Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-08 00:00:00

\~ \~ \~ \~У позовній заяві позивач [PERSON] просить ухвалити рішення, яким визначити походження народженого нею 06 березня 2024 року сина [PERSON] від батька [PERSON] та зобов`язати Любомльський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Ковельському районі Волинської області Західного міжрегіонального Міністерства юстиції зареєструвати народження сина на підставі ст.126 СК України від матері [PERSON] та батька [PERSON] як таких, що не перебували в шлюбі на момент народження дитини. \~ \~ \~ \~Заявлені вимоги позивач обґрунтувала тим, що до 29 грудня 2023 року формально перебувала у шлюбі з громадянином Вірменії відповідачем [PERSON] , з яким уже з початку 2023 року разом не проживала. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 грудня 2023 року, яке набрало законної сили 29 січня 2024 року, цей шлюб розірваний. У 2023 році зустріла іншого чоловіка [PERSON] , від якого [INFO] народила сина [PERSON] . При реєстрації дитини в органах ДРАЦСу їй роз`яснили, що батьком дитини має бути зареєстрований її колишній чоловік, оскільки дитина народжена упродовж десяти місяців після розлучення. Таку реєстрацію вважає абсурдною, так як суперечить походженню сина від фактичного батька [PERSON] . При цьому, колишній чоловік [PERSON] не бажає з`явитись до реєстраційного відділу для подання спільної заяви про визнання батьком дитини [PERSON] . \~ \~ \~ \~В судове засідання учасники справи не з`явились. \~ \~ \~ \~Представник позивача адвокат Кривошей А.М. в канцелярію суду подав заяву про підтримання позову і розгляд справи за його і позивача відсутності. Відповідач [PERSON] в канцелярію суду подав заяву про визнання позову і розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання двічі не з`явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, у тому числі шляхом розміщення судового оголошення на офіційному сайті судової влади, відзиву на позов та клопотань щодо процедури розгляду справи не подав. За таких обставин суд провів судове засідання в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. \~ \~ \~ \~Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини. \~ \~ \~ \~28 жовтня 2010 року [PERSON] та громадянин Вірменії [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Любомльського районного управління юстиції Волинської області. 01 травня 2023 року [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, у якому, поміж іншого, зазначала, що між ними втрачено взаєморозуміння, почуття любові один до одного, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 грудня 2023 року в справі № 369/6386/23 позов [PERSON] задоволено, укладений із [PERSON] шлюб розірвано. Указане рішення суду набрало законної сили 29 січня 2024 року. \~ \~ \~ \~06 березня 2024 року в КНП «Любомльське територіальне медичне об`єднання» Любомльської міської ради [PERSON] народила сина, що підтверджується медичним висновком № НМС6-9ЕНМ-АА69-4НТ6 від 06.03.2024, випискою із медичної картки [PERSON] від 11 березня 2024 року та обмінною картою. Дитину мати назвала Тамерланом. \~ \~ \~ \~Висновком судової молекулярно-генетичної експертизи від 08 липня 2024 року № СЕ-19/103-24/6605-БД, проведеної експертом Волинського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, стверджено, що [PERSON] може бути біологічним батьком дитини [PERSON] , [INFO] , матір`ю якого є [PERSON] . Ймовірність даної події складає 99,9999999994%. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Згідно із ч.1 ст.122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Відповідно до ч.2 ст.122 СК України дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. У частині 3 статті 122 СК України визначено, що подружжя, а також жінка та чоловік, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, мають право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матір`ю дитини заяви про визнання батьківства. В той же час частина 2 статті 125 СК України передбачає, що якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду. Згідно із ч.1 ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Відповідно до розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5, підставою для проведення державної реєстрації народження є, зокрема, медичний висновок про народження, сформований в Реєстрі медичних висновків електронної системи охорони здоров`я відповідно до Порядку формування та видачі медичних висновків про народження в Реєстрі-медичних висновків електронної системи охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 18 вересня 2020 року № 2136, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 30 вересня 2020 року за № 953/35236. У цій справі встановлено, що після розірвання укладеного між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] шлюбу через більш як місяць по цьому позивач народила сина. За таких обставин, народження дитини повинно було б реєструватись у відповідності до ч.2 ст.122 СК України, оскільки дитина народилася до спливу десяти