Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-03 00:00:00

До Київського районного суду м. Одеси 09.07.2024 року надійшла позовна заява [PERSON] до АТ « ДТЕК Одеські електромережі» , та згідно заяви від 17.09.2024 року про збільшення позовних вимог, позивач просить суд визнати дії відповідача протиправними, заборони відповідача позбавлення позивача права користування електроенергією шляхом підключення будинку до електромережі, стягнення матеріальної шкоди у розмірі 46131,46 грн. та моральної шкоди у розмірі 100\~000 грн. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що після аварійного відключення електроенергії у будинку позивача 02 липня 2024 року о 15 годин , замість зазначеного у інтернет-додатку відомостей про поновлення постачання електроенергії о 18 годин 02.07.2024 року та неодноразове звернення позивача із заявами та скаргами , постачання електроенергії до будинку не відбулось та відповіді про причини не надходило. 23.07.2024 року ухвалою суду було відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження. Також 23.07.2024 року судом було відмовлено у задоволені клопотання про забезпечення позову. 20.08.2024 року від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог. 29.08.2024 року від представника АТ «ДТЕК Одеські електромережі» надійшли письмові пояснення по справі, в яких заперечується проти задоволення позову та зазначається про відсутність будь яких доказів того що позивач є споживачем житлово-комунальних послуг у вигляді споживання електроенергії а у відповідача відомостей щодо укладення договору з таким споживачем відсутні, крім того позивачем не надано жодного доказу що він користується або є власником будинку [ADDRESS] , а тому вважають позовні вимоги необґрунтованими та недоведеними. Від [PERSON] 02.09.2024 року надійшло клопотання про залишення пояснень по справі без розгляду та надав відомості про наявність у нього право власності на вказаний будинок та факт сплати їм 27.02.2024 року на особовий рахунок [NUMBER] за електроенергію ТОВ «ООЕК» 11\~250 грн., а також його заяву від 19.02.2024 року до ТОВ «ООЕК» щодо незгоди із розрахунком заборгованості за спожиту електроенергію а також про незастосування до нього протиправних дій щодо припинення електропостачання згідно попередження від 14.02.2024 року. Від позивача 17.09.2024 року надійшла заява про збільшення позовних вимог та надані докази вартості витрачених паливно-мастильних матеріалів, фотофіксації електричного лічильника та холодильників із продуктами, а також повторна заява про забезпечення позову. Позивач неодноразово звертався до суду із вимогами про розгляд справи у визначний законом термін не зважаючи на наявні у Цивільному-процесуальному кодексі положення пр право відповідача який отримав нову заяву про збільшення позовних вимог надати на неї новий відзив та докази на підтвердження власних заперечень на наполягав на прискоренні розгляду справи на підставі тих матеріалів яки він надав. Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ). Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частина п`ята статті 12 ЦПК України покладає на суд певні обов`язки зі створення для сторін змагального процесу, суд керує ходом судового процесу, сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Вимогами цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Згідно з вимогами ЦПК України учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них, як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач, є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач, - для відхилення його заперечень проти позову. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та нести ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю. З аналізу вказаних норм права можна зробити висновок про те, що особа має право на захист свого цивільного права лише у разі його порушення, невизнання або оспорювання із відповідним доведенням обставин, що стали причиною для звернення з позовом до суду. У той час, як суд зобов`язаний з`ясувати, в чому саме полягає порушення прав позивача. Таким чином, реалізації права на позов передує порушення, невизнання чи оспорення права. Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений статтею 16 ЦК України. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, судам слід виходити із його ефективності (стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стаття 5 ЦПК України), а це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Такий правовий висновок зазначений у постанові Верховного суду винесеної 27.01.2021 року по справі №607/16163/19. Крім того, згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому суд , самостійно, без наявності відповідних клопотань від учасників процесу, не вправі збирати будь-яки докази, витребувати їх або повідомляти сторони про неможливість встановлення певних обставин без відповідних доказів ( загальне положення ч.7 ст. 81 ЦПК України). У даному випадку позивачем не доведено і ні факт порушення його прав у вигляді вимкнення електроенергії відсутні акти на підтвердження вимкнення, претензії щодо вимкнення тощо. Крім того зі змісту різних заяв та наданих позивачем доказів не можливо встановити чи було вимкнуто світло у звязку із аварійним відключенням або як наслідок наявного попередження , а це є різними правовідносинами , з різним об`ємом доказів. Водночас самі вимоги щодо визнання дій неправомірними та зобов`язання не порушувати права споживача є занадто загальними які не визначні конкретно чи вважає позивач незаконним факт відключення його будинку від електромережі 02 липня 2024 року, чи незгоден із наданим йому 14.02.2024 року розрахунком заборгованості. Вимоги стосовно заборони відключення електроенергії не можливо розглянути без з`ясування причин існуючого відключення , але жодних клопотань про витребування доказів у відповідача до суду не надходило, а як зазначалось вище , сам суд не має право самостійно витребувати необхідні докази. Також, у відповідності до вимог ст. 43, 49 та 174 ЦПК України подання відзиву та доказів на спростування позовних вимог є правом відповідача та не подання відзиву та доказів не може вважатись фактом визнання позову, так як позов визнається окремою заявою ( письмовою або усною у судовому засіданні). У цивільному процесу саме на сторони позивача покладається тягар доведеності своїх вимог належними та допустимими доказами а також процесуальні наслідки не доведеності позову. Не доведеність позовних вимог як самостійна підстава для відмови у задоволені позовних вимог є усталеною правовою позицією Верховного Суду , зокрема визначена у постанові від 29.06.2021 по справі № 916/2040/20 , за змістом якої відсутність (недоведеність) порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин. Вимоги про стягнення матеріальної та моральної шкоду у даному випадку заявлені як похідні від визнання факту протиправних дій відповідача та порушення права позивача як споживача відповідних послуг, тому відмова у задоволені основних вимог є підставою і для відмови у задоволені похідних. \~Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, у відповідності до вимог ч.3 ст. 133 ЦПК України , належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Частиною восьмою статті 141 ЦПК України зазначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed