Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-24 00:00:00

У суд звернувся [PERSON] із позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , разом із ним. Позов обґрунтовується тим, що сторони з 22 грудня 2015 року перебували у шлюбі. [INFO] в них народився син [PERSON] . Рішенням Рожищенського районного суду Волинської області від 19 лютого 2019 року шлюб розірвано. З березня 2022 року відповідач проживає у Чехії. Син [PERSON] проживає з позивачем у м. Рожищі, навчається в Рожищенському ліцеї № 4, займається футболом у Рожищенській юнацькій спортивній школі. Вихованням дитини позивач займається самостійно і має змогу робити це в подальшому. Крім того, позивач сплачує у користь відповідача аліменти на сина [PERSON] . Ухвалою суду від 11 червня 2024 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Згідно з ухвалою суду від 26 серпня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позов. З його пояснень слідує, що після розлучення сторони спільно займалися вихованням сина [PERSON] , однак у березні 2022 року [PERSON] разом з малолітнім [PERSON] виїхали за кордон у зв`язку з введення на території України воєнного стану. Відповідач залишила проживати сина [PERSON] у матері позивача в Австрії, а сама поїхала в Чехію, де проживає на даний час. Влітку 2022 року мати позивача привезла йому малолітнього [PERSON] , оскільки син з вересня мав іти у перший клас. З того часу, син [PERSON] проживає з [PERSON] у буд. [ADDRESS] , де для нього створено належні умови для проживання та розвитку. Позивач самостійно займається утриманням дитини, мати участі в цьому не приймає. [PERSON] офіційно не працевлаштований, натомість займається продажем автомобілів і отримує дохід приблизно 40000 грн. на місяць. Відповідач періодично повідомляє позивачу, що забере дитину з собою у Чехію, а тому, через побоювання, що в майбутньому вона може реалізувати цей задум, [PERSON] заявлено позов про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] разом із ним. Зазначає, що перешкод у спілкуванні сина з матір`ю не чинив. Більше того, він надав відповідачу дозвіл на виїзд дитини за кордон і вона їздила з малолітнім [PERSON] за межі території України на відпочинок, після чого привезла його назад у м. Рожище. Представник органу опіки та піклування Самчук Л.В. зазначила, що на комісії у справах дітей [PERSON] повідомляла про намір забрати дитину в Чехію, однак реальних дій для цього не вчиняла, у службу в справах дітей з будь-яких питань не зверталася. Син [PERSON] проживає з батьком у м. Рожищі, забезпечений усім необхідним. При розмові з малолітнім [PERSON] він зазначав, що йому подобається жити з батьком, однак сумує за мамою і хоче проживати з обома батьками. Виконавчим комітетом Рожищенської міської ради 20 вересня 2024 року прийнято рішення про затвердження висновку про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] з батьком [PERSON] . Відповідач [PERSON] неодноразово викликалася для розгляду справи, однак в судові засідання не з`являлася, причин неявки не повідомляла, відзиву на позов не подала (згідно з розпискою копію ухвали про відкриття провадження у справі від 11 червня 2024 року, повістку про виклик до суду, а також копію позовної заяви з доданими копіями документів [PERSON] отримала особисто 7 серпня 2024 року). Судом ухвалено про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач проти такого вирішення справи не заперечує. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника органу опіки та піклування, дослідивши та оцінивши письмові докази, які наявні в матеріалах справи, дійшов таких висновків. З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , записані сторони. Копією рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 19 лютого 2019 року (справа № 167/38/19) підтверджено, що шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано та стягнуто з [PERSON] у користь [PERSON] аліменти на сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 1626 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 січня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття з врахуванням індексації стягуваних сум. Згідно з копією характеристики, виданої Рожищенським ліцеєм № 4 від 10 травня 2024 року, малолітній [PERSON] навчається в 2 класі цього закладу, зарекомендував себе як дисциплінований учень, має навчальні здібності на достатньому рівні, до виконання громадських доручень ставиться сумлінно. Батько постійно підтримує зв`язок з ліцеєм та класним керівником. Відповідно до характеристики, виданої КЗ «Рожищенська