Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-25 00:00:00

У грудні 2024 року до суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та ввизначення місця проживання неповнолітнього сина. Позивач просив розірвати шлюб, який було укладено між ним та відповідачем у серпні 2011 року та визначити місце проживання сина [PERSON] , [INFO] , з ним - позивачем. Вказував, що сімейно-шлюбні відносини між ними були припинені у липні 2023 року по причині різних характерів, поглядів на життя, на вирішення сімейно-побутових проблем, внаслідок чого були втрачені почуття любові та поваги один до одного, спільно не проживають з цього часу, відповідач виїхала за межі України, та не ведуть спільне господарство. Ухвалою суду від 26 вересня 2024 року закрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини в частині вимоги про визначення місця проживання неповнолітньої дитини з позивачем у зв`язку з тим, що відсутній предмет спору. У судовому засіданні позивач та його представник наполягали на розірванні шлюбу, не наполягали на стягненні з відповідача будь-яких судових витрат та сплаченого судового збору. Відповідач не заперечувала щодо задоволення позову, просила розглянути справу за її відсутності. Представник третіх осіб: - органу опіки та піклування - виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області та Служби у справах дітей Автозаводської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області [PERSON] щодо розірвання шлюбу покладалася на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, свідчення свідків, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Відповідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст. 56 СК України чоловік та дружина мають право на особисту свободу, у тому числі й на припинення шлюбу. У відповідності до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як визначено у ч. 2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом достовірно встановлено, що сторони по справі взяли шлюб, який було зареєстровано 19 серпня 2011 року у Крюківському ВДРАЦС Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, актовий запис за № 307, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , копія якого наявна у матеріалах справи. Від шлюбу сторони у справі мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , з ним дочку [PERSON] , [INFO] . Сімейно-шлюбні відносини сторони припинили з липня 2023 року по причині різних характерів, поглядів на життя, на вирішення сімейно-побутових проблем, у зв`язку з чим в сім`ї виникали сварки, суперечки, внаслідок чого були втрачені почуття любові та поваги один до одного. Сторони шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, відповідач періодично виїжджає за межі України. Малолітній син за згодою батьків - сторін у справі проживає з позивачем. На підставі встановлених фактів, враховуючи, що сторони наполягали на розірванні шлюбу та не просили суд надати строк для їх примирення та збереження сім`ї, суд вважає, що шлюб необхідно розірвати, оскільки подальше спільне життя сторін по справі і збереження їх шлюбу суперечило б інтересам як позивача, так і відповідача. Спір між сторонами щодо визначення місця проживання малолітньої дитини та розподілу майна фактично відсутній. Позивач не наполягав на стягненні з відповідача на його користь коштів у повернення судових витрат.

Outcome: approved