Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-06 00:00:00

У листопаді 2023 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, уточненим у подальшому до [PERSON] , посилаючись на те, що [INFO] померла його бабуся [PERSON] , яка при житті склала заповіт, яким все своє майно заповіла йому, її онуку [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді 1/10 частини домоволодіння по [ADDRESS] , яка складається з житлового будинку літ. «Е» з прибудовами літ. «е» та літ. «е1», загальною площею 42,7 кв.м., в тому числі житловою площею 27, 2 кв.м. та складається з: приміщень : 5-1 житлової кімнати, площею 12,7 кв.м., 5-2- житлової кімнати, площею 14,5 кв.м., 5-3 коридору, площею 4,9 кв.м., 5-4 кухні, площею 4.4 кв.м., 5-5 вбиральні, площею 2,0 кв.м., коридору Х, площею 4,2 кв.м., яка належала померлій на праві власності на підставі рішення Іллічівського районного суду м. Одеси від 31 липня 2002 року. Спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] є він, рідний онук померлої, який прийняв спадщину, шляхом звернення в установлений законом строк з заявою про прийняття спадщини за заповітом до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Двоєнкіної Т.О. Постановою приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Двоєнкіної Т.О. від 02 червня 2023 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з тим, що частка домоволодіння по [ADDRESS] , яка належала на праві власності [PERSON] , підлягає перерозрахунку з іншими частками в праві спільної часткової власності, оскільки один із співвласників в праві спільної часткової власності, здійснив виділ своєї частки та зареєстрував своє право власності на окремий, новостворений об`єкт нерухомого майна, тому рекомендовано звернутися до суду. Вказував, що згідно висновку експерта частка [PERSON] у праві власності на домоволодіння по [ADDRESS] на час її смерті складала 3/25 часток. При житті [PERSON] не встигла оформити своє право власності на 3/25 частки домоволодіння по [ADDRESS] , тому у нього відсутня можливість оформити своє право власності на спадкове майно в несудовому порядку. Посилаючись на порушення своїх прав, позивач просив суд встановити, що 1/10 частина домоволодіння по [ADDRESS] , що належала на праві власності на підставі рішення Іллічівського районного суду м. Одеси від 31 липня 2002 року [PERSON] , яка померла [INFO] , становить 3/25 часток та складається з житлового будинку літ. «Е» з прибудовами літ. «е» та літ. «е1», загальною площею 42,7 кв.м., в тому числі житловою площею 27, 2 кв.м. та яка складалася з: приміщень : 5-1 житлової кімнати, площею 12,7 кв.м., 5-2- житлової кімнати, площею 14,5 кв.м., 5-3 коридору, площею 4,9 кв.м., 5-4 кухні, площею 4.4 кв.м., 5-5 вбиральні, площею 2,0 кв.м., коридору Х, площею 4,2 кв.м. та визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на 3/25 часток домоволодіння, що розташована по [ADDRESS] , яка складається з житлового будинку літ. «Е» з прибудовами літ. «е» та літ. «е1», загальною площею 42,7 кв.м., в тому числі житловою площею 27, 2 кв.м. та яка складалася з: приміщень : 5-1 житлової кімнати, площею 12,7 кв.м., 5-2- житлової кімнати, площею 14,5 кв.м., 5-3 коридору, площею 4,9 кв.м., 5-4 кухні, площею 4.4 кв.м., 5-5 вбиральні, площею 2,0 кв.м., коридору Х, площею 4,2 кв.м., що належала на праві власності [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою суду від 13 листопада 2023 року по справі було відкрито провадження, призначено підготовче судове засідання та витребувано належним чином завірену копію спадкової справи (а.с. 56-57). Ухвалою суду від 26 лютого 2024 року по справі задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів (а.с. 136). Ухвалою суду від 25 квітня 2024 року по справі призначено судову будівельно-технічну експертизу (а.с. 164-165). Ухвалою суду від 22 серпня 2024 року підготовче провадження по справі було закрито та справу призначено до судового розгляду (а.с. 195). Позивач та його представник, діюча на підставі ордеру від 02 листопада 2023 року в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися відповідно до ст. 128 ЦПК України, надали до суду заяву про підтримання позовних вимог у повному обсязі та просили суд розглянути справу за їх відсутності (а.с. 43, 44, 213). Відповідачка та її представник, діючий за довіреністю від 12 січня 2024 року в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлялись судом відповідно до ст. 128 ЦПК України (а.с. 132, 134, 148, 192, 210, 211). У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового процесу, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 84 книги шостої ЦК України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами. Судом встановлено, що [PERSON] є рідним сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 8). [PERSON] є рідною донькою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження та свідоцтвом про шлюб (а.с. 9, 10). Отже, позивач є рідним онуком [PERSON] . Встановлено, що [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . В період шлюбу [PERSON] та [PERSON] придбали за договором купівлі-продажу від 17 грудня 1968 року 1/10 частину домоволодіння по [ADDRESS] . Встановлено, що 08 січня 1974 року на ім`я [PERSON] було видано свідоцтво про право особистої власності на 11/100 частин домоволодіння по [ADDRESS] (а.с. 11, 19-21). [INFO] [PERSON] , помер. Після його смерті відкрилась спадщина на частину домоволодіння по [ADDRESS] . Рішенням Іллічівського районного суду м. Одеси від 31 липня 2002 року було встановлено факт прийняття [PERSON] спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та визнано за [PERSON] право власності у порядку спадкування за законом на 1/10 частину домоволодіння по [ADDRESS] (а.