Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-24 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась в Корабельний районний суд міста Миколаєва з позовом до відповідача Акціонерного товариства "Акцент Банк» про захист прав споживачів та повернення безпідставно списаних грошових коштів з банківського рахунку, в якому просила суд зобов`язати Акціонерне товариство «Акцент Банк» повернути [PERSON] безпідставно списані з банківського рахунку [NUMBER] грошові кошти у розмірі 18 818,00 гривень, шляхом їх відновлення до того стану, у якому він був перед виконанням операцій 06.11.2023 року зі зняття коштів у розмірі 18 818 гривень з рахунку [NUMBER] . В обґрунтування позову позивач вказала, що є споживачем фінансових послуг Акціонерного товариства «Акцент Банк» та має відкритий рахунок [NUMBER] . Вказала, що 06.11.2023 р. із зазначеного рахунку невідомою особою було списано кошти у розмірі 18 818,00 гривень, ніяких дій стосовно списання та переказу коштів вона не вчиняла, жодним чином не порушувала умови договору про обслуговування карткового рахунку, разом з тим негайно повідомила обслуговуючий банк про несанкціоноване списання грошових коштів з рахунку . Повідомила, що з метою отримання допомоги ООН вона перейшла за посиланням, яке побачила у групі Viber після чого їй необхідно було авторизуватись, використовуючи додаток А-банку. Виконуючи ці дії вона не підозрювала про шахрайські операції, оскільки інформація їй поступала із чат-боту А-банку. Так, через декілька хвилин після авторизації їй зателефонували представники банку та запитали чи підтверджує вона операцію на списання коштів із рахунку, вона заперечувала, оскільки ніякого переказу, списання не робила втім, зайшовши знову у додаток банку, позивач побачила, що кошти було списано. Оскільки вказані транзакції здійснювалися без її погодження та без відому, вона неодноразово зверталася в банк з проханням зафіксувати факт незаконного списання грошових коштів на суму 18 818,00 грн. та повернути незаконно списані грошові кошти на її рахунок, на що відповіді не отримала. Зазначила, що нею навмисно не розголошувалася третім особам інформація про номери карткових рахунків, пін-коди та іншу конфіденційну інформацію. Картка не губилась, доступу до неї треті особи не мали. Вважала, що винним у незаконному списанні з її рахунків грошових коштів є саме відповідач, оскільки останній не виконав своїх зобов`язань, які виникли із виниклих між ними правовідносин, а саме не забезпечив збереження цих грошових коштів, розміщених у АТ «Акцент Банк» на зберіганні. Посилаючись на вимоги чинного законодавства, а також неможливість вирішення вказаного питання у досудовому порядку, позивач звернулася в суд з даним позовом. Ухвалою суду від 22.03.2024 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Відповідачу запропоновано подати відзив в строк 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження та позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив. У відзиві на позовну заяву представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог. Вказав, що позивачка перейшла за посиланням у мобільному телефоні, де ввела дані, достатні для ініціації платіжних операцій, а саме вибрала Банк в якому обслуговується, ввела номер фінансового телефону, а потім передала шахраям отриманий на свій номер телефону ОТП-пароль, за допомогою вказаних даних шахраї змогли отримати доступ до додатку А24 де і вчинили фінансові операції. Таким чином вважав, що саме позивач втратив інформацію, що дала змогу провести вказані операції і що є порушенням як Умов і Правил банківських послуг, так і Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням. У відповіді на відзив позивач вказала, що не розголошувала третім особам інформацію про номери карткових рахунків, пін-коди та іншу конфіденційну інформацію. Вважала, що винним у незаконному списанні з її рахунків грошових коштів є саме відповідач, оскільки останній не виконав своїх зобов`язань щодо забезпечення збереження цих грошових коштів, розміщених у АТ «Акцент Банк» на зберіганні. Позивач в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності , позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, у відзиві на позовну заяву просив розглянути справу у його відсутності, позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні. Зважаючи на розумні строки розгляду справ, суд вважає за доцільне розглянути справу у відсутності учасників сторін на підставі наявних доказів. