Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-23 00:00:00

21.06.2024 до суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів. В обґрунтування позову позивач зазначила, що рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області у справі № 148/433/20 від 07.05.2021 ухвалено стягувати з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі, яка підлягає індексації відповідно до закону, у розмірі 2000,00 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 12.03.2020 і до досягнення дитиною повноліття. Малолітня донька продовжує проживати разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Разом з тим, у зв`язку із швидкими темпами цін позивачу, яка не працює, соціальних виплат/допомог не отримує, важко утримувати дитину. Значний обсяг обов`язків, пов`язаних з вихованням доньки, ставить позивача у нерівні умови з відповідачем. Донька [PERSON] підростає та потребує більших витрат, а попередньо визначений судом розмір аліментів, що стягується з відповідача, на даний час є недостатнім, не забезпечує належний життєвий рівень - фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток доньки, тому виникла потреба в їх збільшенні. Відповідач перебуває на військовій службі, має дохід, а тому позивач вважає, що для забезпечення потреб дитини доцільним є збільшення розміру аліментів шляхом стягнення з відповідача аліментів у розмірі частки від усіх його доходів, що складатиме лише 25 % від його доходів та не вплине на погіршення матеріального становища відповідача. Відтак, [PERSON] просить суд змінити спосіб стягуваних з відповідача аліментів, присуджених рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 07.05.2020 у справі № 148/433/20 з твердої грошової суми у розмірі 2000,00 грн на частку всіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 26.08.2024 провадження у справі №141/342/24 відкрито, розгляд справи призначено на 30.07.2024 з повідомленням (викликом) сторін. Зобов`язано позивача [PERSON] надати суду інші належні докази в обґрунтування позовних вимог, які не були додані до позовної заяви, зобов`язано відповідача [PERSON] надати інформацію про місце роботи, відомості про перебування на праві приватної власності рухомого та нерухомого майна, відомості про перебування на утриманні інших осіб, інформацію про доходи за останні 6 місяців, а також інші докази, які підтверджують його матеріальне становище. 26.07.2024 до суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до змісту якого відповідач зазначає, що дійсно на підставі рішення Тульчинського районного суду Вінницької області у справі № 148/433/20 від 07.05.2021 сплачує аліменти на утримання дочки [PERSON] , та вказує, що не заперечує проти сплати аліментів на утримання дитини і в подальшому. Однак, відповідач не погоджується з підставами зміни розміру аліментів, на які посилається позивач у справі, оскільки позивачем в підтвердження своїх позовних вимог не надано жодного доказу щодо зміни її матеріального або сімейного стану, погіршення стану здоров`я та інше. Відповідач сплачує аліменти в розмірі 2000,00 грн, що відповідає 50% прожиткового мінімуму для дитини 6-ти річної дитини, та вважає, що дана сума є достатньою для забезпечення гармонійного розвитку дитини відповідного віку. Відповідач зазначає, що утримувати своїх дітей є не тільки обов`язком батька, але й матері дитини. Позивач є молодою, працездатною та фізично здоровою людиною, а тому і її обов`язком є утримання дитини. Відповідач зазначає, що у нього змінився і матеріальний, і сімейний стан, оскільки 12.12.2021 він зареєстрував шлюб із [PERSON] та від даного шлюбу у них [INFO] народився син [PERSON] . Його дружина в даний час не працює, оскільки перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягнення дитиною трьох років. Таким чином, при визначенні частки розміру аліментів, які необхідно стягувати на утрмання доньки [PERSON] , відповідач [PERSON] просить суд врахувати, що у нього на утриманні, окрім доньки [PERSON] , знаходиться і син [PERSON] , а також той факт, що його дружина перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягнення дитиною трьох років та не працює, відсутність у нього рухомого та нерухомого майна. Також відповідач зазначає, що на даний час перебуває у ЗСУ та йому необхідні додаткові витрати на придбання необхідних речей. Отже, відповідач не відмовляється від утримання дитини [PERSON] , однак вважає, що необхідний і достаній розмір аліментів на утримання дитини, з урахуванням того, що мати дитини є працездатною і може також утримувати дитину, може становити у розмірі 1/8 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до повноліття дитини. Ухвалою суду від 30.07.2024 відкладено розгляд цивільної справи № 141/342/24 на 27.08.2024, а також витребувано у Головного управління Державної податкової служби у Вінницькій області інформацію із Державного реєстру фізичних осіб - платників податків із зазначенням відомостей про доходи [PERSON] , [INFO] , за період з 01.01.2023 по 30.07.2024. Судове засідання, призначене на 27.08.2024, не відбулось та було відкладено на 24.09.2024, у зв`язку із задоволенням клопотання представника відповідача адвоката Куцого К.С. від 27.08.2024 про відкладення розгляду справи. Позивачки [PERSON] , будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, в судове засідання 24.09.2024 повторно не з`явилася. Натомість, 24.09.2024 до суду надійшла заява позивачки [PERSON] від 24.09.2024 про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить розгляд справи проводити без її участі. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату та місце розгляду справи № 141/342/24, в судове засідання 24.09.2024 також повторно не з`явився. При цьому, конверт з кореспонденцією суду, надісланий на адресу місця реєстрації відповідача, повернуто до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Однак 24.09.2024 до суду через систему «Електронний суд» надійшло клопотання представника відповідача адвоката Куцого К.С. від 24.09.2024 про відкладення (перенесення) розгляду справи. В обгрунтування клопотання від 24.09.2024 зазначено, що представник відповідача адвокат Куций К.С. не матиме можливості взятии участь у справі 24.09.2024 через хворобливе самопочуття, в підтвердження чого надав виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, а тому просить відкласти розгляд справи № 141/342/24 на іншу дату. Жодних інших заяв та клопотань від відповідача та його представника до суду не надходило. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши клопотання представника відповідача адвоката Куцого К.С. від 24.09.2024 про відкладення (перенесення) розгляду справи, доходить наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке переважає над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно п. п. 2, 3, 5 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні та виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки. Також п. 3 ч.1 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб. Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч.1 ст. 44 ЦПК України). Частинами 1, 2 ст. 182 ЦПК України передбачено, що при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань. Заяви, клопотання і заперечення подаються в письмовій або усній формі. У випадках, визначених цим Кодексом, заяви і клопотання подаються тільки в письмовій формі. Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Як установлено судом та убачається з матеріалів справи № 141/342/24, ухвалою суду від 26.06.2024 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи на 30.07.2024 з повідомленням (викликом) сторін. Зобов`язано сторін, у тому числі відповідача [PERSON] , надати інформацію про місце роботи, відомості про перебування на праві приватної власності рухомого та нерухомого майна, відомості про перебування на утриманні інших осіб, інформацію про доходи за останні 6 місяців, а також інші докази, які підтверджують його матеріальне становище. Запропоновано відповідачу у визначений судом строк подати заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також відзив на позов з наданням усіх доказів, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача. Роз`яснено відповідачу, що у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідач скористався своїм правом на подачу відзиву, який надійшов до суду 26.07.2024, а також на виконання вимог ухвали суду від 26.06.2024 в частині надання доказів, надав суду відповідну витребувану інформацію про його сімейний стан (у тому числі відомості про перебування на його утриманні інших осіб), а також відомості щодо перебування у нього на праві приватної власності рухомого та нерухомого майна. В подальшому, 27.08.2024, до суду надійшло клопотання представника відповідача адвоката Куцого К.С. від 27.08.2024 про відкладення розгляду справи, в обґрунтування якого зазначено, що з метою належного представництва інтересів відповідача потрібен додатковий час для ознайомлення з матеріалами справи та підготовки необхідних документів для подання до суду. Вказане клопотання від 27.08.2024 про відкладення розгляду справи було задоволено судом, розгляд справи № 141/342/24 було відкладено на 24.09.2024. При цьому, суд зауважує, що до 24.09.2024 адвокат Куций К.С. до суду так і не з`явився, аби ознайомитись з матеріалами справи № 141/342/24. Натомість, 24.09.2024 до суду надійшло клопотання представника відповідача адвоката Куцого К.С. від 24.09.2024 про повторне відкладення (перенесення) розгляду справи на іншу дату, у зв`язку з хворобливим самопочуттям представника відповідача, в підтвердження чого суду надано виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого. Суд зазначає, що при вирішенні питанні про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження судом було враховано визначені у ст. 274 ЦПК України обставини, категорію та складність справи, наявність у справі доказів Так, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. (ч.1, ч.2 ст. 279 ЦПК України). Перше судове засідання у справі проводиться не пізніше тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. За клопотанням сторони суд може відкласти розгляд справи з метою надання додаткового часу для подання відповіді на відзив та (або) заперечення, якщо вони не подані до першого судового засідання з поважних причин. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. (ч.4, ч.5, ч.8 ст. 279 ЦПК України). Поряд з цим, частина 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Крім того, відповідно до вимог ст. 275 ЦПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. Відтак, з огляду на встановлені фактичні обставини справи № 141/342/24, враховуючи, що провадження у справі відкрито 26.06.2024, строки для подання заяв по суті справи, визначених статями 191, 193, 199 ЦПК України закінчились, при цьому, відповідач скористався своїм правом на подачу відзиву на позовну заяву та всіх наявних письмових доказів, що підтверджують заперечення проти позову, жодних інших пояснень чи заяв про суті справи до суду ні відповідачем, ні його представником подано не було, суд доходить висновку, що подальше відкладення розгляду даної справи буде порушувати права позивача на своєчасний судовий розгляд справи. Отже, клопотання представника відповідача адвоката Куцого К.