Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-02 00:00:00

Позивач [PERSON] , через свого представника 24.05.2021 року звернувся до суду з позовною заявою до ТзДВ «Міжнародна страхова компанія», [PERSON] про відшкодування шкоди. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що 30 жовтня 2020 року внаслідок порушення Правил дорожнього руху по пр. Оболонському, 11 в м. Києві відповідач [PERSON] вчинив ДТП, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль позивача «Volkswagen», д.н.з. [NUMBER] . Вина відповідача [PERSON] підтверджується постановою Оболонського районного суду м. Києва від 26.11.2020 року у справі ун.№756/14675/20. Вартість матеріального збитку, спричиненого пошкодженням автомобіля позивача, складає 129 787,66 грн. При цьому вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 268 060,74 грн. Цивільно-правова відповідальність відповідача [PERSON] була застрахована у відповідача ТДВ «Міжнародна страхова компанія», яке здійснило лише частково виплату страхового відшкодування у розмірі 75 182,97 грн. На підставі зазначено позивач просить суд стягнути на його користь з відповідача ТДВ «Міжнародна страхова компанія», - відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок ДТП, у розмірі 54 6004,69 грн, а з відповідача [PERSON] - різницю між розміром фактичної шкоди та розміром страхового відшкодування у сумі 138 273,08 грн., 1 240 грн. витрат понесених у зв`язку з евакуацією транспортного засобу та 1 700 грн. витрати за проведення експертизи. Також позивач зазначає, що пошкодженням автомобіля йому спричинено й моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 20 000,00 грн та вважає правильним стягнути з відповідача [PERSON] . Заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 25 жовтня 2021 року позовні вимоги було задоволено повністю. Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 28.02.2023 року вищевказане рішення було скасовано та призначено справу до судового розгляду. У відзиві представник відповідача [PERSON] заперечував проти позовних вимог в повному обсязі, у зв`язку з тим, що ТзДВ «Міжнародна страхова компанія» було встановлено розмір шкоди заподіяної майну позивача, внаслідок ДТП від 30.10.2020, та яка була виплачена позивачу, а звіт про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №501/11-20 здійснений оцінювачем ФОП « [PERSON] » 13.10.2020 року, тобто до дорожньо-транспортної пригоди, вартість матеріального збитку, яку визначено позивачем значно завищена. Ухвалою Оболонського районного суду 16.10.2023 року зупинено провадження у справі та призначено судову автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (м.Київ, вул.Смоленська, 6). 27.06.2024 року на адресу суду надійшов висновок експертів №185/24-54 від 17.06.2024 та ухвалою суду 05.07.2024 року поновлено провадження у справі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою, в якій позовні вимоги підтримав, та просив задовольнити, проводити розгляд справи за його відсутністю. Представник відповідача ТзДВ «Міжнародна страхова компанія» в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином. Суд ухвалив проводити розгляд справи за відсутності представника позивача і представника відповідача ТзДВ «Міжнародна страхова компанія». Представник відповідача Павлюка С.І. наполягав на запереченнях, зміст яких відображено у відзиві. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30 жовтня 2020 року о 05:40 год. [PERSON] , керуючи автомобілем «Chevrolet» д.н.з. [NUMBER] в м. Києві на просп. Оболонському 11, не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням, внаслідок чого скоїв наїзд на припарковані транспортні засоби « Nissan Micra" д.н.з. [NUMBER] та «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] , що призвело до пошкодження транспортних засобів. Транспортний засіб «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] , отримав значні механічні пошкодження, а його власнику - завдані матеріальні збитки. [PERSON] є власником транспортного засобу «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] (а.с.55-56). Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 26.11.2020 року (справа № 756/14675/20) [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, вчиненого за зазначених вище обставин (а.с.11). Відповідно до ч. 6 ст.82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] на момент вказаної ДТП була застрахована відповідачем ТзДВ «Міжнародна страхова компанія» згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АР626693 (а.