Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-25 00:00:00

30 серпня 2024 року [PERSON] (далі - [PERSON] , позивач, спадкоємець), через представника - адвоката Оленич Романа Андрійовича, звернувся до суду з вказаним позовом до Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області (далі - Міжгірської селищної ради, відповідач), який обґрунтовував тим, що [INFO] в селі Запереділля Хустського району Закарпатської області помер [PERSON] (далі - [PERSON] , спадкодавець), [INFO] , у зв`язку з чим за ним відкрилась спадщина. До складу спадщини увійшов житловий будинок в [ADDRESS] . [PERSON] являється двоюрідним племінником (сином двоюрідного брата) [PERSON] . Позивач єдиний прийняв спадщину, проте нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на майно. Обґрунтовуючи позов зазначеними вище обставинами та посилаючись на відповідні норми цивільного законодавства позивач просив визнати за ним право власності на згадану житловий будинок в порядку спадкування за законом до майна померлого [PERSON] 04 вересня 2024 року ухвалою судді було відкрито провадження в справі та призначено підготовче засідання. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились. Представник позивача - адвокат Оленич Р.А. подав суду заяву 26 вересня 2024 року, якою просив розглянути справу без участі позивача та його як представника, позовні вимоги підтримав, наполягала на їх задоволенні. Відповідач -Міжгірська селищна рада Хустського району Закарпатської області явку представника в судове засідання не забезпечила, подала суду заяву від 17 вересня 2024 року якою просила розглянути справу без участі представника відповідача. З поданої заяви слідує визнання позову Міжгірською селищною радою Хустського району Закарпатської області. Приватний нотаріус Хустського нотаріального округу Дунаєв Ю.М. подав заяву від 26 вересня 2024 року, якою просив розглянути справу без його участі, заперечень до заявлених позовних вимог [PERSON] не має. Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Частиною 4 статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки відповідач визнав позов й таке визнання не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи законних інтересів третіх осіб, з врахуванням характеру спірних правовідносин, суб`єктного складу сторін і обставин справи, відповідно до наведених норм процесуального закону суд враховує при вирішенні спору визнання позову відповідачем. За наявними доказами суд встановив такі фактичні обставини справи. Судом встановлено, що позивач [PERSON] народився [INFO] в смт. Міжгір`я Міжгірського району Закарпатської області, та як вбачається з свідоцтва про народження батьком є [PERSON] , а матір`ю вказана [PERSON] , копія якого є в матеріалах справи (а.с.5). Із спадкової справи, витребуваної від приватного нотаріуса Денаєва Ю.М., вбачається, що позивач [PERSON] є двоюрідним племінником [PERSON] , що підтверджується витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження позивача [PERSON] , спадкодавця [PERSON] , батька позивача [PERSON] , витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб батьків позивача, а також архівними довідками про народження [PERSON] (матері позивача), та [PERSON] (матері спадкодавця [PERSON] ). Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 21.06.2023 сформованої приватним нотаріусом Дунаєвим Ю.М., у Спадковому реєстрі інформація щодо складання [PERSON] заповітів, відсутня. Відповідно до інформаційної довідки від 21.06.2023, сформованої приватним нотаріусом Дунаєвим Ю.М., вбачається, що інформація щодо спадкової справи після [PERSON] , який помер [INFO] , відсутня. З Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 72905367 від 21.06.2023, виданого приватним нотаріусом Дунаєвим Ю.М. вбачається, що приватним нотаріусом Дунаєвим Ю.М. 21.06.2024 заведена спадкова справа № 44/2024 після смерті [PERSON] . [PERSON] належав житловий будинок, який він збудував у 1987 році та який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки Міжгірської селищної ради від 11.04.2024 року №553. Постановою приватного нотаріуса Хустського районного нотаріального округу Закарпатської області Дунаєва Ю.М. за вих. № 155/02-31 від 11.12.2023 відмовлено [PERSON] , позивачу у цій справі, у видачі Свідоцтва про право на спадщину за майном померлого [PERSON] на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з тих підстав, що відповідно до п.4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про право власності на майно, яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Однак, на вищевказаний житловий будинок відсутні правовстановлюючі документи та відсутня інформація в Державному реєстрі речових прав про зареєстроване право власності щодо зазначеного вище нерухомого майна. Також у вказаній постанові нотаріуса зазначається про те, що спадщину за майном померлого [PERSON] прийняв позивач [PERSON] шляхом подання заяви про прийняття спадщини, як спадкоємець п`ятої черги за законом. Зазначено, що ніхто інший не проживав, із заявами про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини у встановлений законом строк не звертався. Положеннями статті 1217 Цивільного кодексу Україна встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до приписів статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент смерті. Частиною першою статті 1221 ЦК України встановлено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно ч.1 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно з частинами першою та третьою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно, який, відповідно до вимог ст. 68 Закону України «Про нотаріат», при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язковим, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації. Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа. Отже, діючим законодавством України чітко визначений порядок отримання спадкоємцем документа, який посвідчує його право на успадковане майно - свідоцтва про право на спадщину, видачу якого, відповідно до норм цивільного законодавства та Закону України «Про нотаріат», покладено на нотаріальний орган. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Припиняється право власності, зокрема, у разі смерті власника (п.11 ч.1 ст.346 ЦК України). Згідно зі ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 16.05.2013). В свою чергу, право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна (ч.2 ст.1299 ЦК України). Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на ім`я особи, яка померла, у разі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку. Відмова нотаріуса не припиняє права спадкоємця на отримання спадщини, а його право в такому випадку підлягає судовому захисту. Згідно з п.1, 2 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спорів у зв`язку зі спадкуванням за заповітом суд повинен застосовувати правила глави 85 ЦК України та враховувати, що заповідач, зокрема, має право: призначити своїми спадкоємцями фізичних осіб, незалежно від наявності в нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (частина перша статті 1235 ЦК); без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом, крім тих, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Відповідно до п.23 вказаної Постанови Пленуму, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року зазначено, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а саме: 1) право власності на нерухоме майно. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи, до яких, зокрема, законодавцем віднесено визнання права. Право на обрання способу захисту своїх прав та законних інтересів (нотаріальний чи судовий) належить виключно особі і не може бути обмежене з формальних міркувань. Відповідно до вимог ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Отже, оскільки позивач [PERSON] спадщину за законом після смерті [PERSON] прийняв шляхом подання заяви про прийняття спадщини, як спадкоємець п`ятої черги за законом, та позаяк на теперішній час він не має можливості оформити свої спадкові права на спадковий житловий будинок [ADDRESS] через відсутність правовстановлюючих документів на зазначений об`єкт нерухомого майна - суд доходить висновку, що матеріалами справи доводиться наявність законних підстав на набуття [PERSON] права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом та існування підстав для судового захисту такого права в установлений законом спосіб - визнання права Встановлені судом обставини справи й відповідні їм правовідносини підтверджуються сукупністю вивчених судом фактичних даних за наявними в матеріалах справи доказами, що дає суду підстави для ухвалення рішення на користь позивача [PERSON] . Таким чином, враховуючи визнання позову відповідачем та ті обставини, що прийняттям спадщини позивачем, з огляду на положення статей 1258 і 1265 ЦК України, права інших осіб не порушуються, повно та всебічно дослідивши матеріали справи та оцінивши у сукупності наявні у справі докази, суд уважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved