Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-06 00:00:00

Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача 16.09.2024 року представниця позивача звернулася в його інтересах до суду з вищенаведеним позовом, який обґрунтовано таким. [INFO] померла бабуся позивача по материнській лінії, [PERSON] . За життя [PERSON] на випадок своєї смерті склала заповіт, згідно якого розпорядилася після її смерті передати належний їй житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , своєму внуку [PERSON] . Цей заповіт не змінено та не скасовано. 22.03.2000 року позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вищенаведений житловий будинок та господарські споруди і будівлі. За життя, померлій [PERSON] , як працівнику, та члену КСГП «Верховина», було видано Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЗК № 0111774 від 20.05.1998 року № 269, розмір земельної частки (пай) складає 1,33 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Однак, оригінал Сертифікату втрачено позивачем. За цих підстав 05.04.2024 року позивач подав заяву до ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області Управління надання адміністративних послуг щодо підтвердження інформації про видачу [PERSON] , [INFO] , Сертифікату на земельну частку (пай) в землі КСГП «Верховина». Згідно листа в.о. начальника відділу № 3 Управління надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області за наявною у відділі інформацією за гр. [PERSON] , мешканкою [ADDRESS] (на даний час 19), Хустського (Міжгірського) району Закарпатської області по бувшому КСГП «Верховина» значиться Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЗК № 0111774 від 20.05.1998 року № 269. Розмір земельної частки (пай) складає 1,33 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). На замовлення позивача в Міжгірській районній газеті «Верховина» було опубліковано оголошення, що загублений сертифікат на право на земельну частку (пай) у колишньому КСГП «Верховина» серії ЗК № 0111774, виданий 20.05.1998 року за № 269 на ім`я [PERSON] , вважати недійсним. За вищенаведеного до спадкового майна померлої [PERSON] входить, окрім житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, - право на земельну частку (пай) у колишньому КСГП «Верховина», в розмірі 1,33 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). На час смерті [PERSON] , 1907 р.н., яка була постійною мешканкою [ADDRESS] , разом з нею на день смерті проживали та були зареєстровані: [PERSON] , який помер [INFO] - зять померлої, [PERSON] , 1967 р.н., - онук померлої, [PERSON] , 1971 р.н., - дружина онука померлої, [PERSON] , 1990 р.н., - правнука померлої, [PERSON] , 1998 р.н., - правнук померлої, ніхто інший не проживав та не був зареєстрований. Мати позивача - [PERSON] , померла [INFO] . Дідусь позивача, та чоловік спадкодавці [PERSON] - [PERSON] помер [INFO] . За вищенаведеного, позивач [PERSON] є єдиним належним спадкоємцем першої черги за законом, а також за заповітом до майна померлої бабусі [PERSON] , 1907 р.н., який прийняв спадщину. Заповіт складений при життя [PERSON] на користь позивача, не охоплює все майно померлої (спадкодавця), а тільки частину його - житловий будинок. Тому, позивач має право на інше спадкове майно померлої [INFO] бабусі [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, оскільки його мати [PERSON] , померла раніше за свою матір [PERSON] . Однак, державний нотаріус Міжгірської державної нотаріальної контори, [PERSON] , винесла 06 вересня 2024 року, за вих. № 146/02-31, постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно якої позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, за майном померлої [PERSON] на право на земельну частку (пай) розміром 1,33 умовних кадастрових гектарів, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), оскільки на це спадкове майно відсутні правоустановчі документи, та неможливості встановлення родинних стосунків. Державний акт на земельну ділянку, на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЗК № 0111774 від 20.05.1998 року № 269, за життя померлій [PERSON] не видавався. Оригінал цього сертифікату втрачено позивачем [PERSON] , отримання дублікату не передбачено законом. Враховуючи вищенаведене, позивач просить визнати за ним право на земельну частку (пай) на території колишнього КСГП «Верховина», розміром 1,33 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), відповідно до сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЗК № 0111774, виданого на ім`я [PERSON] , мешканки [ADDRESS] , зареєстрованого в Книзі сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 269 від 20 травня 1998 року, в порядку спадкування за законом до майна померлої [INFO] [PERSON] , [INFO] . Винесені в справі процесуальні рішення Ухвалою Міжгірського районного суду Закарпатської області від 17.09.2024 року прийнято позовну заяву [PERSON] до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Позиції сторін за змістом процесуальних заяв Позивач та його представниця адвокат Гренджа В.