Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-07 00:00:00

Стислий виклад та обґрунтування позовних вимог. Позивачка звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що вона з березня 2003 року по 15.09.2023 працювала у виробничому підрозділі на посаді чергового по залізничній станції Шепетівка. Відповідно до наказу (розпорядження) №830/0с від 07.09.2023 вона (табельний номер 254446) звільнена 15.09.2023 за п.1 ст. 36 КЗпП, тобто за згодою сторін. З нею проведено розрахунок та видано трудову книжку. У період її роботи на підприємстві діяв колективний договір укладений між адміністрацією ВП Козятинська дирекція залізничних перевезень та територіальною профспілковою організацієюПівденно-Західної залізниці на 2001-2005 роки, пролонгований на 2006-2022 роки та діє на час звернення до суду. Пунктом 3.10 Колективного договору установлено обов`язок роботодавця надати працівникам, які безпосередньо працювали у підрозділах АТ «Укрзалізниця» не менше 6 місяців , один раз на рік у календарному році матеріальну допомогу на оздоровлення , як правило, разом із настанням щорічної відпустки у розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених Законом на перше січня звітного року. Однак при звільненні з роботи їй не виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення за 2022 рік в розмірі 16104 грн (2684 грн на 6 міс) та за 2023 рік в розмірі 16104 грн (2684 грн на 6 міс). Із заявою про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення вона звернулась 25.05.2024, однак не отримала письмової відповіді на власне звернення. Просила стягнути з відповідача на її користь невиплачену матеріальну допомогу на оздоровлення за 2022 та 2023 роки в розмірі 32208 грн. \~ \~ \~ \~В судовому засідання представник позивача [PERSON] позов підтримав, з підстав, викладених у позові. Вважає, що позивачка не пропустила строк позовної давності, оскільки у наказі про звільнення зазначено виплатити матеріальну допомогу у розмірі 6 прожиткових мінімумів на оздоровлення за 2022 рік та у розмірі 6 прожиткових мінімумів на оздоровлення за 2023 рік, передбачені п.3.10 змінами доповненнями до колективного договору на 2001-2005 р.р., пролонгованого на 2006-2023 р.р., після отримання окремого рішення керівництва АТ «Укрзалізниця». Позивачка вважала, що такі виплати відтерміновані в часі, тому очікувалавиплати такої допомоги. Не отримавши виплати, 23.05.2024нагадала про себе, подавши заяву про виплату допомоги, однак відповіді не отримала, а тому звернулась до суду. \~ \~ \~ \~Позиція відповідача. \~ \~ \~ \~Представник відповідача [PERSON] подав відзив на позов. Свої заперечення обґрунтував тим, що виплата матеріальної допомоги на оздоровлення передбачена законодавством лише для деяких категорій працівників, працівники АТ «Українська залізниця`до вказаного переліку не включені.АТ «Українська залізниця» є комерційним підприємство, а тому матеріальна допомога на оздоровлення є додатковим благом, яке виплачується на інших підставах не передбачених законодавством. Вказана допомога не відноситься до заробітної плати, а є іншою виплатою та передбачена для залізничників лише колективним договором, тому позивачка при зверненні до суду мала сплатити судовий збір. Також вважає, що позивачка звернулася до суду з пропуском строку позовної давності, будь-яких поважних причин пропуску строку не вказала, доказів не надала. А тому позовну заяву слід залишити без розгляду. Зазначає, що 14.03.2022 правлінням АТ «Укрзалізниця» на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 та ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» прийнято рішення про призупинення інших додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги. Нарахування сум матеріальної допомоги [PERSON] не відбулося. Такі виплати не здійснюються. Станом на час звільнення позивачка не мала права на виплату матеріальної допомоги на оздоровлення, оскільки такі виплати не є обов`язковими та у день звільнення були зупинені рішенням, яке є чинним та не оскаржувалося. Позивачці виплачено всі суми, які належали їй від підприємства у день звільнення. Просив залишити позовну заяву без розгляду, як таку що подана після закінчення процесуальних строків. У випадку розгляду даної справи - відмовити у задоволенні позовних вимог. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов не визнав з підстав, викладених у відзиві на позов. Зазначив, що матеріальна допомога на оздоровлення не є обов`язковою виплатою, оскільки передбачена лише колективним договором. На час звільнення позивачки з роботи дана виплата була призупинена відповідним рішенням правління, яке ніким не оскаржене. Просив відмовити у задоволенні позову та застосувати наслідки спливу строку позовної давності для звернення до суду. \~ \~ \~ \~Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі 26.06.2024 позивачка звернулась до суду з позовом до виробничого підрозділу Козятинська дирекція залізничних перевезень Регіональної філії`Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця». 27.06.2024 суд отримав інформацію з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. 01.07.2024 суд відкрив спрощене провадження, призначив справу до судового розгляду на 17.07.2024, роз`яснив стороні позивача в порядку, визначеному ст. 51 ЦПК України подати до суду заяву про заміну первісного відповідача належним та розяснив, що наслідком пред`явлення позову до неналежного відповідача є відмова у позові до такого відповідача. 