Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-30 00:00:00

18 липня 2024 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 1150-1426 від 03 лютого 2023 року у загальному розмірі 116 568,00 грн. В обгрунтування позову зазначено, що 03 лютого 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] було укладено в електронній формі договір про відкриття кредитної лінії № 1150-1426. Відповідно до умов Кредитного договору позивач взяв на себе зобов`язання надати відповідачу кредит для задоволення особистих потреб на суму 24 000,00 грн., зі строком кредитування 300 днів, базовий період - 14 днів, знижена % ставка - 1,20% в день, стандартна % ставка - 1,50% в день, комісія за видачу кредиту - 15% від суми кредиту. Позивач виконав взяті на себе зобов`язання, однак відповідач взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів належним чином не виконував, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка відповідачем у добровільному порядку не погашена. Станом на 13 червня 2024 року загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором становить 131 160,00 грн., яка складається з: прострочена заборгованість по комісії за вдачу кредиту - 168,00 грн., прострочена заборгованість за кредитом - 24 000,00 грн., прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 106 992,00 грн. Разом з тим, позивачем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника Програми лояльності для споживачів фінансових послуг, а саме часткового списання заборгованості за нарахованими процентами та комісією у розмірі 14 592,00 грн. Враховуючи наведене, позивач просить стягнути неповну суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 116 568,00 грн., яка складається з: прострочена заборгованість за кредитом - 24 000,00 грн., прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 92 568,00 грн. Тому, Товариство з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» вирішило звернутися до суду для стягнення з відповідача вказаної вище суми заборгованості. Ухвалою суду від 14 серпня 2024 року у справі відкрито спрощене позовне провадження, без повідомлення (виклику) сторін. 28 серпня 2024 року від представника відповідача - [PERSON] до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі з огляду на наступне. При оформлені кредитної лінії відповідачу не було повідомлено про умови кредитування. Кредитна лінія оформлена строком на 14 днів. Будь-які інші умови та примірник кредитного договору відповідачу не було надано після отримання кредитної лінії. Нарахування передбачених договором відсотків за користування кредитом після закінчення строку кредитування є неможливим. Дата початку заявленого строку/дата видачі кредиту 03 лютого 2023 року, останній календарний день базового строку/дата першої сплати процентів за користування кредитом (дострокове повернення в кінці заявленого строку) 16 лютого 2023 року, сума кредиту 24 000,00 грн., нараховані проценти за користування кредитом у заявлений строк - 9 552.00 грн., Разом до сплати 33 552,00 грн. [PERSON] надано кредит загальною сумою у розмірі 24 000 грн. У той же заявлений ним строк користування кредитом складає 14 календарних днів з дня надання кредиту. При цьому, відсотки за користування кредитом ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» нараховано, виходячи зі строку кредитування 300 днів. Зазначення у договорі двох строків кредитування призводить до неправильного, а то й різного тлумачення та розуміння його сторонами договору, зокрема, позичальником. [PERSON] , отримуючи кредит 03 лютого 2023 року, вважав, що повинен був повернути його 16 лютого 2023 року та заявляв саме про цей строк. Однак, позивач, нараховуючи заборгованість за процентами, виходив з іншого строку кредитування. Вважає, що починаючи з 17 лютого 2023 року у кредитодавця відсутнє право нараховувати проценти за кредитним договором. Зазначила також, що підстави для задоволення позову відсутні з огляду на недоведеність позивачем факту надання відповідачу кредиту в сумі, зазначеній у позовній заяві. З огляду на наявні в матеріалах справи докази неможливо ідентифікувати належність електронного платіжного засобу відповідачу, оскільки повної інформації щодо номеру банківської картки або ж номеру банківського рахунку відповідача матеріали справи не містять. Нарахований позивачем розмір відсотків є несправедливим. Визначаючи предмет договору відкриття кредитної лінії N 1150-1426 від 03.02.2023 року, пунктом 2.3 сторони обумовили сукупну вартість кредиту лише в розмірі 33 552,00 грн., яка включає 24 000,00 грн. суми кредиту та 9 552,00 грн. процентів за користування кредитними коштами. Термін повернення кредитних коштів (заявлений строк користування кредитом) складав до 16 лютого 2023 року. У зв`язку з викладеним просила відмовити позивачу у задоволенні позовної заяви в повному обсязі. Розглянувши клопотання представника відповідача - [PERSON] про проведення судового засідання, яке призначено на 01 жовтня 2024 року о 08.50 год., в режимі відеоконференції, яке надійшло до суду 30 вересня 2024 року, суд ухвалив відмовити у задоволенні вказаного клопотання, оскільки, як вже було зазначено вище, вказана справа розглядається судом в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з чим відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України виклик сторін в судове засідання не здійснювався. Виклик сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України у порядку спрощеного провадження не здійснювався, справа розглядалася за наявними