Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-23 00:00:00

І.Короткий зміст позовних вимог. Представник позивача [PERSON] адвокат Качмар А.І. звернулася до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою. Свої вимоги мотивує тим, що 15.04.2023 року о 12.25 год. по [ADDRESS] водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом автомобілем марки «Volksvagen T4», реєстраційний номер [NUMBER] , при виїзді на нерегульованому перехресті не надав перевагу в русі транспортному засобу автомобілю марки «Volksvagen Getta», реєстраційний номер [NUMBER] , котрий рухався по головній дорозі та здійснив з зіткнення з таким. Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб марки «Volksvagen Getta», реєстраційний номер [NUMBER] , який належить позивачу [PERSON] , зазнав механічних пошкоджень. Постановою Мостиського районного суду Львівської області від 15.05.2023р. [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Вказує, що згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-211385554, на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди відповідальність водія автомобіля марки «Volksvagen T4», реєстраційний номер [NUMBER] , була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ГАРДІАН» (надалі - ТДВ «СК «ГАРДІАН»»), відповідачів по справі. Франшиза за вказаним полісом становить 3200 грн. Згідно листа відповідача від 25.09.2023р. останній виплатив страхове відшкодування позивачу згідно звіту від 11.08.2023р. №-6-D/13/66 про призначення вартості матеріального збитку двома платежами: 44\~816,27 грн. та 28\~663,45 грн., що становить 73\~479,72 грн. Зазначає, що висновком експерта №68 за результатами судової транспортно-товарознавчої експертизи згідно договору №211 від 19.05.2023р. пошкодження автомобіля марки «Volksvagen Getta», реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок ДТП 15.04.2023р., встановлено, що вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників автомобіля внаслідок його пошкодження у ДТП 15.04.2024р. станом на момент огляду 19.05.2023р. становить 118\~751, 01 грн. Крім того, позивач поніс витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 4900 грн. Стверджує, що страхова компанія не надавала позивачу для ознайомлення звіт від 11.08.2023р. №-6-D/13/66 про призначення вартості матеріального збитку, завданого пошкодженням транспортного засобу; позивач не підписував документи щодо погодження чи заперечення суми страхового відшкодування; автомобіль представниками відповідача не оглядався. Натомість позивач надсилав відповідачу копію зазначеного висновку експерта №68. Відтак, у зв`язку з виплатою відповідачем страхового відшкодування у неповному розмірі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 46\~971, 29 грн. (118\~751, 01 грн. (вартість відновлювального ремонту згідно висновку експерта №68) 73\~479,72 грн. (сума вже виплаченого страхового відшкодування) 3200 грн. (франшиза за полісом №ЕР-211385554) + 4900 грн. (витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди)). З огляду на виниклий спір щодо розміру страхового відшкодування, представник позивача просила суд ухвалити рішення, яким стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» на користь позивача [PERSON] шкоду, завдану дорожньо-транспортною пригодою в розмірі 50909, 16 грн., з яких: страхове відшкодування - 46971, 29 грн., пеня - 3284,13 грн., три відсотки річних - 277,97 грн., інфляційні втрати - 375,77 грн., а також понесені судові витрати. Згідно поданої стороною позивача в порядку ст.49 ЦПК України письмової заяви про збільшення позовних вимог, представник позивача просила стягнути з відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» на користь позивача [PERSON] шкоду, завдану дорожньо-транспортною пригодою в розмірі 52391, 38 грн., з яких: страхове відшкодування - 46971, 29 грн., пеня - 4115,46 грн., три відсотки річних - 359,04 грн., інфляційні втрати - 945,59 грн. Крім того, у поданій заяві, прийнятій до розгляду ухвалою Мостиського районного суду Львівської області 16.02.2024р., сторона позивача просила стягнути з відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» на користь позивача [PERSON] витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9000 грн., витрати на проведення судової автотоварознавчої експертизи у розмірі 5000 грн. та судовий збір у розмірі 1073,60 грн. ІІ. Короткий зміст інших заяв по суті справи. Стороною відповідача подано відзив на первинну позовну заяву [PERSON] , в подальшому заперечення на письмову заяву, подану стороною позивача в порядку ст.49 ЦПК України та відзив на заяву про збільшення позовних вимог, у яких викладено наступні доводи: 27.12.2023р. Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» здійснено доплату позивачу страхового відшкодування в сумі 50\~909, 16 коп., з яких 46\~971,29 грн. страхового відшкодування, 3284,13 грн. пені, 177,97 грн. трьох процентів річних та 375, 77 грн. інфляційних втрат. З приводу подальшого перерахунку стороною позивача пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат, то сторона відповідача заперечила такі вимоги з огляду на їх незаконність та необґрунтованість, а також з покликанням на те, що Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» здійснило страхове відшкодування згідно Звіту від 11.08.2023р. №-6-D/13/66 про призначення вартості матеріального збитку, а позивач, не погоджуючись зі сплаченою сумою страхового відшкодування, замовив судову експертизу, яку надав до суду; відповідач погодився з висновками судового експерта та добровільно і у повному обсязі здійснив доплату. Крім того, стороною відповідача подано клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката, у якому сторона відповідача розцінює заявлені позивачем витрати на правову допомогу як безпідставно завищені, а також вважає, що справедливий та співрозмірний розмір витрат на правову допомогу у даній справі не може перевищувати 2000 грн. ІІІ. Позиція учасників справи. