Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-06 00:00:00

Позивач [PERSON] , в інтересах якого діє представник адвокат Скочиляс Ірина Мирославівна, звернувся до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача: страхове відшкодування у розмірі 98438 грн. 44 коп. витрат на лікування, 4921 грн. 92 коп. моральної шкоди; пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 2707 грн. 19 коп., три відсотки річних у розмірі 424 грн. 77 коп., інфляційні втрати у розмірі 1343 грн. 68 коп.; витрати на професійну правничу допомогу розмірі 7500 грн. 00 коп. В обґрунтування позову зазначено, що 09 березня 2021 року близько 21 год. 30 хв., водій [PERSON] , керуючи автомобілем «Mercedes-Benz C270 CDI», д.н.з. [NUMBER] , рухаючись по проїзній частині вул. Драйзера, зі сторони вул. Закревського в напрямку вул. Бальзака у м. Києві, навпроти будинку № 9 по вул. Драйзера здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований до КМКЛШМД для надання медичної допомоги. За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди 09 березня 2021 року було внесено відомості до ЄРДР за № 12021100000000174 та розпочато досудове розслідування за ознакам кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Позивач вказує, що цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] , на момент дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована у ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» згідно полісу № 200671248. 30 вересня 2021 року на адресу ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» направлено заяву про виплату страхового відшкодування в інтересах потерпілого [PERSON] . Загальна сума вимоги страхового відшкодування становила 103360,36 грн, з яких 921,92 грн. моральної шкоди та 98438,44 грн. відшкодування витрат на лікування. 11 жовтня 2021 року на адресу ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» направлено заяву про долучення документів, а саме копії рахунку № [NUMBER] та витягу з ЄДРПОУ. Листом від 21 жовтня 2021 року ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» повідомило про відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування через відсутність рішення по кримінальній справі за фактом вказаної ДТП. Позивач з таким рішенням страховика про відмову у виплаті страхового відшкодування не погоджується, вважає безпідставним, оскільки внаслідок ДТП тілесні ушкодження отримала третя особа - пішохід, а цивільно-правова відповідальність водія забезпеченого ТЗ - автомобіля «Mercedes-Benz C270 CDI», д.н.з. [NUMBER] , в силу вимог ст.ст. 1166, 1187 ЦК України, настає незалежно від вини. Позивач зазначає, що 30 листопада 2021 року на адресу відповідача направлено заяву з долученням документів щодо лікарських засобів, шо призначені позивачу та інформацію з ГУНП у Київській області. 01 грудня 2021 року отримавши інформацію із ГУНП у м. Києві про закриття кримінального провадження, на адресу відповідача направлено копію постанови слідчого СУ ГУНП у м. Києві - Даданенко О.С. про закриття кримінального провадження № 12021100000000174 від 30 вересня 2021 року. Листом від 18 січня 2022 року ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» повідомило про прийняте рішення щодо виплати страхового відшкодування позивачу, проте з урахуванням вини пішохода лише у розмірі 38376,75 грн. У відповіді на адвокатський запит від 31 січня 2022 року ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» за результатами розгляду справи повідомило, що рішення, зазначене у листі від 18 січня 2022 року є лише попереднім, а строк розгляду справи з моменту долучення постанови про закриття кримінального провадження ще не настав, тож остаточне рішення ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» не приймало. Позивач звертає увагу, що з моменту отримання страховою компанією заяви про виплату страхового відшкодування минуло більше 90 днів, а потерпілий так і не отримав належного страхового відшкодування. При цьому, фактично прийнявши рішення про виплату страхового відшкодування, про яке було повідомлено листом від 18 січня 2022 року та 31 січня 2022 року, відповідач за переконанням позивача, умисно затягує проведення виплати. Щодо поділу відповідальності на пішохода, позивач зауважує, що постановою про закриття кримінального провадження від 30 вересня 2021 року встановлено технічну неможливість водія [PERSON] уникнути ДТП. Причиною настання ДТП є виявлення перешкоди для руху водієм на відстані, меншій необхідної для зупинки або безпечного об`їзду перешкоди керованого ним ТЗ в умовах місця пригоди, однак інформація щодо наявності умислу потерпілого чи непереборної сили у настанні ДТП в постанові про закриття кримінального провадження відсутня. Позивач вважає, що відповідальність за шкоду заподіяну джерелом підвищеної небезпеки у даній ДТП покладається на водія ТЗ за участю якого відбулася ДТП, а у даному випадку на страховика забезпеченого ТЗ - ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» в повному обсязі. 