с. 12). Позивач звернувся до відповідача ТзДВ «Міжнародна страхова компанія» із заявою про виплату страхового відшкодування. Відповідно до листа ТзДВ «Міжнародна страхова компанія» про погодження розміру страхового відшкодування адресованого [PERSON] сума страхового відшкодування складає 75 182,97 грн. і ця сума була сплачена страховиком на користь позивача. Згідно «Звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу» № 501/11-20 від 08.11.2020 проведеного ФОП [PERSON] розмір вартості відновлювального ремонту становить 268 060,74 грн., вартість матеріального збитку становить 129 787,66 грн.(а.с. 15-46). Не погоджуючись із вищезазначеним звітом, представником відповідача у судовому засіданні було заявлено клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи. Відповідно до висновку експертів за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи експертом Київського науково-дослідного інституту судових експертиз у цивільній справі №756/7929/21 від 17.06.2024 року №185/24-54 вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] внаслідок ДТП, яка відбулася 30.10.2020 на дату настання ДТП, на 30.10.2020, дорівнювала 129 986,03 грн.(а.с.244), вартість ремонту - 263 799,85 грн.(а.с. 245б). Статтею 1166 ЦК України передбачає обов`язок особи, винної у заподіянні шкоди, відшкодувати її в повному обсязі. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, яка її завдала за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати діяльність, в тому числі, пов`язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання. Пунктом 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України встановлено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Також, згідно з вимогами ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно роз`яснень, які містяться в п. 10 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особи, винними діями яких завдано шкоди майну, яке використовується при здійсненні діяльності, що є джерелом підвищеної небезпеки, якщо таким особам не було завдано шкоди цим джерелом, відповідають за завдану шкоду на підставі ст. 1166 ЦК України. Порядок та умови здійснення страхового відшкодування визначено Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Згідно п. 1 ст. 22 цього Закону, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну. Згідно ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо - транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Згідно п. 34.4 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти. Згідно ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Згідно п. 2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) або здійснити виплату страхового відшкодування. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. Протягом 3-х робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення. Відповідно до п. 1.3 ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу. Згідно абз. 2 ст. 9 Закону України «Про страхування», страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Відповідно до п. 36.4 ст. 36 Закону, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому або іншій особі, яка має право на отримання відшкодування. Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється шляхом безготівкового розрахунку. Частиною 4 статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Верховний Суд у постанові від 19 вересня 2018 року у справі № 753/21177/16-ц (провадження № 61-28918св18) дійшов висновку, що «визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами)». Визначаючи розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню із відповідачів на користь позивача, суд бере до уваги висновок експертів за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 17.06.2024 року, що призначена ухвалою суду в цій цивільній справі, відповідно до якої, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «Volkswagen» д.н.з. [NUMBER] внаслідок ДТП, яка відбулася 30.10.2020 на дату настання ДТП, на 30.10.2020, дорівнювала 129 986,03 грн.(а.с.244), вартість ремонту - 263 799,85 грн.(а.с. 245б). В зв`язку з вищезазначеним, суд вважає, що з відповідача ТзДВ «Міжнародна страхова компанія» підлягає стягненню несплачена частина страхового відшкодування у розмірі 54 803,06 грн. (вартість відновлювального ремонту - частина сплаченого страхового відшкодування 129 986,03 грн. - 75 182,97 грн.). Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч. 2 ст. 1192 Цивільного кодексу України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ч. 1 ст. 1194 Цивільного кодексу України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 6 від 27.03.92р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Окрім цього, відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.92 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» при визначенні розміру відшкодування шкоди, заподіяної майну, судам слід враховувати, що потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про стягнення з [PERSON] який є винуватцем ДТП, різниці між вартістю відновлювального ремонту та вартістю матеріального збитку. Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню різниця між розміром фактичної шкоди та розміром страхового відшкодування у сумі 133 813,82 грн. (263 799,85- 129 986,03). Крім того, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню витрати понесені у зв`язку з евакуацією транспортного засобу у розмірі 1240 грн., які підтверджуються актом виконаних робіт від 30.10.2020 року (а.с. 47). Оскільки, визначаючи розмір відшкодування майнової шкоди, який підлягає стягненню із відповідачів на користь позивача, суд взяв до уваги висновок експертів за результатами проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 17.06.2024 року, в зв`язку з чим відсутні підстави для стягнення з [PERSON] на користь позивача витрат за проведення висновку №501/11-20 1700 грн. відсутні. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Приймаючи до уваги той факт, що позивачу дійсно було завдано майнової шкоди винною у ДТП особою, враховуючи глибину і тривалість душевних страждань, що пов`язані з пошкодженням майна позивача та порушенням його звичайного способу життя, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає адекватною компенсацію моральної шкоди в розмірі 5 000 грн., які повинні бути стягнуті на користь позивача з відповідача [PERSON] , тому вимога про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню. Таким чином, всі заявлені у справі вимоги підлягають задоволенню частково у обсязі та за підстав, що зазначені вище. Щодо вимог представника відповідача [PERSON] адвоката Марченка А.В. про стягнення судових витрат, суд зазначає наступне. Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частинами 5, 6 ст. 137 ЦПК України встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. На підтвердження фактично понесених витрат на професійну правничу допомогу представником відповідача надано Договір №01/08-22 про надання правової допомоги від 01.08.2022 року, відповідно до п. 3.1, якого сторони домовилися, що розмірі гонорару за надання Адвокатом правової допомоги Клієнту за цим договором складає 40 000 грн., детальний опис робіт (наданих послуг) з правничої допомоги адвоката та їх вартості по справі №756/7929/21, відповідно до якого адвокатом витрачено 32 години часу, зокрема на вивчення та аналіз матеріалів цивільної справи, участі в судових засіданнях у цій справі, підготовка адвокатського запити для отримання рецензії та отримання рецензії, підготовка та подача відзиву, клопотання про призначення транспортно-товарознавчої експертизи, підготовка до судових дебатів - вартістю 40 000 грн., рахунок та квитанцію про сплату цих витрат. Крім того, представник відповідача просить стягнути на користь [PERSON] витрати за проведення авто товарознавчої експертизи у розмірі 7 572,80 грн, та витрати пов`язані з рецензуванням звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №501/11-20 у розмірі 1 500 грн. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04). Вищевказане в повній мірі відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в додатковій постанові від 24.01.2019 у справі № 922/15944/17. Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що витрати на професійну правничу допомогу відповідача у сумі 40 000 грн. є співмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання правничої допомоги, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Крім того, відповідачем [PERSON] підтверджені витрати за проведення авто товарознавчої експертизи у розмірі 7 572,80 грн. Суд вважає, що витрати, пов`язані з рецензуванням звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №501/11-20 у розмірі 1 500 грн не відповідають критерію реальності судових витрат з точки зору їх необхідності. Отже, загальний розмір судових витрат понесених відповідачем, доведений перед судом складає 47 572,80 грн. Відповідно до ч.1 і 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що позовні вимоги [PERSON] було задоволено на 90% від пред`явленої суми до відповідача [PERSON] , суд вважає правильним стягнути з позивача на користь відповідача [PERSON] 10% понесених судових витрат, що складає 4 757,28 грн. Відповідно до ст. 133, 137, 141 ЦПК України суд вважає необхідним стягнути з відповідачів на користь позивача судовий збір пропорційно до обсягу задоволених позовних вимог. В зв`язку з чим, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню: з ТзДВ «Міжнародна страхова компанія» судовий збір у розмірі 548,03 грн., з відповідача [PERSON] судовий збір у розмірі 1 388,13 грн. Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Враховуючи вищезазначене, суд вважає правильним зобов`язати позивача [PERSON] сплатити на користь [PERSON] різницю у понесених обома судовими витратами у розмірі 3 369,15 (4 757,28 грн-1 388,13 грн). На підставі викладеного,

Outcome: partial