Ю. на розгляд справи в підготовче судове засідання не з`явилися, однак остання подала суду заяву про розгляд справи за їх відсутності з позицією підтримки позову. Відповідач Міжгірська селищна рада Хустського району Закарпатської області в особі представника на розгляд справи в підготовче судове засідання не з`явився, проте подав суду заяву, в якій зазначив, що просить справу розглянути без участі представника органу місцевого самоврядування, селищна рада заперечень щодо задоволення позову не має. Оцінивши позиції сторін, подані в справу докази, суд дійшов висновку, що визнання позову відповідачем слід прийняти та позов [PERSON] задовольнити, виходячи з такого. Встановлені судом обставини [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] в селищі міського типу Міжгір`я Міжгірського району Закарпатської області у віці 91 року, про що 07.11.1998 року відділом ДРАЦС реєстраційної служби Міжгірського районного управління юстиції у Закарпатській області складено відповідний актовий запис за №80, що вбачається з свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . На випадок своєї смерті [PERSON] склала заповіт, який посвідчений державним нотаріусом Міжгірської державної нотаріальної контори Гримут О.І. 27.10.1998 року за реєстровим № 999, згідно якого [PERSON] розпорядилася після її смерті передати належний їй житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , своєму внуку [PERSON] . Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, який 22.03.2000 року виданий державним нотаріусом Міжгірської державної нотаріальної контори Гримут О.І. (спадкова справа №17) та зареєстровано в реєстрі за №342, на підставі заповіту померлої [INFO] [PERSON] спадкоємцем за яким є [PERSON] , спадкове майно на яке видане це свідоцтво є житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №11300497 від 21.07.2006 року [PERSON] є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Батько позивача, [PERSON] , помер [INFO] , що вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] , свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Мати позивача, [PERSON] , померла [INFO] , що вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER] , свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . [PERSON] помер [INFO] , що вбачається з свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . На час смерті [PERSON] , 1907 р.н., яка була постійною мешканкою [ADDRESS] , разом з нею проживали та були зареєстровані: [PERSON] , який помер [INFO] - зять померлої, [PERSON] , 1967 р.н., - онук померлої, [PERSON] , 1971 р.н., - дружина онука померлої, [PERSON] , 1990 р.н., - правнука померлої, [PERSON] , 1998 р.н., - правнук померлої, ніхто інший не проживав та не був зареєстрований, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Міжгірської селищної ради від 16.07.2024 року за № 16-08/301. Згідно з відповіддю начальника відділу №3 управління надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру в Закарпатській області від 05.04.2024 року №299/255-24-0.36,3 за гр. [PERSON] , мешканкою [ADDRESS] по бувшому КСГП «Верховина» значиться Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЗК № 0111774 від 20.05.1998 року № 269. Розмір земельної частки (пай) складає 1,33 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Згідно з оголошенням в газеті "Верховина" від 13.04.2024 року №12(11122) загублений сертифікат на право на земельну частку (пай) у колишньому КСГП "Верховина" серії ЗК за №0111774, виданий 20.05.1998 року за №269 на ім`я [PERSON] вважати недійсним. Згідно з постановою державного нотаріуса Міжгірської державної нотаріальної контори Дунаєвої О.І. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06.09.2024 року №146/02-31 на випадок своєї смерті [PERSON] склала заповіт, який посвідчено державним нотаріусом Міжгіської державної нотаріальної контори Гримут О.