24 лютого 2022 року ухвалою Ірпінського міського суду Київської області було відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 24.06.2022 року від відповідача ТДВ «СГ\~«ОБЕРІГ» до суду надійшов відзив на позову заяву, в якому відповідач підтверджує той факт, що 09.03.2021 року в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю ТЗ «Mercedes-Benz», н.з. [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] та пішохода [PERSON] , внаслідок якої останній отримав тілесні ушкодження. Цивільно-правова відповідальність водія ТЗ «Mercedes-Benz», н.з. [NUMBER] , на момент ДТП була забезпечена ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» за полісом ОСЦПВ. Проте, постановою НПУ СУ ГУНП у м. Києві від 30.09.2021 року, кримінальне провадження щодо водія ТЗ «Mercedes-Benz», н.з. [NUMBER] , [PERSON] , було закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. Натомість, вищевказаною постановою було встановлено, що ДТП сталася в результаті порушення ПДР зі сторони пішохода [PERSON] . Таким чином ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» не має правових підстав для виплати страхового відшкодування, оскільки обов`язок страховика щодо відшкодування шкоди, завданої страхувальником виникає лише за наявності вини заподіювача шкоди, яка в даному випадку не доведена. Окрім того, на момент ДТП водій [PERSON] не є особою, відповідальність якої була застрахована згідно полісу ЕР-200671248, а ТЗ «Mercedes-Benz», н.з. [NUMBER] , не може вважатися забезпеченим, оскільки був ввезений з-за кордону іншою особою. У зв`язку з наведеними обставинами, просить відмовити в задоволенні позовних вимог. 01.07.2022 року від відповідача ТДВ «СГ\~«ОБЕРІГ» до суду надійшло клопотання про витребування доказів. 11.07.2022 року від представника позивача, адвоката Скочиляс І.М. до суду надійшла відповідь на відзив, у якій зазначено, що аргументи відповідача є необґрунтованими та такими, що не можуть братися судом до ваги при вирішенні даної справи. Сторона позивача не погоджується з твердженнями відповідача щодо порушень ПДР України зі сторони пішохода [PERSON] та експлуатації відповідного ТЗ на момент вчинення ДТП саме особою, відповідальність якої не була забезпечена, оскільки законодавством не встановлено, що страхуванню підлягає кримінальна відповідальність особи, що керує чи володіє транспортним засобом, яка спричинила шкоду, а передбачено, що страховик відшкодовує майнову шкоду, завдану внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Представник зауважує, що рішення про поділ страхового відшкодування законавством не передбачено, а також вказує, що у постанові про закриття кримінального провадження від 30 вересня 2021 року відсутня будь-яка інформація щодо наявності умислу потерпілого чи непереборної сили у настанні дорожньо-транспортної пригоди. Законодавством чітко передбачено відшкодування шкоди потерпілому в незалежності від його вини, а сам пішохід не може нести цивільно-правову відповідальність, як джерело підвищеної небезпеки не будучи таким. Також, звертає увагу на той факт, що зазначена дорожньо-транспортна пригода була визнана відповідачем ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» страховим випадком. У зв`язку з наведеним, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі. 11.07.2022 року від представника позивача, адвоката Скочиляс І.М. до суду також надійшло заперечення на клопотання відповідача про витребування доказів. 15.07.2022 року від відповідача ТДВ «СГ\~«ОБЕРІГ» до суду надійшли заперечення щодо відповіді на відзив, у яких відповідач не погоджується з доводами позивача та зазначає, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, шо дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та вина зазначеної особи. Звертає увагу, що постановою СУ ГУНП у м. Києві про закриття кримінального провадження від 30.09.2021 року, на підставі висновку автотоварознавчої експертизи Київського НДЕКЦ МВС України № СЕ-19/111-21/39380-ІТ від 25.08.2021 р., встановлено, що водій транспортного засобу «MERCEDES-BENZ», н.