місяців після припинення шлюбу. Проте, здійснювати таку реєстрацію дитини позивач не бажає, оскільки колишній чоловік відповідач [PERSON] не є батьком дитини. Фактичним батьком дитини є відповідач [PERSON] і це належним чином підтверджено письмовими заявами позивача і самого [PERSON] в сукупності із висновком експерта, тому жодному сумніву ця обставина не піддається. [PERSON] визнає своє батьківство і згідний бути записаний в реєстраційних документах батьком дитини, однак [PERSON] відмовляється прибути до відділу ДРАЦСу для подання заяви про невизнання свого батьківства, а відтак застосування положень ч.3 ст.122 ЦПК України в даному випадку є неможливим. На момент народження дитини позивач не перебувала у шлюбі із фактичним батьком дитини. У зв`язку із цим, застосуванню підлягає стаття 125 СК України, яка регулює питання визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою. Частина 2 цієї норми передбачає можливість визначення походження дитини від батька за рішенням суду. \~ \~ \~ \~Біологічне батьківство [PERSON] стосовно народженого позивачем [PERSON] 06 березня 2024 року сина належним чином підтверджене належними, допустимими і достатніми доказами в розумінні положень ст.ст.76-80 ЦПК України. \~ \~ \~ \~Отже, заявлена в позові вимога про визначення походження народженого позивачем сина від [PERSON] є повністю доведеною, тому підлягає задоволенню. \~ \~ \~ \~Стосовно вимоги про зобов`язання Любомльського відділу ДРАЦС зареєструвати народження сина на підставі ст.126 СК України від матері [PERSON] та батька [PERSON] суд дійшов такого висновку. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч.1 ст.126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. \~ \~ \~ \~Доказів того, що батьки дитини [PERSON] та [PERSON] звертались до Любомльського відділу ДРАЦС із заявами у відповідності до ст.126 СК України та їм відмовлено у реєстрації дитини на підставі цієї норми до позову не додано, тому у суду відсутні підстави вдаватися до застосування примусу у вигляді зобов`язання державного органу до вчинення певної дії і приймати із цього питання судове рішення, тим більше, що цей орган до участі в справі залучений не був. У даному випадку підлягає застосуванню аналогія закону згідно із ч.1 ст.10 СК України, відповідно до якої якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону). Стаття 134 СК України визначає, що на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. У цій справі народження дитини не зареєстроване, відповідно, актовий запис не вчинявся та свідоцтво про народження не видавалось. Проте, за аналогією положень ст.134 СК України рішення суду про визначення походження дитини саме по собі уже є підставою для вчинення органом державної реєстрації актів цивільного стану відповідних реєстраційних дій. Отже, у цій частині заявленої вимоги слід відмовити за її безпідставністю в силу вимог самого закону і недоведеності фактичними обставинами справи. З огляду на часткове задоволення позову, на підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, компенсації позивачу за рахунок відповідачів підлягає судовий збір лише за однією задоволеною позовною вимогою в сумі в сумі 969,00 грн. Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України на користь позивача з відповідачів підлягають стягненню витрати на проведення судової молекулярно-генетичної експертизи в сумі 13423,33 грн. Крім цього, позивач заявила до стягнення 7000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. \~ \~ \~ \~На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивач надала договір-доручення про надання правової допомоги № 19-24цк від 14 березня 2024 року, укладеного із адвокатом Кривошеєм А.М., детальний опис робіт адвоката Кривошея А.М. та квитанцію до прибуткового касового ордера № 19-24це від 14 березня 2024 року. \~ \~ \~ \~За змістом п.4.1 та п.4.2. договору-доручення, які регламентують гонорар адвоката, обсяг правової допомоги враховується при визначенні обґрунтованого розміру гонорару. Гонорар адвоката погоджується за взаємною угодою сторін і становить 7000,00 грн. Із детального опису робіт адвоката вбачається, що до нього включені такі види наданих послуг: вивчення питання і документів, надання консультації, погодження позиції 2000 грн; підготовка і подання позовної заяви, клопотання про призначення експертизи 3000 грн; представництво позивача у суді першої інстанції 2000 грн. Аналізуючи наведені види адвокатських послуг на предмет їх реальності, суд вважає необхідним виключити суму за представництво в суді, оскільки такі послуги адвокатом не надавались. У зв`язку із цим та враховуючи часткове задоволення позову, а саме лише за однією заявленою вимогою, тобто на 50% заявлених вимог, з відповідачів підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2500 грн (7000 2000 = 5000; 5000 : 2 = 2500). Отже, у підсумку з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в загальній сумі 16892,33 грн (969,00 + 13423,33 + 2500), що з кожного становить по 8446,17 грн.

Outcome: partial