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, доходить наступного висновку. Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом. При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів. Частина 1 статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України). З матеріалів справи убачається, що 14.11.2019 року між АТ «Акцент Банк» (скорочено А-Банк) та [PERSON] було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання позивачем Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 07 листопада 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості та зареєстроване кримінальне провадження №12023152050000994 за заявою [PERSON] від 07 листопада 2023 року про те, що 06 листопада 2023 року у період часу від 13:43 год. по 13:47 год. невстановлена особа, шляхом обману, під приводом надання грошової допомоги ООН, із незаконним використанням електронно-обчислювальної техніки, залишила фішингове посилання, після переходу за ним потерпіла ввела на фішинговому сайті свої банківські персональні дані, в результаті чого невстановлена особа заволоділа грошовими коштами [PERSON] з її банківського рахунку [NUMBER] , відкритого в АТ "А-банк" у розмірі 18 818,00 грн, завдавши останній матеріальний збиток на вказану суму. За результатами розгляду звернення [PERSON] від 04.12.2023 р. щодо шахрайських дій листом від 16.01.2024 р. А-Банк повідомив, що Банком зроблено висновки, що списання з рахунку " Зелена " від 06.11.2023 р. стало можливим внаслідок передачі ПІН-коду від картки та ОТР-пароля, за допомогою яких треті особи змогли зайти у застосунок АБанк24 та провести операції. Відповідачем було зроблено висновки, що позивачем було порушено ряд умов та правил банку. З відповіді Національного банку України, наданого на звернення позивача [PERSON] , вбачається, що за результатом внутрішньої перевірки Банком встановлено, що 06.11.2023 проведено успішну авторизацію у застосунку «АБанк24» з пристрою iPhone XS Max China, з використанням PIN-коду картки «Зелена» та підтвердженням ОТР-пароля. Авторизації у її акаунті в застосунку з даного пристрою до 06.11.2023 відсутні. За інформацією Банку, у період з 13:43 до 13:47 проведено дві транзакцїї з картки " Зелена ". Як зазначив Банк, 06.11.2023 о 13:46 зафіксовано спрацювання Експертної системи після визначеного ліміту (по сумі). ЇЇ картку було тимчасово обмежено до підтвердження платежу на суму 9095,00 грн. від 06.11.2023, що зберегло більшу частину доступного кредитного ліміту на картці « Зелена ». Додатково банком було відправлено повідомлення щодо підтвердження платежу у канал "SMS": «[PERSON]! За Вашою карткою [NUMBER] встановлено обмеження після створення платежу на суму 9095 грн. Для зняття обмеження зверніться в чат-онлайн або [NUMBER]» . Банк повідомив, що 06.11.2023 о 13:48 Позивач зателефонувала працівнику Банку щодо уточнення проведення операції на суму 9095,00 грн. Їй надано рекомендації щодо даної ситуації та зареєстровано звернення щодо шахрайства. На наступний день, після подачі сигналу про шахрайство, з Позивачем проведено зворотний зв`язок щодо шахрайських дій за рахунком, в якому позивач повідомила, що перейшли за посиланням, яке їй відправили у месенджер Телеграм, та ввела номер телефону і OTP-пароль, який надійшов на телефон [NUMBER] . Відповідно, шахраї змогли потрапити до застосунку АБанк24 та провести вищезазначені операції. Відповідно до зазначеної Банком інформації, про інцидент Банк повідомив отримувача Монобанк. Банком рекомендовано позивачу звернутися для вирішення питання до кіберполіції. Зі свого боку Банк гарантував, що ним буде докладено максимальних зусиль у співпраці з правоохоронними органами для вирішення інциденту правопорушення. Також Банк повідомив, що станом на 11.01.2024 у позивача відсутня прострочена заборгованість перед Банком. Згідно з ч.1 ст.55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Відповідно до ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку. За правилами ст.1067 ЦК України договір банківського рахунку укладається в письмовій формі для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунку в банку на умовах, погоджених сторонами. За ч.3 ст.1068 ЦК України банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом. Статтею 1073 ЦК України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до