з. [NUMBER] (vin-code [NUMBER] ) [PERSON] не мав технічної можливості запобігти наїзду па пішохода [PERSON] та те, що в його діях не вбачається будь-яких невідповідностей з вимогами Правил дорожнього руху, які б з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної пригоди. При цьому, аналізуючи ДТП та висновки автотоварознавчої експертизи Київського НДЕКЦ МВС України № СЕ-19/111-21/39380-ІТ від 25.08.2021 р., слідство прийшло до висновку, що дана ДТП сталася в результаті порушення вимог Правил дорожнього руху України зі сторони пішохода [PERSON] . Відтак, враховуючи відсутність вини водія [PERSON] у скоєнні ДТП та наявності у діях пішохода [PERSON] порушення ПДР, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням ДТП, позивач вважає, що правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні. 15.07.2022 року від відповідача ТДВ «СГ\~«ОБЕРІГ» до суду також надійшли письмові пояснення щодо заперечення на клопотання про витребування доказів. 26.07.2022 року від представника позивача, адвоката Скочиляс І.М. до суду надійшли письмові пояснення по справі, в який представник позивача просить відмовити у задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів. 25.08.2022 року від представника позивача, адвоката Скочиляс І.М. до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог, яку представник обґрунтовує збільшенням кількості днів прострочення виплати, у зв`язку з чим просить стягнути з відповідача на користь позивача: страхове відшкодування у розмірі 98438 грн. 44 коп. витрат на лікування, 4921 грн. 92 коп. моральної шкоди; пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 22104 грн. 96 коп., три відсотки річних у розмірі 2123 грн. 84 коп., інфляційні втрати у розмірі 18845 грн. 68 коп.; витрати на професійну правничу допомогу розмірі 7500 грн. 00 коп. 01.09.2022 року від відповідача ТДВ «СГ\~«ОБЕРІГ» до суду надійшли заперечення щодо заяви про збільшення позовних вимог. 04.11.2022 року від представника позивача, адвоката Скочиляс І.М. до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог, яку представник обґрунтовує збільшенням кількості днів прострочення виплати, у зв`язку з чим просить стягнути з відповідача на користь позивача: страхове відшкодування у розмірі 98438 грн. 44 коп. витрат на лікування, 4921 грн. 92 коп. моральної шкоди; пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 32016 грн. 23 коп., три відсотки річних у розмірі 2718 грн. 52 коп., інфляційні втрати у розмірі 22536 грн. 83 коп.; витрати на професійну правничу допомогу розмірі 7500 грн. 00 коп. 23.12.2022 року від представника позивача, адвоката Скочиляс І.М. до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог, яку представник обґрунтовує збільшенням кількості днів прострочення виплати, у зв`язку з чим просить стягнути з відповідача на користь позивача: страхове відшкодування у розмірі 98438 грн. 44 коп. витрат на лікування, 4921 грн. 60 коп. моральної шкоди; пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 40511 грн. 60 коп., три відсотки річних у розмірі 3228 грн. 24 коп., інфляційні втрати у розмірі 26587 грн. 57 коп.; витрати на професійну правничу допомогу розмірі 7500 грн. 00 коп. 08.03.2023 року від представника позивача, адвоката Скочиляс І.М. до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог, яку представник обґрунтовує збільшенням кількості днів прострочення виплати, у зв`язку з чим просить стягнути з відповідача на користь позивача: страхове відшкодування у розмірі 98438 грн. 44 коп. витрат на лікування, 4921 грн. 60 коп. моральної шкоди; пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 49290 грн. 15 коп., три відсотки річних у розмірі 3754 грн. 95 коп., інфляційні втрати у розмірі 28544 грн. 07 коп.; витрати на професійну правничу допомогу розмірі 7500 грн. 00 коп. 17.03.2023 року від відповідача ТДВ «СГ\~«ОБЕРІГ» до суду надійшли заперечення щодо заяви про збільшення позовних вимог. Розпорядженням керівника апарату від 06.04.2023 року № 16 щодо призначення повторного автоматичного розподілу справ у зв`язку зі звільненням у відставку судді Ірпінського міського суду Київської області [PERSON] , здійснено повторний автоматизований розподіл вищевказаної цивільної справи між суддями, відповідно до якого дану справу було передано для розгляду судді Горбачовій Ю.В. 02 травня 2023 року ухвалою Ірпінського міського суду Київської області цивільну справу № 367/1271/22 за позовом [PERSON] , в інтересах якого діє представник адвокат Скочиляс Ірина Мирославівна, до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування - було прийнято до свого провадження, призначено по справі підготовче засідання. 09.06.2023 року від відповідача ТДВ «СГ\~«ОБЕРІГ» до суду надійшло клопотання про витребування доказів. 16.06.2023 року від представника позивача, адвоката Скочиляс І.М. до суду надійшло заперечення на клопотання відповідача про витребування доказів. У підготовчому засіданні 19.06.2024 року представник позивача подані заяви про збільшення позовних вимог підтримала та просила задовольнити. Щодо клопотань відповідача про витребування доказів - заперечувала, просила надати час для з`ясування розбіжностей щодо відомостей, які надавалися лікарнею про обсяги медичних препаратів на лікування позивача. Представник ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» щодо заяв позивача про збільшення позовних вимог заперечував, клопотання про витребування доказів підтримав та просив задовольнити. Заслухавши думку учасників, а також дослідивши матеріали справи, суд ухвалив прийняти заяви позивача про збільшення позовних вимог та відмовив у задоволенні клопотань відповідача про витребування доказів. Також було оголошено перерву у підготовчому засіданні за клопотанням представника позивача для надання можливості з`ясувати причини розбіжностей у наданих медичним закладом відомостях про обсяги медичних препаратів та засобів, витрачених на лікування позивача. 18.07.2023 року від представника позивача, адвоката Скочиляс І.М. до суду надійшло клопотання про долучення доказів до матеріалів справи, у якому представник позивача просить долучити до матеріалів справи копію відповіді на адвокатський запит КНП «КМКЛШМД» щодо придбаних позивачем медикаментів та предметів догляду. 13.08.2023 року від представника позивача, адвоката Скочиляс І.М. до суду надійшла заява про збільшення позовних вимог, яку представник обґрунтовує збільшенням кількості днів прострочення виплати, у зв`язку з чим просить стягнути з відповідача на користь позивача: страхове відшкодування у розмірі 98438 грн. 44 коп. витрат на лікування, 4921 грн. 60 коп. моральної шкоди; пеню з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ у розмірі 62 741 грн. 15 коп., три відсотки річних у розмірі 4562 грн. 01 коп., інфляційні втрати у розмірі 31729 грн. 46 коп.; витрати на професійну правничу допомогу розмірі 7500 грн. 00 коп. 21.09.2023 року від відповідача ТДВ «СГ\~«ОБЕРІГ» до суду надійшли заперечення щодо заяви про збільшення позовних вимог. 22.09.2023 року від представника позивача, адвоката Скочиляс І.М. до суду надійшли пояснення на заперечення відповідача щодо заяви про збільшення позовних вимог, у яких представник позивача вважає надані заперечення необґрунтованими, у зв`язку з чим просить суд задовольнити позовні вимоги з урахуванням поданої заяви про збільшення позовних вимог від 19.09.2023 року. 27.09.2023 року від відповідача ТДВ «СГ\~«ОБЕРІГ» до суду надійшли додаткові пояснення, в яких відповідач вважає позовні вимоги неправомірними, а нарахування штрафних санкцій за невиплату страхового відшкодування безпідставним та необґрунтованим. 28 вересня 2023 року ухвалою Ірпінського міського суду Київської області було закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні 07.10.2024 року представник позивача позовні вимоги підтримала та просила задовольнити з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог. Доводи відповідача щодо відсутності правових підстав для виплати страхового відшкодування вважала необґрунтованими. Представник відповідача зауважив, що ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» лише частково визнає позовні вимоги в частині виплати страхового відшкодування з урахуванням вини самого позивача у скоєнні ДТП. Щодо нарахування штрафних санкцій та пені - заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ч. 2 ст. 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ч. 5 та 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що 09 березня 2021 року близько 21 год. 30 хв., відбулася дорожньо-транспортна пригода, за участю водія [PERSON] , який керуючи автомобілем «Mercedes-Benz C270 CDI», д.н.