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Качмар А.І. в судове засідання не з`явились, натомість представник позивача скерувала на адресу суду заяву про розгляд даної справи без участі сторони позивача з вказівкою на те, що вони підтримують заявлені позовні вимоги та просять стягнути з відповідача на користь позивача 1482,22 грн. завданої шкоди, з яких 831, 33 грн. пені, 81,07 грн. трьох процентів річних, 569,82 грн. інфляційних втрат, а також 9000 гривень витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу, 5000 гривень понесених ним витрат, пов`язаних з проведенням експертизи та 1073 гривні 60 коп. сплаченого позивачем судового збору. Представник відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» Поліщук О.Г. в судове засідання не з`явилася, а скерувала на адресу суду клопотання про проведення судового засідання по справі, що призначене 24.09.2024р., без її участі. IV. Процесуальні дії у справі. Ухвалою судді Мостиського районного суду Львівської області від 14.12.2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи в судове засідання, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи (відзиву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь). Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 16.02.2024р. прийнято до розгляду заяву представника позивача - адвоката Качмар Анни Іванівни, подану в інтересах позивача [PERSON] в порядку ст.49 ЦПК України, про збільшення позовних вимог, в межах цивільної справи за позовом [PERSON] до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою в розмірі 52391, 38 грн., з яких: страхове відшкодування - 46971, 29 грн., пеня - 4115,46 грн., три відсотки річних - 359,04 грн., інфляційні втрати - 945,59 грн. Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 20.08.2024р. прийнято відмову представника позивача [PERSON] - адвоката Качмар Анни Іванівни від частини позовних вимог, а саме: про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою в розмірі 50909,16 грн., з яких: страхове відшкодування 46971,29 грн., пеня 3284,13 грн., три відсотки річних 277,97 грн., інфляційні втрати 375,77 грн. Провадження у справі за позовом [PERSON] до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, в частині позовних вимог: про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою в розмірі 50909,16 грн., з яких: страхове відшкодування - 46971,29 грн., пеня - 3284,13 грн., три відсотки річних - 277,97 грн., інфляційні втрати - 375,77 грн., - закрито. Ухвалами Мостиського районного суду Львівської області від 16.01.2024р., від 13.02.2024р., від 05.03.2024р., від 18.03.2024р., від 18.04.2024р., від 19.08.2024р. задоволено клопотання представника позивача адвоката Качмар А.І. про її участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. Ухвалами Мостиського районного суду Львівської області від 13.02.2024р., від 15.03.2024р., від 19.06.2024р. задоволено клопотання представника відповідача [PERSON] про її участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції. V. Обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що 15.04.2023 року о 12.25 год. по [ADDRESS] водій [PERSON] , керуючи транспортним засобом автомобілем марки «Volksvagen T4», реєстраційний номер [NUMBER] , при виїзді на нерегульованому перехресті не надав перевагу в русі транспортному засобу автомобілю марки «Volksvagen Getta», реєстраційний номер [NUMBER] , котрий рухався по головній дорозі та здійснив зіткнення з таким. Постановою Мостиського районного суду Львівської області від 15.05.2023р. [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення. Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні ушкодження, в тому числі транспортний засіб марки «Volksvagen Getta», реєстраційний номер [NUMBER] , який належить позивачу [PERSON] . На момент дорожньо-транспортної пригоди майнові інтереси власника автомобіля «Volksvagen T4», реєстраційний номер [NUMBER] , були застраховані в Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ГАРДІАН» (надалі - ТДВ «СК «ГАРДІАН»») згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-211385554. Франшиза за вказаним полісом становить 3200 грн. При визначенні розміру страхового відшкодування Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ГАРДІАН» керувалося звітом від 11.08.2023р. №-6-D/13/66 про призначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу. Надалі, відповідачем було сплачено позивачу [PERSON] суму страхового відшкодування в розмірі 73\~479,72 грн., зокрема двома платежами в сумах 44\~816,27 грн. та 28\~663,45 грн. Згідно висновку експерта №68 за результатами судової автотоварознавчої експертизи, складеного 05.08.2023р., вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу складників автомобіля марки «Volksvagen Getta», реєстраційний номер [NUMBER] , внаслідок його пошкодження у ДТП 