п.56 ч.1 ст.1 Закону України «Про платіжні послуги» від 30 червня 2021 року платіжна картка - електронний платіжний засіб у вигляді пластикової чи іншого виду картки. Положеннями ч.6 ст.64 Закону України «Про платіжні послуги» порядок відкриття рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунку та особливості його обслуговування зазначаються в договорі, укладеному між надавачем платіжних послуг з обслуговування рахунку та користувачем - власником рахунку. Відповідно до пункту 136 розділу VII Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29 липня 2022 року №164 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), користувач зобов`язаний зберігати та використовувати платіжні інструменти відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання платіжних інструментів особами, які не мають на це законного права або повноважень. Відповідно до пункту 140 розділу VII Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 29 липня 2022 року №164 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), передбачає обов`язок користувача не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем. До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача. З моменту повідомлення користувачем емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неакцептованих/неналежних платіжних операцій та відповідальність покладаються на емітента. Момент, з якого настає відповідальність емітента, має бути чітко визначений умовами договору, укладеного між користувачем та емітентом. Згідно з пунктом 146 розділу VII вказаного Положення власник рахунку не несе відповідальності за платіжні операції, здійснені без автентифікації платіжного інструменту і його держателя, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність власника рахунку/держателя призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Відповідно до пункту 147 розділу VII вказаного Положення власник рахунку має право на відшкодування в судовому порядку шкоди, заподіяної надавачем платіжних послуг унаслідок помилкової, неналежної платіжної операції або виконання платіжної операції з порушенням установлених законодавством України строків. Отже, лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі №6-71цс15 та підтверджується сталою судовою практикою, викладеною у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі №202/10128/14, від 13 вересня 2019 року у справі №501/4443/14, від 20 листопада 2019 року у справі №577/4224/16, від 17 червня 2021 року у справі №759/4025/19, від 16 серпня 2023 року у справі №176/1445/22, від 06 вересня 2023 року у справі №686/30030/21. Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у пункті 81 постанови від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц (провадження №14-400цс19) зазначено, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі №910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18 (пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №917/1307/18). Позивач звертаючись до суду із позовом зазначала, що 06 листопада 2023 року з її карткового рахунку, відкритого на її ім`я, відбулося несанкціоноване зняття коштів на загальну суму 18 818,00 грн. Разом з цим, з матеріалів справи, зокрема, із аудізапису, який було долучено представником відповідача, вбачається, що працівниками банку були вчинені дії, спрямовані на встановлення фактичних обставин переказу коштів з карткового рахунку [PERSON] здійснених 06 листопада 2023 року. Так, із аудіозапису телефонної розмови за зверненням [PERSON] до контакт-центру АТ «Акцент-Банк» встановлено, що позивач перейшла за інтернет-посиланням, прочитавши оголошення про видачу допомоги ООН для громадян України. З вказаного повідомлення вона потрапила на сторінку Акцент-Банку, в якому має відкритий банківський рахунок, ввела номер телефону, який прив`язаний до її банківської картки, а згодом пароль, який надійшов їй для реєстрації на мобільний телефон. Згодом їй подзвонив представник банку та повідомив про банківські операції зі списання грошових коштів з її рахунку. В телефонній розмові позивач повідомила, що вона не здійснювала жодних операцій зі списання грошових коштів та подальші операції з картки були заблоковані. З телефонної розмови вбачається, що дві операції зі списання грошових коштів з банківського рахунку позивача відбулися о 13:43 і 13:47 в сумі 9 000,00 грн. та 9 095,00 