Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-08 00:00:00

[PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він з 31.08.2002 перебуває в шлюбі з відповідачем. У шлюбі у них народилися сини [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та донька [PERSON] , [INFO] . З середини 2022 року їх сімейне життя погіршилося та почали між ними виникати конфлікти. Восени 2023 року він вирішив розірвати шлюб із відповідачем, оскільки в них відсутні спільні інтереси та взаєморозуміння, наявні різні погляди на життя, втрата почуття любові один до одного. На його думку, відповідач знецінювала його дії як чоловіка, проявляла неповагу до нього, у зв`язку з чим він намагався вчинити дії щодо їх примирення. Вони більше 1,5 року проживають окремо, не ведуть спільного господарства та бюджету, шлюбні відносини припинені. Через перешкоди відповідача він позбавлений можливості спілкуватися з їх дітьми. Примирення з відповідачем та їх подальше спільне життя неможливе, оскільки суперечить інтересам позивача. Спору щодо місця проживання їх дітей немає, оскільки діти проживають з відповідачем. Майновий спір між ними відсутній. Позивач просив розірвати шлюб між ним та відповідачем. 12.09.2024 судом постановлена ухвала про відкриття провадження у справі, якою справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами. 09.10.2024 судом постановлена ухвала про відмову у зміні порядку розгляду справи. Адвокат Сібірцева О.С. в інтересах відповідача [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила розірвати шлюб між позивачем та відповідачем, залишивши прізвище відповідача без змін після розірвання шлюбу. В обґрунтування відзиву на позовну заяву відповідач вказала, що вона категорично не погоджується із певними обставинами, викладеними позивачем у позовній заяві. Вказані обставини не підтверджені позивачем доказами та містять його голослівні припущення, внаслідок чого є необґрунтованими. Зокрема, відповідач заперечує проти доводів позивача щодо вчинення перешкод позивачу у можливості спілкуватися з їх дітьми; знецінювання його дії як чоловіка, прояву неповаги до нього, його намагання вчинити дії щодо їх примирення. Вона підтримує вимогу щодо розірвання їх шлюбу з позивачем, оскільки їх подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим та суперечитиме її інтересам. Перевіривши позовну заяву та додані до неї документи, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини, внаслідок чого позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 31.08.2002 [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, актовий запис №1902, прізвище чоловіка та дружини після державної реєстрації шлюбу - [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про одруження від 31.08.2002 серії [NUMBER] . Згідно з копією свідоцтва про народження від 10.08.2004 серії [NUMBER] , від 06.11.2009 серії [NUMBER] , 29.08.2012 серії [NUMBER] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] народилися [INFO] , [INFO], [INFO], відповідно, в м. Київ, батьками записані [PERSON] та [PERSON] . Згідно з ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч. 1 ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд, вирішуючи справу про розірвання шлюбу, перш за все виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався вказаним правом та звернувся до суду з вказаною позовною заявою, наполягаючи на розірванні шлюбу з відповідачем. Аналізуючи доводи позивача, наведені в обґрунтування позовних вимог, та обставини, встановлені судом у сукупності з наданими доказами, суд вважає, що сім`я фактично розпалася, примирення між сторонами не можливе і позивач цього не бажає, оскільки сторони разом не проживають та ніяких стосунків, притаманних подружжю, не підтримують, спільне господарство між сторонами не ведеться. З`ясувавши фактичні взаємини подружжя, враховуючи наявність неповнолітніх дітей у сторін, небажання позивача перебувати в шлюбі з відповідачем, суд вважає, що збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто, на тому, що є моральною основою шлюбу, однак позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. На переконання суду, у вказаному конкретному випадку, причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення. На думку суду, оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Обмірковуючи питання щодо надання сторонам строку для примирення, суд виходить з того, що сторонами не надано суду жодних заяв, як-то про примирення чи збереження шлюбу, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач, в свою чергу, подала до суду відзив на позовну заяву, в якому не заперечувала проти розірвання шлюбу. Крім того, надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. Таким чином, враховуючи вищевикладене, з огляду на принцип добровільності шлюбу, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, буде суперечити їх інтересам, внаслідок чого позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно з ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 1211,20 грн., у зв`язку з документальним підтвердженням їх понесення позивачем.

Outcome: approved