05.07.2024 представник позивачки [PERSON] подав клопотання про заміну первісного відповідача на належного та подав позовну заяву до належного відповідача. 17.07.2024 суд постановив ухвалу про заміну первісного відповідача належним, розгляд справи відклав за клопотанням представника позивача [PERSON] , у зв`язку з його зайнятістю у розгляді справи Хмельницьким апеляційним судом, на 12.09.2024. 23.07.2024 до суду надійшов відзив відповідача на позов. 12.09.2024 розгляд справи відкладено на 08.10.2024 у зв`язку з відсутністю відомостей про отримання позивачкою та її представником судових повісток. \~ \~ \~ \~Встановлені судом фактичні обставини, з посиланням на докази. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з березня 2003 року по 15.09.2023 працювала на посаді чергового по залізничній станції Шепетівка у виробничому підрозділі Козятинської дирекції залізничних перевезень регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця». Між адміністрацією відокремленого підрозділу Козятинської дирекції залізничних перевезень та територіальною профспілковою організацією Південно-Західної залізниці укладено Колективний договір на 2001- 2005 роки, пролонгований на 2006-2023 роки. Норми, умови, гарантії та пільги, що встановлені Колективним договором у відповідності до статті 18КЗпП України розповсюджуються на всіх працівників Козятинської дирекції залізничних перевезень «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця». Пунктом 3.10. Колективного договору установлено обов`язок роботодавця надавати працівникам дирекції, щорічно матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі шести прожиткових мінімумів для працездатних осіб, встановлених Законом на день подання заяви. \~ \~ \~ \~Наказом (розпорядженням) № 830/ос від 07.09.2023 [PERSON] звільнена 15.09.2023 за угодою сторін за п.1 ст36 КЗпП. Постановлено компенсувати за невикористані 29 днів відпустки; за роботу з шкідливими і важкими умовами праці, за 4 дні за період 24.04.2021-23.04.2022; за вислугу років за 4 дні за період 24.04.2021-23.04.2022; за роботу з шкідливими і важкими умовами праці, за 4 дні за період 24.04.2022-23.04.2023; за вислугу років за 4 дні за період 24.04.2022-23.04.2023; типова відпустка за 13 днів за період 24.04.2023-15.09.2023. Виплатити матеріальну допомогу у розмірі 6 прожиткових мінімумів на оздоровлення за 2022 рік та у розмірі 6 прожиткових мінімумів на оздоровлення за 2023 рік, передбачені п.3.10 змінами доповненнями до колективного договору на 2001-2005 р.р., пролонгованого на 2006-2023 р.р., після отримання окремого рішення керівництва АТ «Укрзалізниця». 23.05.2024 позивачка звернулась з заявою про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення, однак відповіді не отримала. Позивачці не виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення за 2022 рік в сумі 16104 грн. та виплаті матеріальної допомоги на оздоровлення за 2023 рік в розмірі 16104 грн., виплата яких передбачена Колективним договором. Відповідно до витягу із протоколу №Ц-54/31 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 року, згідно з пп.1.1.4 п.1.1 протоколу - на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, призупинено виплату інших додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги. Виняток складає матеріальна допомога на лікування та на поховання, а також інші види матеріальної допомоги згідно рішень правління, роз`яснення щодо нарахування та виплат яких буде надано додатково директором з управління персоналом та соціальної політики (а.с. 29-30). Згідно витягу із протоколу №Ц-54/90 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 24 жовтня 2022 року, згідно з пп.13.1, пп.13.2 п.13 протоколу вирішено здійснити нарахування та виплату працівникам АТ «Укрзалізниця», які звільнилися/будуть звільнені у період з лютого до грудня 2022 року, одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію та додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті; нарахування та виплату матеріальної допомоги проводити в хронологічному порядку, починаючи з листопада 2022 року, згідно з графіком погашення (а.с. 52). Викладені обставини підтверджуються наказом (розпорядженням) про припинення трудового договору, копією трудової книжки [PERSON] , копією її паспорта, витягом з колективного договору, витягом з протоколу № Ц-54/31 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14.03.22. Встановлені обставини не оспорювались сторонами при розгляді справи. \~ \~ \~ \~Висновки судута застосовані норми права. Згідно ст. 10 КЗпП України колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. Відповідно до статті 13 КЗпП України, статті 7 Закону України «Про колективні договори і угоди» зміст колективного договору визначається сторонами в межах їх компетенції. У колективному договорі встановлюються взаємні зобов`язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема нормування і оплати праці, встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.); встановлення гарантій, компенсацій, пільг тощо. Статтею 18 КЗпП України передбачено, що положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації, фізичної особи, яка використовує найману працю, незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов`язковими як для власника або уповноваженого ним органу, фізичної особи, яка використовує найману працю, так і для працівників. Згідно ч. 2 ст. 97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Основоположні права громадян, пов`язані з реалізацією права на працю, передбачені ст. ст. 43-46 Конституції України. У той же час, відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права та свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. 