С. від 24.09.2024 про відкладення (перенесення) розгляду справи суд розцінює як таке, яке направлене на свідоме затягування розгляду справи № 141/342/24, а тому задоволенню не підлягає. Розглянувши подані сторонами заяви по суті справи та матеріали справи №141/342/24, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 12.09.2018 Вінницьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, [PERSON] народилась [INFO] , в графі «Батько» зазначено [PERSON] , в графі «Мати» зазначено [PERSON] . Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 25.03.2020 у справі № 128/3373/19 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 10.07.2018, розірвано. Як убачається з рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 07.05.2020 у справі № 148/433/20 та виконавчого листа Тульчинського районного суду Вінницької області, з [PERSON] вирішено стягувати на користь [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 грн (дві тисячі гривень) щомісячно, починаючи з 12.03.2020 і до досягнення дитиною повноліття. Згідно витягу № 185/08.01.10 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, за адресою [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [INFO] (з 30.10.2020 по теперішній час), [PERSON] , [INFO] (з 07.08.2018 по теперішній час), [PERSON] , [INFO] (з 31.05.2018 по теперішній час). Відповідно до відомостей з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування Пенсійного фонду України (індивідуальні відомості про застраховану особу), заробіток (дохід) [PERSON] для нарахування пенсії у 2018 році становив 41090,22 грн, у 2019 році становив 50076,00 грн, у 2020 році становив 57784,00 грн, у 2021 році становив 49800,00 грн, у 2022 році становив 2707,13 грн, у 2023 році становив 19439,06 грн. Також згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 11.06.2024, інформація щодо джерел/сум нарахованого (виплаченого) доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за період з 1 кварталу 2024 року по 1 квартал 2024 року відносно [PERSON] в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків відсутня. Як убачається з інформації № 119, наданої 11.06.2024 Управлінням праці та соціального захисту населення Вінницької районної державної адміністрації № 6 Оратів, [PERSON] не перебуває на обліку та не отримує ніяких видів допомог згідно чинного законодавства. Також як убачається зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , 12.12.2021 Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Вінницькому району Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 513. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 06.09.2022 відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), [PERSON] народився [INFO] , в графі «Батько» зазначено [PERSON] , в графі «Мати» зазначено [PERSON] . Згідно довідки № 435/01.15/24 про склад сім`ї або зареєстрованих у будинку/приміщенні, виданої 18.07.2024 відділом охорони здоров`я та соціального захисту населення Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області, до складу сім`ї за адресою [ADDRESS] , входять [PERSON] , [INFO] (заявник), [PERSON] , [INFO] (дружина), [PERSON] , [INFO] (падчерка), [PERSON] , [INFO] (син). Як убачається із довідки, виданої ФОП [PERSON] 23.07.2024 за № 1, [PERSON] оформлено комірником з 08.06.2021, і станом на 23.07.2024 перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 387414101, сформованого 18.07.2024, за результатами пошуку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно інформації про права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження [PERSON] встановлено відсутність у реєстрах інформації відносно вказаної особи. Згідно довідки № 1768/РВЗ, виданої 21.07.2024 військовою частиною [NUMBER] , старший солдат [PERSON] перебуває на військовій службі у військовій частині [NUMBER] , [ADDRESS] . Як убачається із відповіді за запит № 0232-2024-0002677 від 07.08.2024 щодо отримання відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за період з 1 кварталу 2023 року по 1 квартал 2024 року, за вказаний період [PERSON] отримав дохід від СВК «Поділля» у загальному розмірі 48874,89 грн (код та назва доходу - 106 (надання земельної частки (паю) в лізинг, оренду або суборенду)), а також отримав дохід від [PERSON] у розмірі 115000,00 грн (код та назва доходу - 104 (продаж нерухомого майна)). Також [PERSON] за період з 1 кварталу 2023 року по 1 квартал 2024 року, отримав дохід від військової частини [NUMBER] у загальному розмірі 962842,31 грн (код та назва доходу - 185 (виплати військовослужбовцям)). Оскільки розмір аліментів згідно рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 07.05.2020 у справі № 148/433/20 на даний час є недостатнім для утримання малолітньої дитини, позивач вважає за доцільне змінити спосіб стягнення аліментів, присуджених до стягнення з відповідача з твердої грошової суми на частку від доходу відповідача. Визначаючись щодо заявлених позовних вимог та встановлених обставин, суд керується наступним. Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 16 ЦК України звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. (ч. 1-ч. 2 ст. 181 СК України). Згідно з частиною першої статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. Згідно частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями статей 182-184, 192 СК України. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, зміна способу стягнення аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України) і зміна визначеного раніше розміру аліментів (ч. 1 ст. 192 СК України) є різними правовими інститутами. Водночас, ці інститути тісно пов`язані між собою. Зазвичай зміна способу стягнення аліментів тягне і зміну розміру (збільшення, зменшення) раніше обумовлених чи присуджених аліментів, зміна способу стягнення аліментів може слугувати засобом, методом зміни розміру стягуваних аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 Сімейного кодексу України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.