Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, у якій просить стягнути з [PERSON] на її користь 21\~250, 00 гривень понесених нею додаткових витрат на утримання сина [PERSON] , [INFO] . Позов обґрунтовує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 11 червня 2019 року розірвано. У шлюбі в них народилося син [PERSON] , [INFO] , який досяг повноліття та продовжує навчання в Львівському державному університеті внутрішніх справ. Термін навчання [PERSON] з 01 вересня 2023 року до 30 червня 2027 року. Дитина навчається на денній формі навчання, потребує коштів на оплату проїзду, харчування, придбання навчальної літератури, канцелярських товарів, одягу, засобів гігієни. Вартість навчання з 01 вересня 2023 року за один навчальний рік становить 33\~900, 00 грн. Також син закінчив курси водія автотранспортних засобів категорії «В» в Новояворівському міжшкільному ресурсному центрі, що підтверджується свідоцтвом про присвоєння робітничої кваліфікації. Вартість такого навчання 8\~600, 00 грн. Так, [PERSON] має потребу у додаткових коштах від батька, у той час як відповідач добровільно фінансову допомогу не надає. Відповідач є особою працездатного віку, ухиляється від надання допомоги на навчання та виховання дитини, відповідно вона змушена звернутися до суду із даним позовом про стягнення додаткових витрат. Ухвалою Яворівського районного суду Львівської області від 28 травня 2024 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження та призначено судове засідання. У судове засідання позивач [PERSON] не прибула, однак у позовній заяві просить розглядати справу за її відсутності, заявлені вимоги підтримує, просить їх задовольнити. У судове засідання відповідач [PERSON] не прибув, про розгляд справи повідомлявся належним чином, що підтверджується довідкою про доставку sms-повідомлення. Також про причини неявки суд не повідомив, своїх заперечень та відзиву на позов не подав. Зважаючи на викладене вище, суд вважає за можливе розглянути заяву за відсутності учасників справи. Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку з неявкою у судове засідання учасників справи. Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 30 вересня 2024 року, є дата складення повного судового рішення 07 жовтня 2024 року. Оцінивши доводи позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов, що позов задоволенню не підлягає, зважаючи на таке. Судом встановлено, що сторони у справі є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 05 липня 2006 року Новояворівською міською радою Яворівського району Львівської області. Також судом встановлено, що на підставі судового наказу Яворівського районного суду Львівської області від 18 травня 2021 року, з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] стягувалися аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 17 травня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. [PERSON] [INFO] досяг повноліття. У зв`язку з досягненням [PERSON] повноліття, стягнення аліментів відповідно до судового наказу Яворівського районного суду Львівської області від 18 травня 2021 року було припинено. [PERSON] з 01 вересня 2023 року навчається у Львівському державному університеті внутрішніх справ, є здобувачем вищої освіти 1 курсу денної форми навчання Інституту права, освітній ступінь бакалавр, тривалість навчання 4 роки, термін закінчення 30 червня 2027 року, що підтверджується довідкою № 863, виданою 01 травня 20024 року Львівським державним університетом внутрішніх справ. [PERSON] за перший навчальний рік сина [PERSON] у Львівському державному університеті внутрішніх справ сплатила 33\~900, 00 грн, що підтверджується квитанціями від 21 серпня 2023 року та від 06 лютого 2024 року. Також [PERSON] сплатила 8\~600, 00 грн вартості курсів водія автотранспортних засобів, що підтверджується квитанціями про оплату Таким чином, позивач [PERSON] просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь додаткові витрати, які були понесені нею до повноліття сина [PERSON] , який продовжує навчання, а саме: витрати на оплату навчання сина за 2023-2024 навчальний рік 16\~950, 00 грн, витрати на оплату за навчання сина в автошколі - 4\~300, 00 грн, а всього 21\~250, 00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, має каліцтво. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, танців, певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Верховний Суд неодноразово роз`яснював, що вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі (постанова Верховного Суду від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17). У п.18 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідно до ст. 185 Сімейного кодексу України до участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Додаткові витрати на утримання дитини мають бути викликані особливими обставинами. У зв`язку із особливими обставинами (розвиток здібностей дитини, тяжка хвороба, каліцтво дитини, тощо) потрібні значні додаткові витрати, тому розмір додаткових витрат, що стягується, повинен визначатися залежно від дійсно понесених або передбачуваних витрат. Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ними аліментів. Чинним законодавством не передбачена можливість повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10 травня 2018 року у справі № 61-15690св18. Згідно зі ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач, обґрунтовуючи вимогу про стягнення додаткових витрат, послалася на те, що нею понесені витрати на оплату навчання сина у Львівському державному університеті внутрішніх справ, та, на її думку, є підставою для стягнення з батька дитини (відповідача) 50% цієї суми. Однак навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 Сімейного кодексу України. Такого висновку суд дійшов з урахуванням правових висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 26 серпня 2020 року у справі № 336/1488/19, від 01 квітня 2020 року у справі № 521/16268/18, від 16 жовтня 2019 року у справі № 219/1766/18. Відповідно до частини четвертої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Що стосується стягнення з відповідача суми 4 300 грн. - половини від сплаченої позивачем вартості навчання в автошколі, суд зазначає, що отримання навиків з водіння автомобіля, отримання водійського посвідчення спрямовані на розвиток особливих здібностей сина, необхідних йому у повсякденному житті, понесені до досягнення [PERSON] повноліття, а тому підлягають до стягнення з відповідача. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Отже, кожен із батьків зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину і вони мають рівні обов`язки щодо несення таких витрат. Враховуючи, викладене, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки половину вартості додаткових витрат на сина - навчання в автомобільній школі в сумі 4 300 грн, що становить половину вартості навчання. Згідно з ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України). Так як позивач звільнена від сплати судового збору за позовом про стягнення додаткових витрат, то суд пропорційно до задоволеної вимоги стягує з відповідача в дохід держави судовий збір. Зважаючи на те, що суд задовольняє позов частково, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 14,17 (4300, 00 / 21250, 00 = 0,2023; 1211, 20 х 0, 2023 = 245,10) грн.

Outcome: partial