грн. відповідно. За такого, на думку суду, матеріалами справи не доведено, що транзакції по рахунку позивача відбулись за участі третіх осіб без її волі, оскільки з врахуванням обставин справи та дослідженого судом аудіозапису, встановлено, що позивач самостійно та з власної волі перейшла за інтеренет-посиланням, де ввела дані, достатні для ініціації платіжних операцій, а саме: вибрала банк в якому обслуговується, ввела номер фінансового телефону, а згодом ввела ОТП-пароль, який прийшов на її мобільний пристрій, завдяки чому невідомі особи отримали змогу доступу до мобільного додатку позивача у "Абанк24". Враховуючи вказані обставини, суд доходить висновку, що позивач своїми діями сприяла незаконному використанню ПІН-коду та іншої інформації, яка дала змогу ініціювати платіжні операції щодо перерахування грошових коштів з її карткового рахунку. Відтак, не вбачається, що з вини відповідача були неправомірно чи помилково знятті кошти з рахунку позивача [PERSON] . Не спростовує вказаного факту й наявність відкритого кримінального провадження за заявою позивача за ч. 4 ст.190 КК України (шахрайство), оскільки відкрите кримінальне провадження за фактом незаконного заволодіння невстановленою особою грошовими коштами позивача не доводить того, що саме ця невстановлена особа/особи заволоділи персональними даними позивача з метою здійснення переказу коштів на інший рахунок. Також суд вважає, що позивачка [PERSON] , звертаючись до суду з цим позовом в порядку захисту прав споживача банківських послуг, не надала суду належних, допустимих та достовірних доказів тому, що відповідач, як надавач цих послуг, порушив вимоги чинного законодавства та умови укладеного між ними договору, зокрема, порушив правила проведення розрахункових операцій при здійсненні 06.11.2023 двох переказів грошових коштів в загальній сумі 18 818,00 грн. та здійснив вказані перекази без її розпорядження та згоди за її картковим рахунком. За змістом чинного законодавства, що регулює правовідносини у сфері надання платіжних послуг Банк зобов`язаний виконувати розпорядження клієнта про проведення платіжних операцій за рахунком і не має права визначати, контролювати напрями використання грошових коштів клієнта. Банк несе відповідальність перед клієнтом за помилковий переказ, який став наслідком порушення банком правил розрахункових операцій. У разі здійснення помилкового або неакцептованого переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки Банк зобов`язаний негайно відновити залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Крім того, за чинним законодавством та за умовами укладеного між сторонами договору банківського обслуговування передбачена можливість здійснення платіжних операцій як в паперовому, так і в електронному вигляді за допомогою платіжного застосунку, в даному випадку системи дистанційного обслуговування Приват24. При цьому, процедура ідентифікації Клієнта, що бажає скористатися безконтактним платіжним інтерфейсом, здійснюється за допомогою простого електронного підпису, яким сторони визнають ОТР-пароль, одноразовий ідентифікатор, QR-код, ПІН-код, підпис в IVR, біометричні дані клієнта (голосовий зліпок, відбитов пальця, Face ID), кнопки «підпис», «Підписав», «Підтверджую», «Ознайомився», «Сплатити», «оплатити», тощо у програмних комплексах мобільного додатку та на офіційному сайті Банку в мережі Інтернет. Клієнт зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем. До моменту такого повідомлення ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на платника. У випадку недотримання платником вимог щодо захисту інформації і здійснення неправомірних дій з компонентами платіжної інфраструктури, надавач платіжних послуг, що обслуговує платника, звільняється від відповідальності перед платником за виконання платіжних операцій. Правова позиція щодо провини клієнта через його власну бездіяльність по захисту персональних даних та іншої облікової інформації, що дало змогу третім особам отримати вільний доступ до карткового рахунку в системі Приват24 та здійснити переказ грошових коштів, викладена в постанові Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі №712/9107/18 та в інших постановах. Суд зазначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Згідно з статтями 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог. Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed