Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-01 00:00:00

09.07.2024 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з даним позовом до відповідача [PERSON] , в якому просила розірвати шлюб з відповідачем, після розірвання шлюбу залишити прізвище без змін, визначити місце проживання неповнолітніх дітей з нею та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки щомісячного заробітку ( доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму встановленого законом для дитини відповідного віку і до повноліття дітей. В обґрунтування позову зазначає, що їх шлюб, укладений повторно, остаточно припинив існування та сім`я розпалася. Через неправомірну поведінку відповідача, який став часто вживали алкоголь та вчиняти сварки та скандали, їхні сімейно-шлюбні стосунки ускладнилися. Збереження такого шлюбу суперечить її інтересам та інтересам дітей. Неповнолітні діти проживають з нею та перебувають лише на її утриманні. Їй самостійно тяжко утримувати дітей та забезпечувати їх усім необхідним. У зв`язку з підвищенням цін їхнє матеріальне становище погіршилося. Натомість відповідач може матеріально допомагати своїм дітям, оскільки є військовослужбовцем ЗСУ, інших утриманців немає. Так як добровільної згоди щодо надання матеріального утримання на дітей відповідач не надав, змушена звернутися до суду з позовною вимогою про стягнення з нього аліментів. 12.07.2024 року відкрито провадження у справі, справу постановлено розглядати у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. 19.07.2024 року підготовче провадження у справі закрито, призначено судовий розгляд справи по суті. Сторони в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Від позивача надійшла заява, в якій вона просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує, які просить задовольнити у повному обсязі. Крім цього просить суд не розглядати позовну вимогу щодо визначення місця проживання дітей, оскільки на даний час відсутній спір з відповідачем з даного питання. Відповідач до\~ суду \~повторно не\~з`явився, про час \~та місце \~судового розгляду\~повідомлений вчасно, причини неявки\~суду невідомі,\~відзиву на\~позов не\~надходило.\~ 02.10.2024 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України,\~ фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та наявні у справі докази, з`ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступного. Встановлено, що сторони у справі, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , повторно перебувають у зареєстрованому шлюбі з 20.05.2023 року, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис №949/а.с.9/. Згідно до копій свідоцтв про народження сторони у справі є батьками неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] /а.с.11/. Згідно з ст.ст.\~21,\~24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до\~ст.110 Сімейного кодексу України\~позов про розірвання шлюбу може бути пред"явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що мають істотне значення. Таким чином, з урахуванням обставин, викладених в позовній заяві, перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сім`ї,\~ поступово втратили\~ зв`язки між собою, а, отже сім`я припинила своє існування. За таких обставин, суд приходить до висновку, що сім`я розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам позивача, що має суттєве значення для неї, тому є підстави для розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2\~ст. 115 Сімейного кодексу України\~документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Прізвище позивачу після розірвання шлюбу суд залишає без змін. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів, то суд дійшов наступного. Судом встановлено, що неповнолітні діти сторін [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають з позивачкою [PERSON] за адресою : [ADDRESS] . Отже, позивач посилається у позові на те, що неповнолітні діти потребує належного та достатнього матеріального утримання в рівних частинах як від матері так і від батька, однак утримується лише нею, оскільки батько дітей самоусунувся від їх утримання. Відповідач є військовослужбовцем ЗСУ/а.с.12/. Вказані обставини відповідачем не оспорено та не спростовано. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення закріплене в українському законодавстві. Зміст глави 15 СК України вказує на обов`язок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. \~За змістом\~ст. 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. \~За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3\~ст. 181 СК України). \~В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до\~ст. 12, 81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов"язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Жодних документів, які б підтверджували непрацездатність відповідача, суду надано не було. Отже будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги своїм дітям судом не встановлено. Інших утриманців відповідача судом не встановлено. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить достатнє її утримання. Отже, як встановлено судом з матеріалів справи, діти перебувають на утриманні матері, а відповідач взмозі сплачувати аліменти на утримання своїх дітей, зокрема, є фізично здоровою, працездатною особою, проходить військову службу, де отримує заробіток, та не приймає участі в утриманні своїх дітей, на спростування чого останнім не було подано заперечень ( відзиву на позову). Тому суд, враховуючи також, розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, передбачений Закон України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», доходить висновку, \~що відповідач \~спроможний сплачувати\~ аліменти в\~ розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що буде\~відповідати \~як інтересам дітей, так і матеріальному становищу та стану здоров`я платника аліментів. Саме такий розмір буде справедливим та відповідати рівності обов`язку батьків утримувати своїх дітей, зможе в повній мірі забезпечити належні умови їх утримання та проживання. \~ \~ \~ \~Разом з цим, суд враховує ту обставину, що діти проживають з матір`ю, а тому весь тягар по їх щоденному утриманні та забезпеченні лежить саме на позивачу. Відповідно до положень ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Відповідно до ч.1 ст. 79, ч.1 ст. 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання (пред`явлення) позовної заяви. Також суд, вирішуючи клопотання позивача про нерозгляд позовної вимоги щодо визначення місця проживання дітей, розцінює таке клопотання як заяву про залишення без розгляду, подану на підставі п.5 ч.1 ст. 257 ЦПК України. За таких обставин, суд залишає без розгляду позовну вимогу про визначення місця проживання дітей. Особа, позов якої залишено без розгляду, після\~ усунення умов, що були підставою для залишення\~ заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно. Судові витрати суд розподіляє на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України та стягує з відповідача на користь позивача розмір судового збору, який було сплачено останнім при подачі позову до суду в сумі 1211,20 грн, а також в дохід держави судовий збір в сумі 1211,20 грн, оскільки за позовну вимогу про стягнення аліментів позивач при подачі позовної заяви звільнений від сплати судового збору.

Outcome: approved