Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-07 00:00:00

У січні 2022 року на адресу Печерського районного суду м. Києва надійшов вищевказаний позов [PERSON] до Комунального підприємства Виконавчого органу Київської міської Ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити дії. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] (далі - позивач) вказав, що він є споживачем комунальної послуги з централізованого опалення. 18 грудня 2017 році в квартирі позивача за проектом ТОВ «Виробничо-будівельна фірма РБС» та погодженням Департаменту з технічного забезпечення обліку ПАТ «Київенерго» було встановлено вузол розподільного обліку теплової енергії SHARKY за №58323826, який 20.03.2018 року було взято на облік ПАТ Київенерго. Позивач вважає, що дії Комунального підприємства Виконавчого органу Київської міської Ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - відповідач) щодо зняття з обліку встановленого згідно проекту лічильника в квартирі позивача та проведення нарахування позивачу оплати за комунальну послугу з централізованого опалення в опалювальні сезони 2019-2020 та 2020-2021 років без урахування щомісячних показників лічильника, є неправомірними. З огляду на неправомірність дій відповідача щодо зняття з обліку встановленого в квартирі позивача приладу обліку теплової енергії та нарахування йому оплати за комунальну послугу з централізованого опалення в опалювальні сезони 2019-2020 та 2020-2021 років без урахування щомісячних показників лічильника, вважає, що відповідач має здійснювати нарахування оплати за опалення в квартирі позивача з урахуванням показань вузла розподільного обліку тепла, що встановлений в квартирі. Вважає, що відмовивши у прийнятті на абонентський облік вузла розподільчого обліку теплової енергії та, здійснюючи нарахування їй вартості послуги з централізованого опалення в опалювальні сезони 2019- 2020 та 2020-2021 років без урахування показників лічильника теплової енергії, відповідач обмежив право позивача на раціональне споживання теплової енергії та оплату за фактично отриманні послуги з постачання теплової енергії. Враховуючи, що право позивача було порушено позивач вважає що існують підстави для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди. За наведених обставин, ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 01.02.2022 року заяву [PERSON] до Комунального підприємства Виконавчого органу Київської міської Ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити дії, залишено без руху. 07.11.2022 року на виконання ухвали Печерського районного суду м. Києва від 01.02.2022 року позивачем усунуто вказані недоліки. Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 07.11.2022 року в справі відкрито провадження для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 19.05.2023 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого, остання вважає позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не базуються на нормах чинного законодавства України, а тому задоволенню не підлягають. У судове засідання позивач не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив, проте, на адресу суду від позивача надійшла заява, в якій останній просив здійснювати розгляд справи у його відсутність, вимоги підтримав, просив задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи повідомлялася належним чином, проте від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі представника відповідача, просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. За наведених обставин, суд, приходить до висновку про розгляд справи у відсутність учасників на підставі наявних в ній доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з положеннями ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках; учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і має право звернутися до суду за захистом свого права та інтересу у визначений ч. 2 ст. 16 ЦК України спосіб. Так, матеріалами справи встановлено, що позивачу на праві власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно № 285806155 від 19.11.2021 року. Позивач є споживачем комунальної послуги з централізованого опалення. 18 грудня 2017 році в квартирі позивача за проектом ТОВ «Виробничо-будівельна фірма РБС» та погодженням Департаменту з технічного забезпечення обліку ПАТ «Київенерго» було встановлено вузол розподільного обліку теплової енергії SHARKY за №58323826, який 20.03.2018 року було взято на облік ПАТ Київенерго . Наказом Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) від 04 травня 2018 року за № 224, закріплено за КП ВК КМР (КМДА) «Київтеплоенерго» на праві господарського відання з дня, наступного за днем підписання акта прийняття-передання основних засобів комунальної власності територіальної громади м. Києва, які передаються КМДА з володіння та користування ПАТ "Київенерго", у зв`язку з припиненням угоди щодо реалізації проекту управління та реформування енергетичного комплексу м. Києва від 27 вересня 2001 року, укладеної між КМДА та Акціонерною енергопостачальною компанією "Київенерго". Відповідач, отримавши в користування на праві господарського віддання основні засоби виробництва та постачання теплової енергії м. Києва, з 01 травня 2018 року набув статусу виконавця послуги з централізованого опалення. В серпні 2019 року позивач отримав листа від Структурного підрозділу Енергозбут КП ВК КМР (КМДА) «Київтеплоенерго», в якому позивача повідомили про те, що в квартирі позивача вузол розподільного обліку теплової енергії встановлений та введений в експлуатацію з 20.03.2018 року у відповідності до діючого на той час законодавства, в жовтні 2019 року у програмному комплексі КП ВК КМР (КМДА) «Київтеплоенерго» було знято з обліку у зв`язку з тим, що в будинку функціонує система опалення в якій поєднано властивості вертикальної та горизонтальної схеми підключення. В подальшому при нарахуванні послуг