ст. 181, 192 Сімейного кодексу України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Вказана стаття не містить будь-яких умов, за яких одержувачу аліментів може бути відмовлено судом у способі стягненні аліментів. Вказане узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 11 березня 2020 у справі №759/10277/18, згідно із яким спосіб стягнення коштів на утримання дитини визначається за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. Тобто, позивач наділений абсолютним правом на зміну способу стягнення аліментів. Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2018 у справі № 372/2393/17, вимога одержувача аліментів про зміну способу їх стягнення може мати місце як внаслідок виникнення необхідності у збільшенні розміру аліментів, так і внаслідок бажання стягувача змінити спосіб стягнення аліментів в силу інших обставин. Тобто, зміна способу стягнення аліментів передбачає зміну їх розміру. Разом з тим, змінюючи спосіб стягнення аліментів з платника суд має визначити їх розмір за правилами, встановленими ст. 182 СК України, тобто з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей і інших утриманців, наявності рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведених стягувачем аліментів витрат платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інших обставини, що мають істотне значення. Аналіз положень ст. 192 СК України дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому, такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів. При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»), про це наголошено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13. За положеннями частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Також згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18, зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові 21.07.2021 року по справі № 691/926/20, зазначив, що враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів. При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: зміни і сімейного, і матеріального стану. Однак зміна сімейного стану є самостійною, не залежної від зміни матеріального стану, підставою для зміни розміру аліментів. Суд також зауважує, що метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін, суд не може збирати докази за власною ініціативою. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Так, як установлено судом, згідно поданого відзиву на позов відповідач [PERSON] не заперечує щодо зміни способу стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , натомість не погоджується лише із визначеним позивачкою розміром частки від усіх його щомісячних видів заробітку (доходів). З огляду на викладене, визначаючись щодо розміру та способу стягнення аліментів, суд враховує обов`язок обох батьків утримувати дитину до її повноліття, розмір гарантованого законодавством України прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, який відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, а також той факт, що відповідач працездатного віку та може надавати матеріальну допомогу. Разом з тим, суд враховує й зміну сімейного стану відповідача (платника аліментів), у зв`язку із укладенням шлюбу з [PERSON] та народженням у вказаному шлюбі дитини [PERSON] , [INFO] , що спричинило також зміну матеріального стану відповідача, оскільки зазначена обставина, а також перебування дружини, з якою проживає дитина, у відпустці для догляду з дитиною до досягнення дитиною трирічного віку, очевидно потребує додаткових фінансових витрат також з боку відповідача. Поряд з цим, суд також враховує матеріальний стан позивачки, з якою проживає дитина [PERSON] , [INFO] . За вказаних фактичних обставин справи № 141/342/24, оцінюючи в сукупності надані сторонами докази про їх матеріальний стан, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, взаємний обов`язок батьків по її утриманню, враховуючи, що розмір аліментів має бути необхідним для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку дитини, суд вважає можливим змінити розмір аліментів, які стягуються на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з твердої грошової суми в розмірі 2000,00 грн на частку від доходу її батька, відповідача [PERSON] . Зокрема, з огляду на матеріальне становище позивача, той факт, що відповідач працездатного віку, на даний час перебуває на військовій службі, його щомісячний дохід, а також приймаючи до уваги зміну сімейного стану відповідача, наявність у платника аліментів малолітньої дитини 2022 року народження та дружини, яка перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, зважаючи на часткове визнання позову відповідачем, а також з урахуванням потреб дитини ( [PERSON] , [INFO] ) та можливостей відповідача, суд доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини відповідача у розмірі 1/6 частки від його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання цим рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття. При цьому, суд відзначає, що інші доводи та письмові пояснення сторін, які містяться в матеріалах справи, не спростовують висновків суду та встановлених судом фактичних обставин справи №141/342/24 і не можуть впливати на законність даного судового рішення. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін проти України", § 58, рішення від 10 лютого 2010 року). Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне. Згідно частин 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову про зміну способу стягнення аліментів, на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір у розмірі 1211,20 грн підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial