Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-25 00:00:00

Позивачка звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, в якому вказує, що Сторони - [PERSON] і [PERSON] - є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано 11 січня 2017 р. рішенням Бердянського міськрайонного суду у справі №310/7973/16-ц. Ще до розірвання шлюбу сторони перестали проживати разом, діти залишились із позивачкою, і відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. Уклавши шлюб із [PERSON] позивачка змінила прізвище з « [PERSON] » на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] від 12 лютого 2021 р. На початку повномасштабного вторгнення рф на територію України та окупації міста Бердянська та Бердянського району, діючи як в найкращих інтересах дітей, позивачка була вимушена покинути домівку разом із дітьми та чоловіком і тимчасово поселитись у більш безпечному місті України, ніж Бердянськ і його район, - с. Малинці Хмельницької області. Відповідач продовжує проживати у тимчасово окупованому м. Бердянськ. За весь час вимушеного перебування дітей у Хмельницькій області, відповідач жодного разу не поцікавився їхніми справами, успіхами в навчанні, станом здоров`я та психологічним станом, не вітав їх зі святами, матеріально не допомагав, не спілкувався навіть по телефону. Вже 2 роки він не вживає жодних заходів, аби побачитись зі своїми дітьми, навіть коли шлях з тимчасово окупованих територій був відкритий. За весь час повномасштабного вторгнення рф на територію України відповідач тільки 1 раз розмовляв зі старшим сином по телефону, з молодшим не спілкувався жодного разу. Підтвердженням того факту, що відповідач ухиляється і від обов`язку утримувати своїх дітей, є наданий відділом примусового виконання рішень розрахунок заборгованості зі сплати аліментів. З нього вбачається, що відповідач, починаючи з 2018 р. і по теперішній час, жодного разу не сплатив аліментів на утримання своїх дітей. Відповідач ніяким чином не піклується про своїх дітей, не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться успіхами у школі та творчому гуртку, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток; не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їхній фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується із синами в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу; не створює умов для отримання ними освіти - тобто створились умови, які шкодять інтересам дітей. Всі питання щодо виховання [PERSON] та [PERSON] вирішуються позивачкою та її чоловіком без участі та підтримки з боку відповідача. Прохає суд , позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з ухиленням від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. 11.03.204 року Ухвалою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя відкрито провадження у справі та розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 20.05.2024 року Ухвалою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя залучено до участі в якості третьої особи виконавчий комітет Бердянської міської ради, в особі начальника Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області Галіціної Вікторії Леонідівни, як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав. 25.09.2024 року від представника позивача , адвоката Ганчевої М.А. надішли до суду додаткові пояснення, в яких вказала, що ознайомившись із висновком про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача в даній справі, наданий начальником Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області Вікторією Галіціною, прохає звернути увагу на наступне, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Висновок у даній справі був зроблений виключно із тих підстав, що Комісія з питань захисту прав дитини не володіє інформацією про місце проживання та перебування відповідача, через що викликати та заслухати його думку з питання позбавлення батьківських прав, не виявилось можливим. При цьому Комісією була заслухана думка позивачки та дітей, які повідомили: [PERSON] - що з біологічним батьком не спілкується, до повномасштабного вторгнення спілкувався рідко, [PERSON] - що своїм батьком називає вітчима (чоловіка позивачки), з яким проживав і у Бердянську . Сама позивачка Комісії повідомила, що батько з дітьми не спілкується, до 24.02.2022 з дітьми спілкувалась мати відповідача. Крім того, Комісії було повідомлено, що оскільки чоловік позивачки протягом тривалого часу проживає з дітьми, бере участь у їхньому вихованні та забезпеченні та вважає їх своїми дітьми (а діти, у свою чергу, називають його батьком), а не виключно дітьми своєї дружини, у разі задоволення позовної заяви в даній справі, він має бажання усиновити їх у встановленому законом порядку. Тому немалозначимою обставиною є те, що у разі позбавлення біологічного батька батьківських прав, діти не залишаться без чоловічого піклування. Одночасно із цим у висновку наявне посилання на акт обстеження умов проживання позивачки з дітьми, складений службою у справах дітей Хмельницької міської ради, згідно із яким, у числі іншого, діти пояснили, що батько з ними не