ДЮСШ», малолітній [PERSON] з 1 вересня 2022 року займається на відділенні футболу, приймає активну участь у змаганнях школи та футзальній лізі Волині, де отримав відзнаку найкращого гравця команди. Батько [PERSON] цікавиться успіхами дитини, підтримує зв`язок з тренером та приймає активну участь у вихованні сина. Витягом з реєстру територіальної громади від 27 червня 2023 року № 2023/004776602 стверджено, що зареєстроване місце проживання [PERSON] значиться в буд. [ADDRESS] . За змістом довідок КП «Рожищенська багатопрофільна лікарня» від 1 травня 2024 року [PERSON] по наявній базі даних у наркологічному та психіатричному кабінетах поліклініки не значиться. У копії характеристики, виданої Рожищенською міською радою від 30 квітня 2024 року № 749/02-17/2-24, значиться про те, що [PERSON] не працевлаштований, проживає у м. Рожищі, зауважень чи скарг на його поведінку до міської ради не надходило. Згідно з довідкою Рожищенського відділу ДВС у Луцькому районі Волинської області від 24 квітня 2024 року № 20029/22.17-24 станом на 24 квітня 2024 року відсутня заборгованість [PERSON] по сплаті у користь [PERSON] аліментів на сина [PERSON] . Позивач [PERSON] є військовозобов`язаним, що підтверджується копією тимчасового посвідчення від 14 квітня 2021 року № 185. Висновком виконавчого комітету Рожищенської міської ради Луцького району Волинської області, затвердженим рішенням від 20 вересня 2024 року № 9/8, визнано доцільним визначити місце проживання малолітнього [PERSON] разом із батьком [PERSON] у буд. [ADDRESS] . Згідно з частинами 2, 8, 9 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Положеннями частин 1, 4, 6 ст. 29 Цивільного кодексу України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Нормою ч. 1 ст. 141 СК передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Приписами ч. 1 ст. 160 СК визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. За правилом ч. 1 ст. 161 СК якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України» суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Під час розгляду справи судом встановлено, що між сторонами фактично відсутній спір щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , вони узгодили його місце проживання і син [PERSON] проживає з батьком [PERSON] протягом більше двох років у м. Рожищі. Тобто, такі відносини відповідають приписам, передбаченим у ст. 160 СК. На користь такого висновку додатково свідчить й та обставина, що відповідач [PERSON] , отримавши копію позовної заяви, в судові засідання не з`являлася, будь-яких заперечень з приводу визначення місця проживання сина [PERSON] з позивачем до суду не подала. Самі по собі посилання [PERSON] на висловлювання відповідача про бажання щоб син проживав разом з нею та побоювання, що вона змінить його постійне місце проживання та забере дитину в іншу країну, без вчинення будь-яких активних дій з боку [PERSON] , не свідчать про наявність між сторонами спору. Більше того, виходячи із пояснень позивача, відповідач надав [PERSON] дозвіл на виїзд дитини за кордон і вона разом із сином їздила на відпочинок за межі території України, після чого привезла [PERSON] в м. Рожище. Суд критично оцінює доводи позивача про те, що визначення місця проживання сина [PERSON] разом із ним якнайкраще відповідатиме інтересам дитини, оскільки з пояснень представника органу опіки та піклування слідує, що малолітній [PERSON] висловлює бажання проживати з обома батьками. Крім того, позивач [PERSON] не довів обставин, що теперішні умови життя відповідача [PERSON] є непридатним чи явно неблагополучним для проживання малолітнього [PERSON] , і створюватимуть небезпеку для його життя та здоров`я, а також, що відповідач [PERSON] неспроможна особисто піклуватися про сина. Не містять матеріали справи й доказів, які б свідчили про неможливість підтримання належного емоційного контакту між матір`ю [PERSON] та сином [PERSON] або шкідливість таких контактів для дитини. На переконання суду, враховуючи, що на території України запроваджено воєнний стан, позивач є військовозобов`язаним і в реаліях сучасності в нього існують об`єктивні труднощі в перетині державного кордону України, то саме можливість безперешкодної зміни місця проживання малолітнього [PERSON] , в тому числі за межами території України, відповідатиме його якнайкращим інтересам. Отже, виходячи із зазначених вище обставин справи, суд не має правових підстав для задоволення вимоги позову про визначення місця проживання дитини, а тому позов має бути відхилений.

Outcome: dismissed