І. 27 жовтня 1998 року за реєстровим N 999; [PERSON] спадщину за майном померлої [PERSON] , прийняв шляхом спільного проживання зі спадкодавцем на момент його смерті; ніхто інший із заявами про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини, у встановлений законом строк не звертався, рішення суду щодо продовження строку для прийняття спадщини за майном померлої [PERSON] до Міжгірської державної нотаріальної контори не надходили. Крім того, згідно інформації ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області від 05.04.2024 року N 299/225-24-0.36,3 за [PERSON] , значиться сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЗК N0111774 від 20.05.1998 року, однак оригінал зазначеного сертифікату спадкоємцем наданий не був, у спадковій справі відсутні правоустанові документи на право на земельну частку (пай), дані документи відсутні і у спадкоємця. У спадковій справі також відсутнє свідоцтво про народження [PERSON] - матері спадкоємця, що унеможливлює встановлення родинних стосунків з померлою [PERSON] . Враховуючи вищенаведене, державний нотаріус відмовила у видачі [PERSON] , свідоцтва про право на спадщину за законом, за майном померлої [PERSON] на право на земельну частку (пай) розміром 1,33 умовних кадастрових гектарів, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), оскільки на це спадкове майно відсутні правоустановчі документи, та неможливості встановлення родинних стосунків. Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. На час відкриття спадщини після смерті [PERSON] діяв ЦК УРСР 1963 року, положення якого слід застосувати при прийнятті рішення у справі. Частинами 1,2 ст.524 ЦК УРСР передбачено: спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ч.1 ст.534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до статті 537 ЦК УРСР частина майна, що залишилась незаповіданою, розподіляється між спадкоємцями за законом, закликаними до спадкоємства в порядку статей 529 - 533 цього Кодексу. До числа цих спадкоємців входять і ті спадкоємці за законом, яким інша частина майна була залишена за заповітом, якщо в заповіті не передбачено інше. Статтею 529 ЦК УРСР передбачено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. [PERSON] померла [INFO] . [PERSON] склала заповіт, який посвідчено державним нотаріусом Міжгіської державної нотаріальної контори Гримут О.І. 27 жовтня 1998 року за реєстровим N 999, згідно якого розпорядилася своїм майном на випадок смерті так: належний їй житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , своєму внуку [PERSON] . Згідно з відповіддю начальника відділу №3 управління надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру в Закарпатській області від 05.04.2024 року №299/255-24-0.36,3 за гр. [PERSON] , мешканкою [ADDRESS] по бувшому КСГП «Верховина» значиться Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЗК № 0111774 від 20.05.1998 року № 269. Таким чином, частина майна померлої [PERSON] лишилася незаповіданою, а саме право на земельну частку (пай). Судом встановлено, що єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті [PERSON] є позивач. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України). Тобто визнання права в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим, виникає цивільно-правовій спір. Постановою державного нотаріуса Міжгірської державної нотаріальної контори відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на право на земельну частку (пай) у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів і ця постанова унеможливлює оформлення ним спадщини у позасудовому порядку. За вищенаведених обставин, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає до задоволення в повному обсязі, при цьому визнання позову відповідачем не суперечить вимогам закону та не порушує права та інтереси інших осіб. Розподіл судових витрат між сторонами У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з довідкою про оціночну вартість об`єкта нерухомості земельна частка (пай) в землі бувшого КСГП «Верховина», розміром 1,33 га, за цільовим призначення для ведення особистого селянського господарства становить 347426,02 грн. За цих підстав ціна позову становить 347426 грн 02 коп., а судовий збір, який підлягає до сплати становить 3474,26 грн. Однак, згідно з п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: особи з інвалідністю I та II груп. [PERSON] визнаний особою з інвалідністю першої групи, що підтверджується пенсійним посвідченням серії [NUMBER] та довідкою до акту огляду МСЕК серія 12 ААГ № 192757 від 12.07.2022 року. Таким чином, позивач звільнений у цьому випадку від сплати судового збору, адже є особою з інвалідністю першої групи. Частиною 6 ст.141 ЦПК України передбачено : якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору. Враховуючи те, що позивач в силу вимог п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору за подання позовної заяви, така задоволена судом, а відповідач визнав позов до розгляду справи по суті, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1737 грн 13 коп.

Outcome: approved