з. [NUMBER] , рухаючись по проїзній частині вул. Драйзера, зі сторони вул. Закревського в напрямку вул. Бальзака у м. Києві, навпроти будинку № 9 по вул. Драйзера здійснив наїзд на пішохода [PERSON] , тобто позивача, внаслідок чого останній (позивач) отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований до КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» для надання медичної допомоги. На момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Mercedes-Benz C270 CDI», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована за полісом ОСЦПВ № ЕР-200671248 у Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг», що підтверджується копією витягу з бази МТСБУ, копією полісу ОСЦПВ № ЕР-200671248 та не заперечується сторонами. За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди 10 березня 2021 року було внесено відомості до ЄРДР за № 12021100000000174 та розпочато досудове розслідування за ознакам кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, що підтверджується копією витягу з ЄРДР. 30 вересня 2021 року старшим слідчим СУГУ Національної поліції у м. Києві Даданенком О.С. було винесено постанову про закриття кримінального правопорушення, внесеного до ЄРДР за № 12021100000000174 від 10.03.2021, у зв`язку з відсутністю в діянні [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. 30 вересня 2021 року на адресу ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» в інтересах потерпілого [PERSON] було направлено заяву про виплату страхового відшкодування у загальному розмірі 103360 грн. 36 коп., з яких: 98438 грн. 44 коп. витрат на лікування та 4921 грн. 92 коп. моральної шкоди, до якої було долучено, серед іншого, копію виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 4965 щодо [PERSON] , фіскальні чеки та квитанції про оплату лікування [PERSON] на суму 98438 грн. 44 коп., що підтверджується копіями зазначених документів. 11 жовтня 2021 року на адресу ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» в інтересах потерпілого [PERSON] було направлено заяву про долучення документів, а саме рахунку № 52303/02 від 23.03.2021 року на оплату медичних товарів та засобів, що підтверджується копіями зазначених документів. За результатами розгляду вказаної заяви, ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» листом від 21 жовтня 2021 року повідомило про відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування, що підтверджується копією листа. Зі змісту зазначеного листа вбачається, що вказана ДТП має ознаки страхового випадку та зареєстрована ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» у справі за № 27268. Поряд з цим, ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» зазначає, що не володіє інформацією про набрання законної сили рішенням суду, яким було встановлено вину водія, відповідальність якого застрахована у ТДВ «СГ «ОБЕРІГ». 30 листопада 2021 року та 01 грудня 2021 року на адресу ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» в інтересах потерпілого [PERSON] було направлено заяву з долученням документів щодо лікарських засобів, шо призначені позивачу, відповідь з ГУНП у Київській області про закриття кримінального провадження, а також копію постанови слідчого СУГУ НП у м. Києві - Даданенко О.С. про закриття кримінального провадження № 12021100000000174 від 30 вересня 2021 року, що підтверджується копіями зазначених документів. За результатами отриманих заяв, листом від 18 січня 2022 року ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» повідомило про прийняте рішення щодо виплати страхового відшкодування позивачу у розмірі 38376,75 грн., що підтверджується копією листа. В подальшому, листом від 31 січня 2022 року ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» за результатами розгляду справи повідомило, що рішення, зазначене у листі від 18 січня 2022 року є лише\~попереднім, а строк розгляду справи з моменту долучення постанови про закриття кримінального провадження ще не настав, тож остаточне рішення ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» не приймало, що підтверджується копією листа. Поряд з цим, на момент розгляду справи позивач не отримував жодного страхового відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 11 ЦК України визначено підстави виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Така підстава є юридичним фактом. Отже, завдання шкоди є підставою виникнення зобов`язання з відшкодування шкоди. Відповідно до частин 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. За змістом частин другої та п`ятої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (ч. 2 ст. 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК, п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України). При завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події, тобто ті, які мають зовнішній характер (п. 4, п. 5, п. 