у справі матеріалами. Суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. За приписами ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що 03 лютого 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] було укладено в електронній формі договір про відкриття кредитної лінії № 1150-1426, згідно з яким кредитодавець відкриває для позичальника не відновлювану кредитну лінію шляхом надання позичальнику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом. Кредит надається для особистих потреб позичальника на наступних умовах: розмір кредитного ліміту, тобто загальний розмір кредиту становить 24 000,00 грн.; дата надання/видачі кредиту 03 лютого 2023 року; плата за видачу кредиту передбачена у формі процентів за користування кредитом та комісії за видачу кредиту; тип процентної ставки - фіксована; базовий період складає 14 календарних днів; нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на суму виданого кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дня видачі кредиту до дати фактичного повернення всієї суми кредиту, стандартна процента ставка становить 1,50% за кожен день користування кредитом; комісія за видачу кредиту становить 15,00% від суми виданого кредиту; строк кредитування, тобто строк на який надається кредит позичальнику - 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику, дата повернення (виплати) кредиту 30 листопада 2023 року (а.с. 11-16). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України - «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону є оригіналом такого документа. Згідно ч. 3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. У відзиві на позовну заяву стороною відповідача фактично не заперечувався факт укладення [PERSON] 03 лютого 2023 року в електронній формі договору про відкриття кредитної лінії № 1150-1426. Щодо наведених у відзиві тверджень сторони відповідача про те, що після отримання кредитної лінії відповідачу не було надано примірник кредитного договору, то суд такі твердження сторони відповідача оцінює критично та вважає за необхідне звернути увагу, що згідно з пунктом 3.12 договору про відкриття кредитної лінії № 1150-1426 від 03 лютого 2023 року сторони узгодили, що кредитодавець надсилає (повторно надсилає) позичальнику підписаний договір у особистий кабінет позичальника та на його електронну адресу [INFO] При цьому, зі змісту умов вищевказаного кредитного договору вбачається, що без реєстрації особистого кабінету на веб-сайті кредитодавця (позивача) відповідач не міг би укласти в електронній формі з позивачем кредитний договір, а отже, оскільки відповідач факт укладення з позивачем кредитного договору не заперечував, то суд вважає встановленим, що відповідач через веб-сайт позивача зареєстрував особистий кабінет та, відповідно, отримав в особистий кабінет примірник кредитного договору. Також, відповідачем у відзиві на позовну заяву не зазначено будь-яких заперечень про те, що електронна адреса [INFO] належить саме йому. Суд також не приймає до уваги, як безпідставні, наведені у відзиві на позовну заяву посилання сторони відповідача, на те, що позивачем не було повідомлено відповідача про умови кредитування, оскільки підписаний між позивачем та відповідачем договір про відкриття кредитної лінії № 1150-1426 від 03 лютого 2023 року містить інформацію про умови кредитування в ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС». На підтвердження отримання відповідачем від позивача обумовленої кредитним договором суми грошових коштів позивач надав довідку про перерахування суми кредиту № 1150-1426 від 03.02.2023 року, з якої вбачається, що видача коштів за кредитним договором у розмірі 24 000,00 грн. здійснювалася за допомогою системи LiqPay, на платіжну картку, платіж № 2208639081 (а.с. 28), а також лист від Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» від 18 червня 2024 року, яким Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» підтвердив перерахування коштів від ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» через систему платежів LiqPay, в тому числі платежу № 2208639081 від 03.02.2023 року на суму 24 000,00 грн. (а.с. 33-39). В свою чергу, відповідач у відзиві на позовну заяву хоча і зазначав, що позивачем не доведений факт перерахування позивачу кредиту у розмірі 24 000,00 грн., однак фактично у цьому ж відзиві сам підтверджував факт отримання ним грошових коштів у кредит, зазначаючи, що отримуючи 03 лютого 2023 року кредит вважав, що повинен був повернути його 16 лютого 2023 року. Крім того, відповідач не надав суду жодних доказів у розумінні ст.ст. 76-80 ЦПК України на підтвердження того, що платіжна картка, на яку 03 лютого 2023 року були перераховані грошові кошти в сумі 24 000,00 грн. (платіж № 2208639081), належить не відповідачу, а іншій особі. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, враховуючи ненадання відповідачем жодних доказів в обгрунтування своїх заперечень проти позову, оскільки згідно з положеннями частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справу на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, суд вважає встановленим, що 03 лютого 2023 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та [PERSON] дійсно укладено кредитний договір № 1150-1426, згідно з яким відповідач отримав від позивача обумовлену кредитним договором суму грошових коштів у розмірі 24 000,00 грн. Кредитодавець свої зобов`язання виконав повністю та надав позичальнику обумовлену договором суму кредитних коштів на умовах, передбачених договором. Відповідач скористався наданим кредитом, проте зобов`язання належним чином за вищезазначеним Договором не виконав, в результаті чого виникла прострочена заборгованість. Між відповідачем та позивачем склалися кредитні правовідносини, у яких праву кредитодавця вимагати повернення наданих у кредит грошових коштів, кореспондує обов`язок позичальника повернути отримані у кредит кошти на умовах обумовлених укладеною між ними угодою. Згідно з розрахунком заборгованості (довідка про укладений договір), заборгованість відповідача за кредитним договором № 1150-1426 від 03 лютого 2023 року станом на 13 червня 2024 року становить 131 160,00 грн., з яких: основний борг - 24 000,00 грн., нараховані відсотки - 106 992,00 грн., нарахована комісія - 3 600,00 грн., сплачено позичальником 3 432,00 грн. (а.с. 29-32). З розрахунком заборгованості за процентами представник відповідача у відзиві на позовну заяву не погоджувалась та зазначала, що позивачем проценти нараховані після закінчення строку кредитування, що суперечить вимогам законодавства, а також у кредитному договорі передбачено два строки кредитування. Однак, такі твердження відповідача суд до уваги не бере та відхиляє, оскільки вони повністю спростовуються умовами самого кредитного договору № 1150-1426 від 03 лютого 2023 року, у пункті 4.9 якого чітко зазначено, що строк кредитування, тобто строк, на який надається кредит позичальнику, становить 300 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику, дата повернення (виплати) кредиту 30 листопада 2023 року. Щодо строку 14 календарних днів, на який відповідач посилається, як на строк кредитування, то суд вважає за необхідне зазначити, що даний строк у кредитному договорі обумовлений не як строк кредитування, а лише як базовий період сплати відсотків, тобто проміжки часу впродовж строку дії договору, в останні дні яких у позичальника настає обов`язок сплати відсотків за користування кредитом та комісії за видачу кредиту. На підтвердження того, що строк кредитування у вищевказаному кредитному договорі становить вочевидь не 14 календарних днів свідчить і пункт 2.3 кредитного договору, в якому зазначено, що для мінімізації загальних витрат позичальника за кредитом кредитодавець рекомендує позичальнику здійснити повне погашення кредиту протягом перших 70 днів з дати отримання кредиту згідно рекомендованого графіку. Крім того, у пунктах 4.10, 4.11 Кредитного договору зазначено, що реальна річна процентна ставка на дату укладення цього договору становить 10 445,00%, а орієнтовна загальна вартість кредиту складає 114 000,00 грн. З наданого позивачем розрахунку заборгованості (довідки про укладений договір) вбачається, що проценти нараховувались відповідачу по 29 листопада 2023 року включно, тобто в межах строку кредитування, що відповідає вимогам законодавство. При цьому, після вказаної дати нарахування процентів не здійснювалось. Також, у відзиві на позовну заяву представник відповідача посилалася на те, що нарахований позивачем відповідачу розмір процентів є несправедливим. Але, з цього приводу суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. У частині 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» закріплено, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Однак, відповідач не надав суду жодних доказів, які б підтверджували, що відповідач звертався до суду з позовною заявою про зміну або визнання недійсними умов договору про відкриття кредитної лінії № 1150-1426 від 03 лютого 2023 року в частині розміру процентної ставки. Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України). Згідно з ч. 1 ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Суд зазначає, що кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які вона посилається в обгрунтування своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що кредитний договір № 1150-1426 від 03 лютого 2023 року укладений у спосіб визначений чинним законодавством України, з дотриманням вимог щодо його укладення та порядку надання і повноти інформації, які не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до ст. 526 ЦК України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином судом встановлено, що відповідачем було порушено право позивача на повернення йому грошових коштів, наданих позичальнику у кредит. У зв`язку з тим, що позивач застосував до позичальника Програму лояльності для споживачів фінансових послуг та частково списав заборгованість за нарахованими відсотками та комісією, розмір заборгованості, який позивач просить стягнути з відповідача на теперішній час становить 116 568,00 грн., з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 24 000,00 грн., прострочена заборгованість за нарахованими процентами - 92 568,00 грн. Встановивши дані обставини, враховуючи, що між сторонами по справі виникли кредитні правовідносини, відповідачем грошові кошти отримано, але в порядку та на умовах договору не повернуто, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Оцінюючи у сукупності усі інші аргументи сторін, наведені ними в обґрунтування своїх вимог або заперечень, суд до уваги їх не бере, оскільки вони не відносяться до предмета спору та є явно необґрунтованими. Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивача повинно бути стягнуто судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. (у зв`язку зі зверненням позивача до суду через електронний суд - 0,8 ставки судового збору). На підставі ст.ст. 526, 634, 1049, 1054 Цивільного кодексу України та

Outcome: approved