Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-24 00:00:00

23 липня 2024 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом. Свій позов обґрунтовував тим, що 02 жовтня 2010 року між сторонами зареєстровано шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис №668. Від спільного шлюбу мають двох дітей, а саме доньку - [PERSON] , [INFO] та сина - [PERSON] , [INFO] . З середини 2023 року між ними постійно виникали сварки та непорозуміння, спільне життя з відповідачем не склалося, шлюб виявився невдалим. З`ясувалось, що у них абсолютно протилежні та несумісні погляди на подружнє життя, що призвело до непорозумінь та сварок, які постійно виникали між ними, часто в присутності дітей, що негативно впливало на їхній психічний стан. Вони намагалися примиритися, однак такі намагання марні. Створити з відповідачем міцну сім`ю їм не вдалося. Напружені стосунки в сім`ї призвели до того, що він втратив до відповідача почуття поваги та любові. Спільне життя в таких умовах стало неможливим. З початку 2024 року їх сім`я фактично розпалася, вони припинили подружні стосунки, не ведуть спільного господарства. Наразі, вони проживають в одній квартирі, однак як співмешканці, а не як подружжя. У них окремий бюджет, продукти харчування. Він не прагне відновити сімейні стосунки з відповідачем і в цьому немає жодної потреби, оскільки вони стали цілковито сторонніми людьми, котрі живуть кожен своїм особистим життям. За час фактичного припинення шлюбних відносин він прийшов до висновку про розлучення, оскільки їх шлюб носить суто формальний характер та суперечить його інтересам. Зберігати сім`ю не доцільно, а тому він твердо вирішив шлюб розірвати. 25 липня 2023 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом за правилами спрощеного позовного провадження. Призначено судовий розгляд на 25 вересня 2023 року. Позивач, будучи належним чином повідомленим в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просив проводити розгляд справи у його відсутність, позов задовольнити. Відповідач, будучи належним чином повідомленою, в судове засідання не з`явилась, подала заяву, в якій просила проводити розгляд справи у її відсутність, позов визнала, проти його задоволення не заперечувала. Суд, дослідивши надані докази, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 02 жовтня 2010 року між сторонами зареєстровано шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис №668, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] . Від спільного шлюбу мають двох дітей, а саме доньку - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис №1058 та сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис №229. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Так, відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 5 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Водночас, положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевогозв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням прав дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. У відповідності до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК Україн шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 цього Кодексу. За положеннями ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, щомають істотне значення. Також, у п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" № 11 від 21.12.2007 року роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. І з цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитина-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У рішенні суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дата й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС. Таким чином, виходячи з аналізу вищенаведених положень законодавства, шлюб має добровільний характер, ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання. При цьому, незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвати шлюбу. Отже, встановивши не бажання позивача продовжувати шлюбні стосунки та відсутність будь-яких переконливих доказів того, що сторонни вчиняють дії, направлені на збереження сім`ї, суд дійшов висновку про те, що подальше збереження шлюбу без взаємної згоди є неможливим та буде суперечити інтересам сторін. Враховуючи вищевикладене та враховуючи ті обставини, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач цьому не заперечував, подавши також заяву , суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, а шлюб між позивачем та відповідачем розірванню, оскільки подальше збереження шлюбу без взаємної згоди - є неможливим.

Outcome: approved