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»). Обов`язок доведення непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. Відтак, позиція сторони відповідача щодо наявності постанови про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю в діях водія забезпеченого транспортного засобу [PERSON] , а також встановлення порушення пішоходом (позивачем) [PERSON] правил дорожнього руху, як підстава для відмови у здійсненні страхового відшкодування не відповідає положенням законодавства. Суд звертає увагу на той факт, що стороною відповідача не було надано жодних доказів на підтвердження того факту, що водій забезпеченого транспортного засобу в момент ДТП перебував під дією обставин непереборної сили, чи наявності у потерпілого (позивача) умислу на отримання тілесних ушкоджень. Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок. При цьому потерпілому, як кредитору, належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд, обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1192 ЦК України підстав. Із правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення з особи, винної у настанні страхового випадку, сум виплаченого страховою компанією страхового відшкодування, викладеного в постанові від 25.12.2013 у справі № 6-112цс13 вбачається, що при розгляді цієї справи Верховний Суд України дійшов висновку: у разі настання страхового випадку за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу у потерпілої особи виникає право або вимагати відшкодування шкоди від особи, винуватої в її заподіянні, або вимагати виплати страхового відшкодування від страхової компанії, з якою нею укладено договір добровільного страхування автомобіля. Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) від 04.07.2018, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком замість завдавача шкоди. За умов, передбачених у ст. 38 вказаного Закону та ст. 1191 ЦК України, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. У постанові Верховного Суду від 21.08.2018 у справі № 227/3573/16-ц здійснено висновок, що потерпілий, в силу норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», має право на отримання страхового відшкодування і не зобов`язаний повідомляти про страховий випадок страхову компанію, яка за законом повинна здійснювати страхове відшкодування, так як цей обов`язок покладено саме на водія транспортного засобу, причетного до такої пригоди. У пункті 2 мотивувальної частини даної постанови Верховного Суду від 21.08.2018 вказано про те, що у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Так, відповідно до ст. 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01.07.2004 № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV), який регулює відносини у вказаній сфері, та відповідно до його преамбули спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Крім того, згідно з пунктом 2.1 ст. 2 Закону № 1961-IV, відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. Відповідно до ст. 3 Закону № 1961-IV, метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Статтею 6 Закону № 1961-IV визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Дорожньо-транспортна пригода, яка відбулася 09 березня 2021 року близько 21 год. 30 хв., за участю водія [PERSON] , який керував автомобілем «Mercedes-Benz C270 CDI», д.н.з. [NUMBER] , та пішохода (позивача) [PERSON] була визнана відповідачем страховим випадком. Також, як було встановлено судом та не заперечувалося сторонами справи, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Mercedes-Benz C270 CDI», д.н.з. [NUMBER] , була застрахована за полісом ОСЦПВ № ЕР-200671248 у відповідача - Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг». Страхування цивільно-правової відповідальності спрямоване саме на страхування відповідальності законних володільців джерела підвищеної небезпеки, то відповідно і страхові компанії, в межах встановленого договором страхування розміру страхової суми, зобов`язані нести відповідальність за шкоду завдану внаслідок дії забезпеченого транспортного засобу (джерела підвищеної небезпеки). У даному випадку таким відповідальним страховиком згідно із Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду заподіяну здоров`ю потерпілого є відповідач - Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг». Згідно з пунктом 22.1 ст. 22 Закону № 1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Згідно з пунктом 23.1. ст. 23 Закону № 1961-IV, шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого. Пунктом 24.1. ст. 24 Закону № 1961-IV встановлено, що у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я Згідно з пунктом 24.2. та пунктом 24.3. ст. 2у Закону № 1961-IV, мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів. Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті. Поряд з цим було встановлено, що необхідні документи на підтвердження перебування позивача в закладі охорони здоров`я, а також підтвердження понесених ним витрат на лікування, були надані відповідачу - ТДВ «СГ «ОБЕРІГ». Відповідно до пункту ст. 26-1 Закону № 1961-IV, страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Згідно з пунктом 36.2 ст. 36 Закону № 1961-IV, страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його або прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування. З матеріалів справи вбачається, що 30 вересня 2021 року на адресу ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» в інтересах потерпілого [PERSON] було направлено відповідну заяву про виплату страхового відшкодування у загальному розмірі 103360 грн. 36 коп., з яких: 98438 грн. 44 коп. витрат на лікування та 4921 грн. 92 коп. моральної шкоди. Вказана заява була отримана відповідачем, а сама подія - визнана страховим випадком. Положеннями статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 610, 611 ЦК України). Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення, невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк. Згідно із ст. 992 ЦК України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Відповідно до ст. 36.5. Закону № 1961-IV за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Згідно із статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18) дійшла висновку, що «у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань». У постанові від 10.04.2018 у справі № 910/10156/17 Велика Палата Верховного Суду вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі. Аналогічні правові висновки містяться в постановах Верховного Суду від 28.02.2018 у справі № 442/6904/15-ц (провадження № 61-5767св18), від 06.06.2018 у справі № 643/18363/15-ц (провадження № 61-5617св18), від 13.06.2018 у справі № 464/7689/15-ц (провадження № 61-11118св18), від 20.06.2018 у справі № 607/1373/16-ц (провадження № 61-9587св18), від 17.10.2018 у справі № 526/1293/14-ц (провадження № 61-20867св18, від 19.06.2019 у справі № 2-438/129 (провадження № 61-19588св18). Зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Суд, здійснивши перевірку правильності проведеного позивачем розрахунку пені, 3% річних, інфляційних втрат, встановив, що сума нарахованих пені, 3 % річних, інфляційних втрат, є арифметично правильною, боргові періоди визначені вірно, відтак позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню та стягненню з відповідача. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи той факт, що при розгляді даної заяви вирішується питання згідно позовних вимог про розмір відшкодування позивачам шкоди внаслідок настання страхового випадку, а не питання про вину особи, та враховуючи висновки Верховного Суду (постанова Верховного Суду від 11.04.2018 у справі 759/6119/16-ц), суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 19.09.2023 року, є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, суд враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Щодо вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає, що розподіл судових витрат не є позовною вимогою, має компенсаційний характер і є певною мірою відповідальністю кожної зі сторін за вчинення дій, в тому числі процесуальних, під час розгляду справи. Вирішення цього питання є обов`язком суду, яке вирішується за результатами розгляду справи в залежності від того, яке рішення приймається судом. Ст. 137 ЦПК України детально описує порядок визначення та відшкодування вказаних витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Згідно зі ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критеріїв реальності понесення адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини - заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними та неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). Таким чином, дослідивши, надані на підтвердження надання позивачу правової допомоги та її розміру, документи, враховуючи складність справи, значення справи для сторони, розгляд справи у порядку загального позовного провадження, з урахуванням вимог розумності та справедливості, суд дійшов висновку, про задоволення заявлених витрат, тому позивач має право на відшкодування витрат на професійну правову допомогу у розмірі 7500,00 грн.

Outcome: approved