відповідачем не були враховані показання встановленого вузла розподілу обліку теплової енергії в квартирі позивача що підтверджується листом від 17.08.2021 р №30/3/2/12476. З матеріалів справи вбачається, що в листопаді 2021 році закінчився міжповірочний інтервал вузла розподільного обліку теплової енергії позивача (тепло лічильник 8НАІІКУ за №58323826), у зв`язку з чим позивач звернувся до ФОП [PERSON] за послугою повірки. Лічильник було демонтовано, повірено, змонтовано, та опломбовано, видано відповідне Свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки про що лічильник відповідає вимогам ДСТУ ЕN 1434, чинне до 05.11.2025 року. Згідно пункту 1 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачанню холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - послуги). Відповідно до абз. 2 пункту 10 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодно та гарячої води і водовідведення № 630, справляння плати за нормативами (нормами) споживання за наявності квартирних засобів обліку без урахування їх показань не допускається, за винятком випадків, передбачених абзацом п`ятим пункту 15 цих Правил. Виконавець і споживач не мають права відмовлятися від врахування показань засобів обліку. Згідно вимог абз.5 п.15 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодно та гарячої води і водовідведення № 630, у разі несправності засобів обліку води і теплової енергії, що не підлягає усуненню, плата за послуги з моменту її виявлення вноситься згідно з нормативами (нормами) споживання. Відповідно до статті 1 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» вузол обліку - це комплекс пристроїв (у тому числі засобів вимірювальної техніки, що відповідають вимогам технічних регламентів), допоміжного обладнання та матеріалів до них, призначений для вимірювання спожитої теплової енергії та води, а також технічної реєстрації результатів такого вимірювання, включаючи засоби дистанційної передачі результатів вимірювання (за наявності); вузол розподільного обліку - вузол обліку, що забезпечує індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги в будівлях, де налічуються два та більше споживачів. Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» оснащення окремих приміщень у будівлях вузлами розподільного обліку/приладами - розподілювачами теплової енергії та обладнанням інженерних систем для забезпечення такого обліку здійснюється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово- комунального господарства, та не потребує розроблення проектної документації, видачі технічних умов та інших вимог до встановлення вузла розподільного обліку, погодження з державними органами, органами місцевого самоврядування, їхніми посадовими особами, оператором зовнішніх інженерних мереж, виконавцем відповідної послуги. Відповідно до ч. 7 ст. 4 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» вузли розподільного обліку теплової енергії у випадках, коли це технічно неможливо, не встановлюються. У такому разі для визначення обсягу теплової енергії, спожитої на потреби опалення, на всіх опалювальних приладах (крім розташованих у приміщеннях (місцях) загального користування багатоквартирних будинків) особами, визначеними частинами другою і третьою цієї статті, повинні бути встановлені прилади - розподілювачі теплової енергії, крім випадків, коли це економічно недоцільно. Порядок визначення технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії та економічної доцільності встановлення приладів - розподілювачів теплової енергії затверджується Кабінетом Міністрів України. За наявності окремого відгалуження системи опалення у квартиру, інше житлове або нежитлове приміщення встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії для такої квартири (приміщення) є обов`язковим. Посилання відповідача на ту обставину, що 10 жовтня 2018 року Постановою Кабінету Міністрів України № 829 затверджено Порядок визначення технічної можливості встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії та економічної доцільності встановлення приладів - розподілювачів теплової енергії (далі - Порядок № 829), не є підставою для неврахування відповідачем показників лічильника теплової енергії, встановленого у квартирі позивача, з огляду на таке. Так, пунктом 6 Порядку № 829 передбачено, що Технічна можливість встановлення вузлів розподільного обліку наявна за відповідності внутрішньобудинкової системи опалення всім таким критеріям: окреме відгалуження системи опалення для окремого приміщення, наявність якого встановлено під час візуального огляду та яке передбачене принциповою схемою внутрішньобудинкової системи опалення будівлі (за наявності); принциповою схемою внутрішньобудинкової системи опалення передбачено технічну можливість встановлення автоматичних регуляторів температури в приміщеннях для регулювання споживання теплової енергії в окремих приміщеннях будівлі, що не призведе до порушень гідравлічного режиму внутрішньобудинкової системи опалення будівлі; під час встановлення вузла розподільного обліку буде забезпечено дотримання вимог застосування засобу вимірювальної техніки та умов його належної експлуатації, що зазначені у технічній (супровідній) документації на цей засіб; можливість забезпечення вільного доступу для зняття показань приладу обліку, його обслуговування, заміни під час подальшої експлуатації. Згідно з пунктом 3 Порядку № 829 розподільний облік споживання комунальної послуги з постачання теплової енергії в окремих приміщеннях будівлі, що приєднана до зовнішніх інженерних мереж і оснащена вузлами комерційного обліку теплової енергії, забезпечується шляхом встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії на вводі трубопроводів внутрішньобудинкової системи опалення в окреме приміщення будівлі або приладів - розподілювачів теплової енергії на опалювальних приладах. Відповідно до вимог пункту 10 Порядку № 