24 лютого 2022 року Указом Президента України від 24 квітня 2022 року №64/2022 у зв`язку із військовою агресією рф на території України введений воєнний стан, який неодноразово продовжений і триває станом на час розгляду цієї справи. При цьому, зміст правового режиму воєнного стану, порядок його введення та скасування, правові засади діяльності органів державної влади, військового командування, військових адміністрацій, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій в умовах воєнного стану, гарантії прав та свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб визначені положеннями Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 6 цього Закону в Указі Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» зазначений вичерпний перелік конституційних прав та свобод людини і громадянина, які тимчасово обмежуються у зв`язку із введенням воєнного стану, зазначений строк дії цих обмежень, а також тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» установлено, що на період дії правового режиму воєнного стану можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30-34, 38, 39, 41-44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб в межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану. Пунктом другим розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» регламентовано, що під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, установлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Отже положення Закону України «Про правовий режим воєнного стану», які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж КЗпП України, мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму. Наказом № 830/ос від 07.09.2023 про припинення трудового договору позивачку з 15.09.2023 звільнено за п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. Крім того, вказаним наказом наказано виплатити матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі 6-ти прожиткових мінімумів згідно п. 3.10 колективного договору, зі змінами та доповненнями до Колективного договору на 2001 - 2005 роки, пролонгованого на 2006-2023 роки. Вказана матеріальна допомога не виплачена позивачці, що не заперечується відповідачем. Відповідно до витягу із протоколу №Ц-54/31 Ком.т. засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 року, згідно з пп.1.1.4 п.1.1 протоколу - на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, оголошеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, призупинено виплату інших додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги. Суд зауважує, що наказ - правовий акт, виданий керівником підприємства, з метою вирішення всіх основних або оперативних завдань, поставлених перед підприємством. В контексті кадрових питань, наказ використовується для прийняття працівників, звільнення, переведення, надання відпустки, призначення додаткових винагород. Це офіційний документ, який є обов`язковим для виконання. В даній справі наказ про звільнення позивачки містить вказівку про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення, що є обов`язковим до виконання, та окрім того, з огляду на те, що відповідно до положень ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Доказів того, що до вказаного наказу вносилися зміни, стороною відповідача не надано. Таким чином, з огляду на те, що роботодавцем було видано наказ про звільнення позивачки, яким передбачено виплату матеріальної допомоги на оздоровлення, вказаний наказ не скасований, до нього не вносилися зміни щодо призупинення виплати матеріальної допомоги на оздоровлення, наявніпідстави для стягнення з відповідача на користь позивачки матеріальної допомоги на оздоровлення в сумі 32208 грн. Представник відповідача просив застосувати наслідки пропуску строку позовної давності. Відповідно до ст. 233 КЗпП працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених ч. 2 ст. 233 КЗпП. Згідно ст. 234 КЗпП у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року Суд приймає до уваги твердження представника позивачки [PERSON] про те, що строк позовної давності позивачкою не пропущено. Так, позивачка, отримавши наказ про припинення трудового договору, у якому містилася вказівка про виплату їй матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 та 2023 роки, добросовісно очікувала виплати такої допомоги. Оскільки в наказі не було зазначено строків проведення виплати, не діждавшись окремого рішення керівництва АТ «Укрзалізниця» та відповідних виплат у період з 15.09.2023 до 23.05.2024, позивачка подала відповідну заяву про виплату матеріальної допомоги. Таким чином позивачка звернулась до суду з даним позовом, з дотриманням строків, передбачених ст. 233 КЗпП, оскільки про порушення свого права вона дізналась не отримавши у місячний термін відповіді на своє звернення про виплату матеріальної допомоги на оздоровлення. Розподіл судових витрат. На підставі статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1211,20 грн. Враховуючи викладене,

Outcome: approved