спілкується, контакт не підтримує. У висновку також наявне посилання на документи, додані до позовної заяви, які підтверджують факт ухилення відповідача від виховання та утримання своїх дітей. Одним із таких документів є розрахунок заборгованості відповідача від сплати аліментів, яка утворилась не виключно в період повномасштабного вторгнення рф на територію України, а з 2018 р. Беззаперечно, що сама по собі заборгованість зі сплати аліментів не є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав. Саме тому на підтвердження ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків надані і інші докази - характеристики зі школи, довідки із гуртків. Самі ж діти і Комісії, і співробітникам служби у справах дітей Хмельницької міської ради повідомили, що батько з ними не спілкується. Окремо звертає увагу на те, що у разі задоволення позовної заяви в даній справі, відповідач не позбавлений можливості їх поновити. Але, судячи по систематичному невиконанню відповідачем своїх батьківських обов`язків протягом тривалого часу, він не матиме бажання цього зробити, а на теперішній час змінити його ставлення до виховання дітей неможливо. Представник позивача, адвокат Ганчева М.А. у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, прохала суд їх задовольнити. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, по невідомій суду причині, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином шляхом оголошенням на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет - https://gt.zp.court.gov.ua/sud0808/, відзив на позовну заяву не надав. Представник виконавчого комітету Бердянської міської ради, в особі начальника Бердянської міської військової адміністрації Бердянського району Запорізької області Галіціної Вікторії Леонідівни, як орган опіки та піклування у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, долучивши до матеріалів справи висновок щодо недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] . Суд, заслухавши сторони по справі, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази надані сторонами, вважає що позов не підлягає задоволенню з наступних обставин. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 28 січня 2010 року батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] ./а.с.11/. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 25 квітня 2014 р. батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] ./а.с.13/. Згідно рішенням Бердянського міськрайонного суду у справі №310/7973/16-ц від 11 січня 2017 р шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано./а.с.15/. Уклавши шлюб із [PERSON] позивачка змінила прізвище з « [PERSON] » на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] від 12 лютого 2021 р./а.с.17/. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, наданий відділом примусового виконання рішень , заборгованість зі сплати аліментів за боржником [PERSON] становить 204 880,83 грн./а.с.18/. Згідно із листом виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 23.01.2024 р. [PERSON] [INFO] вступив на навчання до Хмельницької школи мистецтв «Заріччя», де навчається по теперішні час. Догляд за дитиною здійснюють матір [PERSON] і [PERSON] , які приводять на заняття хлопчика і забирають його. /а.с.21-22/. Із психологічної характеристики [PERSON] , наданою комунальним закладом загальної середньої освіти « Ліцей №14 імені Івана Огієнка Хмельницької міської ради », вбачається, що зі слів дитини взаємовідносини у хлопця з матір`ю і батьком хороші. З батьком підтримує зв`язок, але рідко, має бажання з ним спілкуватися. На даний час [PERSON] ,зі слів дитини , проживає у повній сім`ї,з матір`ю, братом та вітчимом. Учень пристосовується до нового характеру стосунків зі значущою особою(батьком)./а.с.23/. Із психологічної характеристики [PERSON] , наданою комунальним закладом загальної середньої освіти « Ліцей №14 імені Івана Огієнка Хмельницької міської ради »,вбачається, що на даний час [PERSON] ,зі слів дитини , проживає у повній сім`ї,з матір`ю, братом та вітчимом. Учень пристосовується до нового характеру стосунків зі значущою особою(батьком)./а.с.24/. Згідно висновку щодо недоцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно його дітей від 18.07.2024 року, долучений до матеріалів справи органом опіки та піклування встановлено, що комісією розглянута позовна заява , пояснення [PERSON] , заслухана думка дітей. При прийняті рішення , враховано відсутність пояснень батька,документів , які б характеризували особливості батька як особи, що становить реальну загрозу для дітей, їх здоров`ю та психічному розвитку. За результатами розгляду питання Комісією не виявлені виключні обставини, підтверджені відповідними доказами, які б свідчили про свідоме застосування такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав відносно дитини, вважає недоведений факт винної поведінки батька , свідомого ухиляння його від виконання батьківських прав та робить висновок про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] та [PERSON] . Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Згідно з частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини (частина перша статті 164 СК України). Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права. Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України" (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. При вирішенні такої категорії спорів суди повинні мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особистості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків (див. постанови Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі №686/16892/20, від 11 вересня 2020 року у справі №357/12295/18, від 29 квітня 2020 року у справі №522/10703/18, від 13 квітня 2020 року у справі №760/468/18, від 11 березня 2020 року у справі №638/16622/17, від 06 вересня 2023 року у справі №545/560/21). Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі №402/428/16-ц, Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі №760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі №753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі №552/2947/19, від 24 квітня 2019 року у справі №300/908/17, від 12 вересня 2023 року у справі №213/2822/21. Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача. Вирішуючи спір, дослідивши та давши оцінку наданим сторонами доказам, суд дійшов висновку про те, що підстав, передбачених пунктом 2 частиною першою статті 164 СК України для позбавлення відповідача батьківських прав, немає. [PERSON] не надала належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що відповідач умисно та злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків по утриманню дітей факт стягнення з [PERSON] аліментів, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав (постанова Верховного Суду від 16 січня 2019 року, справа №199/5032/16-ц). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Разом з тим, зазначені чинники, повинні мати систематичний та постійний характер, як кожен, так і в сукупності, можна розцінити як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьком обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки. Матеріали справи не містять доказів, що відповідач був попереджений органом опіки та піклування щодо невиконання своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітніх дітей. При цьому звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтована підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (ст.5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному і міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Таким чином, враховуючи, що у матеріалах справи відсутні беззаперечні та достатні докази, які б свідчили про винну та свідому поведінку відповідача [PERSON] щодо ухилення від участі у вихованні дітей, про умисне і свідоме нехтування обов`язками батька, суд вважає, що відсутні правові підстави для позбавлення його батьківських прав. Доводи позивача про те що, маючи докази наявності підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, а саме ухилення [PERSON] від виконання своїх обов`язків з виховання дітей, не виявлення інтересу до життя дітей, не заслуговує на увагу, оскільки, відповідно до вимог ст.81 ЦПК України, доведення обставин саме свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача, в свою чергу, позивачкою належних, допустимих та достатніх доказів в підтвердження вказаних обставин надано не було. У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідач є тією особою, поведінка чи дії якої можуть свідчити про негативний вплив на дитину, а тому розрив з батьком сімейних відносин не відповідає інтересам дитини. Також позивачем та її представником не наведено обґрунтованих підстав щодо неприйняття до уваги висновку органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав, суд вважає врахувати висновок органу опіки та піклування, яка виснувала про відсутність вагомих підстав доцільності позбавлення батька батьківських прав відносно неповнолітніх дітей. Крім того, суд звертає увагу на те,що із психологічної характеристики [PERSON] , наданою комунальним закладом загальної середньої освіти «Ліцей №14 імені Івана Огієнка Хмельницької міської ради», вбачається, зі слів дитини взаємовідносини у хлопця з матір`ю і батьком хороші. З батьком підтримує зв`язок, але рідко, має бажання з ним спілкуватися,що у свою чергу спростовує доводи , щодо не підтримки стосунків сина та батька протягом вимушеного перебування дітей у Хмельницькій області. У судовому засіданні встановлено, що відповідач мешкає на тимчасово окупованій території України, що є безумовним доказам, того, що у нього існують перешкоди щодо безпосередньої участі у вихованні дітей. У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», пункт 49), проте, наявності таких обставин у цій справі не доведено. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що під час розгляду справи позивачка не надала належних та достатніх доказів умисної й винної поведінки відповідача [PERSON] щодо ухилення від виконання батьківських обов`язків, які б давали підстави для застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення його батьківських прав щодо дітей [PERSON] .

Outcome: dismissed