829 оснащення окремих приміщень у будівлях вузлами розподільного обліку/приладами-розподілювачами теплової енергії та обладнанням інженерних систем для забезпечення такого обліку, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 09 серпня 2018 року № 205, за наявності окремого відгалуження системи опалення у квартиру, інше житлове або нежитлове приміщення встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії для такої квартири (приміщення) є обов`язковим. За твердженням відповідача, після введення в дію нового Порядку № 829, на відміну від попереднього порядку, встановлення абонентом індивідуального вузла розподільного обліку тепла можливе лише при горизонтальному розведенні інженерних мереж. На момент встановлення позивачем вузла розподільчого обліку теплової енергії ПАТ Київенерго (попередній виконавець послуг) здійснював розподіл обсягів комунальних послуг, а тому зміна законодавства, що регулює питання порядку встановлення та прийняття на облік вузла розподільчого обліку теплової енергії, не припиняє можливість споживача теплової енергії за наявності встановленого у передбаченому порядку (на момент встановлення) індивідуального приладу обліку тепла оплачувати такі послуги за показниками відповідного лічильника. Зміна законодавцем технічних вимог щодо порядку встановлення вузлів розподільного обліку теплової енергії не є підставою для встановлення споживачем нового обладнання для обліку тепла, за умови, що таким споживачем до прийняття нового Порядку № 829 вже встановлено індивідуальний вузол розподільчого обліку теплової енергії. Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, було визначено право споживача на встановлення квартирних засобів обліку та взяття їх на абонентський облік, а також проведення оплати за спожиті послуги згідно з показниками індивідуальних приладів обліку. Таким чином показники лічильників, встановлених та прийнятих на облік у встановленому законом порядку до прийняття Порядку № 829, повинні враховуватися виконавцем послуг КП ВК КМР (КМДА) «Київтеплоенерго». Верховний Суд в постанові від 02.11.2021 року, справа № 756/2361/20-ц особливо звернув увагу на те, що Порядок № 829 не передбачає необхідність приведення раніше встановленого вузла обліку у відповідність до цього Порядку та не встановлює заборони щодо врахування показників за такими лічильниками, які надаються споживачами. Вказаний порядок не передбачає повторне прийняття на абонентський облік вузла розподільного обліку відповідно з новою процедурою, який раніше був прийнятий на абонентський облік, до набрання чинності Порядку № 829. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що дії відповідача щодо зняття з обліку встановленого згідно проекту лічильника в квартирі позивача та проведення нарахування позивачу оплати за комунальну послугу з централізованого опалення в опалювальні сезони 2019-2020 та 2020-2021 років без урахування щомісячних показників лічильника, є неправомірними. З огляду на неправомірність дій відповідача щодо зняття з обліку встановленого в квартирі позивача приладу обліку теплової енергії та нарахування йому оплати за комунальну послугу з централізованого опалення в опалювальні сезони 2019-2020 та 2020-2021 років без урахування щомісячних показників лічильника, суд вважає, що відповідач має здійснювати нарахування оплати за опалення в квартирі позивача з урахуванням показань вузла розподільного обліку тепла, що встановлений в квартирі. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд вказує наступне. Так. позивач у позовній заяві вказує, що враховуючи, що право позивача було порушено останній вважає що існують підстави для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди. Так, внаслідок нарахування відповідачем за послуги з централізованого опалення без врахування показань законного вузла обліку теплової енергії в квартирі позивача, останній зазнав моральних переживань внаслідок необхідності зверненнь до відповідача і суду за захистом порушених прав, у зв`язку з чим було порушено звичайний порядок організації його життя щодо необхідності докладати додаткових зусиль для захисту своїх прав і відновлення попереднього стану. Загальні принципи відшкодування моральної шкоди встановлені ст. 23 ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Постановою Пленуму Верховного Суду № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» надані наступні роз`яснення з даного питання. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Проте, позивачем не зазначено жодного доказу, який би підтверджував ступінь завданої моральної шкоди. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством. Тобто, суд повинен визначити чи мав місце сам факт заподіяння шкоди, за яких обставин це відбулось та винність особи в її заподіянні. Оскільки, в позові позивач не зазначає чим підтверджується факт заподіяння моральних чи фізичних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, не зрозуміло з чого позивач виходить, коли він оцінює заподіяну йому шкоду в розмірі 20 000 грн. - суд приходить до висновку, про відмову у задоволенні позовних виомг в цій частині. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Враховуючи викладене позов [PERSON] до Комунального підприємства Виконавчого органу Київської міської Ради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити дії - підлягає частковому задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. З огляду на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, а позивача відповідно до ст. 141 ЦПК України звільнено від сплати судового збору, то відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 3073 (три тисячі сімдесят три) грн. 60 коп. Крім того, враховуючи те, що у вимозі позивача про стягнення моральної шкоди з відповідача - судом відмовлено, то судовий збір з цій частині, понесений стороною позивача, покладаються на нього.

Outcome: partial