Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-08 00:00:00

І. Позиції учасників справи Аргументи позивачів 25 липня 2024 до суду надійшла позовна заява [PERSON] , [PERSON] до Київської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Дванадцята київська державна нотаріальна контора, Комунальне підприємство Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації», про визнання права власності на квартиру у зв`язку із втратою правовстановлюючого документа. Позов обґрунтований тим, що: - [INFO] помер [PERSON] , батько позивачів; - до складу спадщини увійшла 1/4 частка у праві власності на квартиру [ADDRESS] (далі - частка квартири); - 09 квітня 2003 року Дванадцята київська державна нотаріальна контора видала свідоцтво про право на спадщину за законом на зазначену частку квартиру на ім`я [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , дружини спадкодавця; - надалі зазначене свідоцтво про право на спадщину позивачі втратили; - відсутність оригіналу свідоцтва про право на спадщину свідчить про неможливість позивачів здійснювати усі правомочності співвласників квартири; - просили визнати за ними право власності на 1/12 частку у праві власності на вказану квартиру за кожним в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] . У судове засідання позивачі не з`явилися. 09 жовтня 2024 року позивачі подали заяву про розгляд справи у судовому засіданні без їх участі. Позов підтримали в повному обсязі, просив його задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечували. Аргументи відповідача Представник Київської міської ради у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином шляхом доставки судової повістки до електронного кабінету (а.с. 54). Позовну заяву з додатками Київська міська рада отримала 20.08.2024, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 49). Відзив на позовну заяву Київська міська рада не подала. Позиція третіх осіб Представники Дванадцятої київської державної нотаріальної контори і Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. За змістом положень частини першої статті 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) Неявка у судове засідання третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, за умови, що її належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. ІІ. Процесуальні дії суду 05 серпня 2024 року суд постановив ухвалу про відкриття провадження у справі, у якій визначив проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження і розпочав підготовче провадження у справі, призначив підготовче засідання на 11 вересня 2024 року. 11 вересня 2024 року суд постановив ухвалу про закриття підготовчого провадження і призначення справи до судового розгляду по суті на 09 жовтня 2024 року. Відповідно до ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на те, що відповідач відзив на позовну заяву не подав, у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином, з урахуванням думки позивачів, які проти ухвалення заочного рішення не заперечили, суд без виходу до нарадчої кімнати ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. ІІІ. Обставини, які встановив суд [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно Святошинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 09.11.2021, актовий запис № 509 від 24.03.1966 (а.с. 23). [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим повторно Святошинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 16.11.2021, актовий запис № 398 від 04.02.1969 (а.с. 22). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим повторно Святошинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 11.11.2021, актовий запис № 15782 від 08.10.2002 (а.с. 25). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 14.06.2021, актовий запис № 14110 (а.с. 26). Згідно зі свідоцтвом про право власності, виданим Ленінградською районною Радою народних депутатів міста Києва 17.01.2000, дублікат якого виданий Святошинською районною в місті Києві державною адміністрацією 26.05.2023 за № 66, квартира [ADDRESS] , загальною площею 58,5 кв.м., належить на праві спільної часткової власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] по 1/4 частці кожному (а.с. 21). Згідно з інформаційною довідкою серії КВ-2023 № 23578, виданою Комунальним підприємство Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» 21.08.2023 (код перевірки на вебсайті bti.com.ua 230023905343), за даними реєстрових книг бюро квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за: - 1/4 частина за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого Ленінградською районною Радою народних депутатів міста Києва 17.01.2000, розпорядження № 305. Дата проведення реєстрації в бюро - 09.02.2000 за реєстровим № 2555. - 1/4 частина за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (в рівних долях) на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Дванадцятою київською державною нотаріальною конторою 09.04.2003 за р. № 3с-280. Дата проведення реєстрації в бюро - 06.05.2003 за реєстровим № 2555 (а.с. 24). Відповідно до архівної довідки, виданої Київським державним нотаріальним архівом 07.08.2024 за № 2481/01-17 дублікат свідоцтва про право на спадщину, виданого Дванадцятою київською державною нотаріальною конторою 09.04.2003 видати неможливо, оскільки 27.06.2020 у приміщенні Київського державного нотаріального архіву сталася пожежа, внаслідок якої відбулася пошкодження та втрата частини нотаріального фонду Дванадцятої київської державної нотаріальної контори за 2003 рік (а.с. 31). ІV. Мотиви суду Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Аналогічна за змістом норма наведена у частині першій статті 4 ЦПК України. Одним зі способів захисту цивільних прав, згідно із п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, є визнання права. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За змістом приписів ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності повинне спиратися на певний титул (правовстановлюючий документ), для того, щоб бути доведеним перед іншими особами. Частина 1 статті 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Суб`єктом вимог про визнання права власності може будь-яка особа, яка вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів у третіх осіб або претензіями третіх осіб чи необхідністю отримати правовстановлюючі документи. Позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів. Позивачем у позові про визнання права власності може бути будь-який учасник цивільних відносин, який вважає себе власником певного майна, однак не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається в належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпорядження таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин. У справах про визнання права власності в порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у разі їх відсутності - територіальна громада за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини. Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Судувід 14 грудня 2021 року у справі № 344/16879/15-ц. V. Мотиви суду У справі, що розглядається: - позивачам належить по 1/12 частці у праві власності на квартиру [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Дванадцятою київською державною нотаріальною конторою 09.04.2003 за р. № 3с-280; - 06 травня 2003 року позивачі зареєстрували право власності на вказані частки квартири; - у зв`язку з втратою свідоцтва про право на спадщину позивачі обмежені у здійсненні права власності на квартиру; - отримати дублікат свідоцтва про право на спадщину позивачі не можуть, оскільки примірник цього свідоцтва, який зберігався в Київському державному нотаріальному архіві, знищений внаслідок пожежі; - законодавець у статті 392 ЦК України визначив безумовною підставою звернення до суду з позовом про визнання права власності втрату документа, який засвідчує право власності. Отже, вимоги про визнання за позивачами права власності на 1/12 частку квартири за кожним підлягають задоволенню. Водночас норми книги шостої ЦК України, на які посилаються позивачі, суд не застосовує, позаяк спірні правовідносини не є спадковими, а стосуються здійснення позивачами права власності. Підставою звернення до суду є втрата правовстановлюючого документу, а не неможливість оформлення права на спадщину. За таких обставин, суд констатує відсутність спору щодо спадкування. VІ. Висновки суду Позивачі пред`явили законну вимогу про визнання за ними права власності у зв`язку із втратою правовстановлюючого документу, проте неправильно визначили юридичну підставу позову. З огляду на викладене, суд задовольняє позов частково. VІІ. Розподіл судових витрат Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Позивачі при поданні позову сплатили судовий збір у сумі 3 011,66 гривень, що підтверджується квитанцією АТ «ТАСКОМБАНК» № 9652-4688-7066-1146 від 25.07.2024 (а.с. 7). Доказів понесення інших судових витрат сторони у справі не надали. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки сторони не заявляли вимоги щодо відшкодування судових витрат, суд не вирішує питання їх розподілу. На підставі викладеного вище,

Outcome: partial