Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-01 00:00:00

До Московського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав. У позовній заяві позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, проте шлюбні відносини фактично припинені. У сторін за час шлюбу народилась дитина: [PERSON] , [INFO] , копія свідоцтва про народження якого долучена позивачем до матеріалів справи. Позивач вказує, що сімейне життя не налагоджувалося незважаючи на зусилля Позивача, атмосфера була напруженою. У 2022 році спільно жити вже було не можливо та сторони розійшлися у цьому році, син, [PERSON] , залишився проживати з позивачем. З початку 2022 року, після фактичного припинення шлюбних відносин сторін, дитина стала проживати разом із батьком у м. Харкові та знаходиться на повному його утриманні. З того моменту і по сьогоднішній час відповідач не бере жодної участі у вихованні, розвитку дитини, вона знаходяться на повному утриманні батька. Аліменти відповідач не сплачувала та не сплачує. Тобто, вона має можливість взяти участь у вихованні дітей, проте не робить цього. При вирішенні питання про прийнятті справи до провадження з`ясовано, що позовна заява відповідає вимогам ст.ст. 175-177 ЦПК України. З огляду на викладене, ухвалою суду відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. У підготовче судове засідання сторони не з`явилися. Позивач подав уточнену позовну заяву. Він підтримав позовні вимоги та просив слухати справу без участі позивача. Відповідач в підготовче судове засідання не з`явилась, подала до суду нотаріально засвідчену заяву, у якій визнає обставини, зазначені у позовній заяві, позов визнає та просить позовні вимоги щодо позбавлення її батьківських прав задовольнити. Справу просить розглядати без її участі та присутності. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. До суду надано письмовий висновок про доцільність позбавлення батьківських прав. Розгляд справи просили проводити без участі представника Департаменту служб у справах дітей. Представником органу опіки та піклування Департаменту служб справах дітей Харківської міської ради було подано до суду Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , батьківських прав стосовно дитини, [PERSON] , [INFO] . Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, давши оцінку доказам, що мають значення для справи, суд прийшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню з наступних підстав. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Частинами 2, 3 статті 51 Конституції України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею цих загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до п. 15 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з принципом ст. 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. З досліджених матеріалів справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження дитини відповідач та позивач по справі є батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Шлюб між сторонами не розірвано, проте шлюбні відносини припинені, сторони разом не проживають. Спільне проживання між сторонами не склалось, відповідач залишила дитину на виховання позивачу та проживає окремо. Згідно нотаріально засвідченої заяви свідка, [PERSON] , [INFO] , який знає позивача та відповідача більше 12 років, після припинення відносин у 2022 році дитина залишилась проживати з позивачем. З моменту припинення шлюбних відносин відповідач (мати дітей) не бере участь у вихованні дитини, не спілкується з сином, не допомагає матеріально. Згідно нотаріально засвідченої заяви свідка, [PERSON] , [INFO] , дитина проживає з Позивачем. Позивач утримує дитину самостійно. Мати дитини свідок не бачив з дитиною понад 2 роки, хоча постійно буває у Позивача вдома. Відповідно до висновку, Департамент служб у справах дітей вважає доцільним позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідно до відповіді Московського районного суду м. Харкова, згідно відомостей, що містяться в автоматизованій системі документообігу суду, станом на день надання відповіді, мати малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , не зверталася до Московського районного суду м. Харкова з позовними заявами про неправомірні дії батька дитини [PERSON] , [INFO] , стосовно здійснення перепон у спілкуванні матері з дитиною. Згідно відповіді Головного управління Національної поліції з Харківській області відносно громадянина [PERSON] , [INFO] , заяви та скарги щодо обмеження громадянки [PERSON] , [INFO] , у спілкування з малолітнім [PERSON] , [INFO] , в період з 01.01.2022 року по сьогодні не надходили. Усі вищезазначені обставини були також визнані відповідачем та підтверджені нею у нотаріально засвідченій заяві про визнання позову, яка була подана нею до суду. Відповідач визнала позов та просила його задовольнити, справу просила розглядати без її участі. З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідач за власною ініціативою самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до дитини, без поважних причин залишивши її без батьківської уваги та турботи, при цьому має місце відсутність перешкод у спілкуванні з дитиною та позивачем доведено, що поведінка відповідача відносно дитини є свідомим нехтуванням нєю своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України мати, батьки, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду із позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч. 4 зазначеної статті, суд при поновленні батьківських прав перевіряє наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Судом також встановлено, що дитина перебуває на повному утримані батька, позивача. Мати, відповідач, участі в утриманні дитини не бере, аліменти не сплачує. За змістом ст. 180 СК України обов`язок надавати утримання неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років, покладається на батьків. Відповідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Також аналогічні рекомендації з цих підстав викладені у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову про позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно дитини, [PERSON] , [INFO] . На підставі викладеного,

Outcome: approved