території України (м. Донецьк, Донецька область) станом на час (момент) народження її дочки [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , тобто станом на 28.09.1999 року. Ухвалою судді Полтавського районного суду Полтавської області від 02.09.2024 року відкрито провадження у справі. Представник заявниці [PERSON] - адвокат Остапенко А.І. надав заяву про слухання справи у відсутність сторони заявника. Вимоги заяви підтримує та просить задовольнити. Представник заінтересованої особи- Посольства України в Ліванській республіці про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Будь-яких заяв та клопотань суду не надавав. Суд, дослідив матеріали справи, повно та всебічно з`ясував всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, і, об`єктивно оцінив докази, доходить таких висновків: У статті 3\~Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність. В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України. Відповідно до частини першої статті 293\~ЦПК України окреме провадження- це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293\~ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до частини другої статті 315\~ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України\~«Про громадянство\~України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону. Встановлення факту постійного проживання на території України є також підставою для оформлення належності до громадянства України. Судом установлено, що причиною звернення заявниці до суду з даною заявою є те, що вона не має можливості без встановлення факту її постійного проживання на території України (м. Донецьк, Донецька область) станом на час (момент) народження її дочки [PERSON] , тобто станом на 28.09.1999 року, оформити їй паспорт громадянина України для виїзду за кордон. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] у м. Рівне Рівненської області (а.с. 20) і має громадянство України, що підтверджується паспортом громадянина України серії [NUMBER] від 07.06.2000 року (а.с. 12-13). 14.07.1995 року у м. Рівне Рівненської області уклала шлюб з громадянином Сірійської Арабської Республіки (далі - САР) [PERSON] (а.с. 21). 28.09.1999 року під час перебування на території САР у заявниці народилася дочка [PERSON] , батьком якої є громадянин [PERSON] і чоловік заявниці- [PERSON] (а.с. 22). [PERSON] , [INFO] , має реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків [NUMBER] , дата реєстрації в Державному реєстрі 08.08.2013 року, що підтверджується копією картки платника податків, виданої ДПІ у Київському районі м. Донецьк від 16.08.2013 року, номер бланка картки [NUMBER] (а.с. 24). 05.10.2022 року [PERSON] отримала паспорт громадянина України для виїзду за кордон зі строком дії до 05.10.2032 року, що підтверджується копією відповідного паспорту (а.с. 16). Згідно листа начальника ГУ ДМС України в Донецькій області № 1260223/4 від 01.12.2023 року [PERSON] станом на 10.08.2013 року була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Підтвердити, або спростувати факт реєстрації місця проживання у м. Донецьк з 01.01.2014 року не надається можливим, оскільки вся територія Донецького району Донецької області визнана тимчасово окупованою територією (а.с. 34). Згідно листа ДМС України № 6.2-9571/2-23 від 04.10.2023 року [PERSON] до органів ДМС України з питання оформлення документів для виїзду за кордон на постійне проживання в установленому законодавством порядку не зверталась. Відповідно, рішення про оформлення або відмову в оформленні документів для виїзду за кордон на постійне проживання стосовно зазначеної особи територіальними органами ДМС не приймалося (а.с. 48). Факт постійного проживання заявниці на території України на момент народження дочки має для неї юридичне значення для визначення належності її дитини до громадянства України. В пункті 6 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою ВРУ від 26.06.1992 № 2503-ХІІ, було зазначено, що в паспорті робляться відмітки про реєстрацію місця проживання громадянина. Відповідно до частини другої статті 16\~Закону України\~від 11\~грудня 2003\~року №\~1382-ІУ\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» місце проживання особи, яке на день набрання чинності цим Законом підтверджувалося пропискою або було відповідно зареєстроване, вважається зареєстрованим. 01.03.2001 р. набрав чинності Закон України\~від 18\~січня 2001\~року №\~2235-ПІ\~«Про громадянство\~України» (далі - Закон № 2235-ПІ). Особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України (ст. 7 Закону № 2235-ПІ). Місце народження дитини (в Україні або за її межами) значення не має. Водночас, 13.11.1991 р. було введено в дію Закон України\~від 08\~жовтня 1991\~року №\~1636-ХП\~«Про громадянство\~України» (далі- Закон № 1636-ХП), що втратив чинність одночасно з набранням чинності Законом № 2235-ПІ. Отже, громадянство осіб, які народилися в період з 13.11.1991 по 28.02.2001 включно, визначається відповідно до Закону № 1636-ХІІ. Відповідно до частини 1 статті 13\~Закону №\~1636-ХІІ (в редакції, чинній на момент народження синів заявниці), при різному громадянстві батьків, один з яких на момент народження дитини перебував у громадянстві України, дитина є громадянином України: 1) якщо вона народилася на території України; 2) якщо вона народилася за межами держави, але батьки або один з них у цей час постійно проживали на території України. Місцем проживання дитини, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає (ч. 4 ст. 29 ЦК України, ст. 17 ЦК УРСР 1963 р.). Отже, місце проживання дитини заявниці до досягнення 10-річного віку було невід`ємно пов`язане з місцем проживання самої заявниці. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.\~13\~Закону України\~«Про громадянство»\~від 08\~жовтня 1991\~року №\~1636-ХП при різному громадянстві батьків, один з яких на момент народження дитини перебував у громадянстві України, дитина є громадянином України, якщо вона народилася за межами держави, але батьки або один з них у цей час постійно проживали на території України. Відповідно до статті 76\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частиною першою статті 77\~ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з частиною другою статті 78\~ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до частин першої та шостої статті 81\~ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У частині першій статті 89\~ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином суд доходить висновку, що заявниця є громадянкою України і станом на 28.09.1999 року постійно проживала на території України, що підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами. Суд, оцінив належність, допустимість і достовірність доказів, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності, доходить висновку про доведеність заявницею факту її постійного проживання на території України (м. Донецьк, Донецька область) станом на час (момент) народження її дочки [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , тобто станом на 28.09.1999 року. З огляду на вказане, заява підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного вище,

Outcome: approved