с. 12). При житті, а саме 15 січня 2002 року [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла [PERSON] (а.с. 86). [INFO] [PERSON] , померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.17, 80-82). Після смерті [PERSON] , відкрилась спадщина у вигляді 1/10 частину домоволодіння по [ADDRESS] . Спадкоємцем за\~заповітом після\~смерті [PERSON] є [PERSON] , який прийняв спадщину шляхом звернення в установлений строк, а саме 23 лютого 2022 року з заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Двоєнкіної Т.О.(а.с. 68). Постановою приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Двоєнкіної Т.О. від 02 червня 2023 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з тим, що частка домоволодіння по [ADDRESS] , яка належала на праві власності [PERSON] , підлягає перерозрахунку з іншими частками в праві спільної часткової власності, оскільки один із співвласників в праві спільної часткової власності, здійснив виділ своєї частки та зареєстрував своє право власності на окремий, новостворений об`єкт нерухомого майна, тому рекомендовано звернутися до суду (а.с. 112). Із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 02 червня 2023 року вбачається, що в результаті виділу частки [PERSON] у праві власності на домоволодіння по [ADDRESS] , за відповідачкою [PERSON] 27 серпня 2018 року було зареєстровано право власності на окремий, новостворений об`єкт нерухомого майна, а саме на житловий будинок по [ADDRESS] , загальною площею 126 кв.м., житловою площею 77,1 кв.м. (а.с.105-107). Ухвалою суду від 25 квітня 2024 року по справі призначено судову будівельно-технічну експертизу (а.с. 164-165). Відповідно до висновку судового експерта від 29 травня 2024 року №208 фактична частка будівель та споруд в домоволодінні по [ADDRESS] , які належали [PERSON] на праві власності на підставі рішенням Іллічівського районного суду м. Одеси від 31 липня 2002 року, на теперішній час складає 3/25 частини (а.с. 172-178). Таким чином, у зв`язку з тим, що [PERSON] при житті не визначила свою частку у праві власності на домоволодіння по [ADDRESS] після реєстрації відповідачкою [PERSON] 27 серпня 2018 року права власності на окремий, новостворений об`єкт нерухомого майна, а саме на житловий будинок по [ADDRESS] , загальною площею 126 кв.м., житловою площею 77,1 кв.м., то позивач не має можливості оформити за собою право власності на спадкове майно, яке він отримав у спадщину. Отже, судом достовірно встановлено, що [PERSON] , яка померла [INFO] , належало на праві власності на підставі рішення Іллічівського районного суду м. Одеси від 31 липня 2002 року на час її смерті 3/25 частини домоволодіння по [ADDRESS] . Відповідно до ст. 1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219\~ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Відповідно до ст.\~1268\~ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.\~Незалежно від\~часу прийняття\~спадщини вона\~належить спадкоємцеві\~з часу\~відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Оскільки після смерті [PERSON] позивач прийняв спадщину, то в силу ст. 1268 ЦК України у нього виникло право володіння та користування спадковим майном. Відповідно до правової позиції у справі за №6-164 цс12 в спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України (Постанова Судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 23 січня 2013 року). Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов`язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. За таких обставин, суд вважає доведеним факт того, що [PERSON] на час\~її смерті [INFO] належала на праві власності на підставі рішення Іллічівського районного суду м. Одеси від 31 липня 2002 року 3/25 частини домоволодіння по [ADDRESS] , яка складається з житлового будинку літ. «Е» з прибудовами літ. «е» та літ. «е1», загальною площею 42,7 кв.м., в тому числі житловою площею 27, 2 кв.м. та яка складалася з: приміщень : 5-1 житлової кімнати, площею 12,7 кв.м., 5-2- житлової кімнати, площею 14,5 кв.м., 5-3 коридору, площею 4,9 кв.м., 5-4 кухні, площею 4.4 кв.м., 5-5 вбиральні, площею 2,0 кв.м., коридору Х, площею 4,2 кв.м. Статтею 1297 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. У пункті 2 частини першої статті 49\~Закону України\~«Про нотаріат» передбачено, що нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. При цьому, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку (пункти 4.14., 4.15., 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5). Судом встановлено, що позивач не має можливості оформити своє право власності на спадкове майно, оскільки у нього відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно у зв`язку з перерахунком частки померлої у праві власності на домоволодіння по [ADDRESS] . Реєстрація права власності на майно може бути проведена за рішенням суду про визнання права власності на це майно. Відповідачем не було надано до суду жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутньою у судових засіданнях відповідачка також розпорядилася на свій розсуд. За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до ст.\~ст.\~76,\~77\~ЦПК України доказами є будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. За ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23). Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладається у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір у справі складає 2000,00 грн., що сплачений позивачем у повному обсязі при зверненні до суду (а.с. 1).

Outcome: approved