15.04.2023 року, з врахуванням результатів його обстеження 19.05.2023р., становить 118 751,01 грн. Сторона відповідача, в ході судового розгляду даної справи погодилась з вказаним висновком експерта, сплативши позивачу [PERSON] після пред`явлення даного цивільного позову, а саме 26.12.2023р. решту суми страхового відшкодування в розмірі 46\~971,29 грн., а також 3284,13 грн. пені, 277,97 грн. трьох процентів річних та 375, 77 грн. інфляційних втрат, тобто грошові кошти на загальну суму 50909, 16 грн. Зазначена сума грошових коштів була перерахована відповідачем позивачу [PERSON] 26.12.2023р. о 23:24 год., однак зарахована на рахунок позивача лише 27.12.2023р. Пеня, три проценти річних та інфляційні втрати в зазначеному розмірі за прострочення виконання відповідачем свого зобов`язання були розраховані стороною позивача за період з 26.09.2023р. (з дати отримання позивачем листа відповідача про прийняте 26.09.2023р. рішення щодо сплати страхового відшкодування у меншому розмірі - 73\~479,72 грн.) по 06.12.2023р., тобто кінцева дата розрахунку (06.12.2023р.) була прив`язана стороною позивача до моменту оформлення позовної заяви та пред`явлення даного цивільного позову. З огляду на добровільне відшкодування відповідачем заподіяної позивачу шкоди у зазначеному розмірі - 50909,16 грн., що мало місце після пред`явлення даного позову, сторона позивача відмовилась від позовних вимог в цій частині, внаслідок чого судом провадження в цій частині вимог було закрито на підставі п.4 ч.1 ст.255 ЦПК України. Натомість, відмовляючись від частини позовних вимог у розмірі 50909, 16 грн., сторона позивача наполягала на позовних вимогах про стягнення з відповідача на користь позивача [PERSON] пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат за увесь період прострочення стороною відповідача зобов`язання зі сплати страхового відшкодування до дати кінцевого розрахунку відповідача з позивачем, що мало місце 27.12.2023р., тобто за період з 26.09.2023р. по 27.12.2023р. VI. Застосовані судом норми права. Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про страхування», страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулась і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Згідно зі статтею 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Пунктами 2, 3 частини першої статті 988 ЦК України передбачено, що страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором. Страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору. Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком (стаття 990 ЦК України). Порядок та умови здійснення страхового відшкодування за договорами (полісами) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземних транспортних засобів регламентується Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Так, у статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з пунктом 34.2 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Відповідно до пункту 34.2 статті 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Розмір шкоди, пов`язаної з пошкодженням чи фізичним знищенням дороги, дорожніх споруд та інших матеріальних цінностей, визначається на підставі аварійного сертифіката, рапорту, звіту, акта чи висновку про оцінку, виконаного аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства (стаття 31 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення. Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно зі статтею 16 Закону України «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначенні строки та виконувати інші умови договору. За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У частині третій статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Отже, грошовим слід вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора. Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму. З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 07 червня 2017 року № 6-282цс17 та підтверджена висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18). При цьому Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18), вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. У пункті 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ» від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам дано роз`яснення про те, що при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик,\~який прострочив\~виконання грошового\~зобов`язання,\~на вимогу\~страхувальника зобов`язаний\~сплатити йому\~суму страхової\~виплати з\~урахуванням встановленого\~індексу інфляції за весь час прострочення, а також\~три проценти\~річних від\~простроченої суми,\~якщо інший\~розмір процентів\~не встановлений\~договором або\~законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України). Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання. Крім того, у пункті 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України. Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. VII. Висновки суду. Грошовим зобов`язанням є зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора. Саме до таких грошових зобов`язань належить укладений договір про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оскільки він установлює ціну договору - страхову суму. З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання. Матеріалами справи підтверджено, що Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ГАРДІАН» належним чином не виконало зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування потерпілій особі позивачу [PERSON] . Таке зобов`язання частково було виконано відповідачем 26.09.2023р., а в повній мірі таке було виконано відповідачем лише 27.12.2023р., тобто після пред`явлення стороною позивача даного цивільного позову. Таким чином, з відповідача на користь позивача [PERSON] стягненню підлягають три проценти річних, інфляційні втрати та пеня згідно з ст.625 ЦК України та пунктом 36,5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика, тобто за період з 26.09.2023р. по 27.12.2023р. Відтак, суд вважає, що з врахуванням виплаченого відповідачем позивачу [PERSON] 26.09.2023р. страхового відшкодування в розмірі 73\~479, 72 грн., виплачених 27.12.2023р. відповідачем на користь позивача решти страхового відшкодування в розмірі 46971,29 грн. та інфляційних втрат, трьох процентів річних і пені за період прострочення з 26.09.2023р. по 06.12.2023р. в розмірі 3937,87 грн., з відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» на користь\~позивача [PERSON] \~підлягають стягненню\~пеня,\~три проценти\~річних та\~інфляційні втрати,\~розраховані стороною\~позивача по\~день кінцевого\~розрахунку відповідача\~з позивачем\~- в сумі 1482, 22 грн., з яких: пеня у розмірі 831 гривня 33 коп., три проценти річних у розмірі 81 гривня 07 коп. та інфляційні втрати у розмірі 569 гривень 82 коп. На час ухвалення судового рішення відповідач зазначених коштів позивачу не повернув. Беручи до уваги усі наведені обставини, суд приходить до висновку про те, що даний позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). VIII. Розподіл судових витрат між сторонами. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України), а також витрати, пов`язані з залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи (п.2 ч.3 ст.133 ЦПК України). Частинами 1, 2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно платіжної квитанції від 07.12.2023р. №0019-0912-4226-5112 позивачем [PERSON] сплачено судовий збір в розмірі 1073,60 грн. Відповідно до ч.3 ст.142 ЦПК України, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача. З огляду на те, що сторона позивача в ході розгляду даної справи відмовилась від частини позовних вимог, однак така відмова від частини позовних вимог була зумовлена внаслідок задоволення цієї частини вимог відповідачем після пред`явлення позову, при цьому сторона позивача підтримувала позовні вимоги в іншій частині, які задоволено в повному обсязі, а також клопотала про відшкодування позивачу сплаченого ним судового збору, то у відповідності до вимог ч.1 ст.141, ч.3 ст.142 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір в сумі 1073,60 грн. Частиною 2 ст.137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.ч.3, 4 ст.137 ЦПК України). Згідно з ч.5, ч.6 ст.137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19) Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до висновку, зробленого у постанові ВС/КАС від 21.01.2021р. у справі №280/2635/20, відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. В додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зроблено висновки, що «при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. […] Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини. […] ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. З урахуванням вищенаведеного, проаналізувавши подані представником позивача [PERSON] адвокатом Качмар А.І. попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, заяву про відшкодування судових витрат від 18.01.2024р., детальний опис наданих послуг позивачу на підставі договору про надання правничої допомоги №33/23 від 08.09.2023р., суд приходить до переконання, що у даному випадку розмір витрат на оплату послуг адвоката в сумі 9000 грн. є документально підтвердженим та доведеним, такий є співмірним зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову. Процесуальним законодавством передбачено механізм зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката шляхом подання відповідного клопотання. Слід зауважити, що на сторону, яка подає клопотання про зменшення витрат, покладено обов`язок доведення не співмірності витрат. З огляду на те, що представником відповідача не доведено наявність підстав для зменшення витрат на правничу допомогу, які підлягають відшкодуванню на користь позивача, то суд не приймає до уваги подане ним клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу адвоката до 2\~000 грн. Також в матеріалах цивільної справи міститься договір про виконання судової експертизи від 19.05.2023р., укладений між позивачем [PERSON] та ТзОВ фірма «Експертиза» в особі судового експерта Галамая Я.І., з якого вбачається, що вартість даного договору становить 5000 грн.; складений на виконання вказаного договору висновок експерта №68 від 05.08.2023р., що свідчить про виконання сторонами договору умов такого; а також квитанція до платіжної інструкції від 23.05.2023р. на переказ готівки №ПН84 в сумі 5000 грн. платником [PERSON] отримувачу ТзОВ фірма «Експертиза». За наведених обставин, суд вважає, що на користь позивача з відповідача слід стягнути понесені ним судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 1073, 60 грн., витрат на професійну правничу\~допомогу в сумі 9 000 грн., а також витрат за проведення судової автотоварознавчої експертизи в сумі 5000 грн.

Outcome: approved