Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-01 00:00:00

15.01.2024 [PERSON] звернулася до суду з позовом до Виконавчого комітету Харківської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] на 1/2 частку від 1/2 частки житлового будинку [ADDRESS] та на 1/2 частку від 1/6 частки квартири [ADDRESS] . У обґрунтування позовних вимог вказала, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , після його смерті стало відомо про наявність заповіту [PERSON] , згідно з яким він заповів все належне йому майно [PERSON] , [INFO] . 12.10.2015 року до Другої Харківської міської державної нотаріальної контори надійшла заява [PERSON] , [INFO] , про прийняття спадщини за заповітом від померлого [INFO] [PERSON] , посвідченим Шостою Харківською державною нотаріальною конторою 02 липня 2014 року за реєстровим № 6-683, таким чином мають місце розбіжності в даті народження спадкоємця за заповітом [PERSON] , а саме: у місяці її народження. [PERSON] померла [INFO] та не оформила спадкові права за заповітом після померлого [PERSON] , 20.05.2019 спадкова справа після смерті [PERSON] заведена приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жамойда Г. М. за № 15/2019. [PERSON] як непрацездатній на час відкриття спадщини за віком дружині [PERSON] 21.07.2022 року Другою Харківською міською державною нотаріальною конторою було видано свідоцтво про право на спадщину на обов`язкову частку на 1/2 частку від 1/2 частки житлового будинку [ADDRESS] та за реєстровим № 4-141 було видано свідоцтво на 1/2 частку від 1/6 частки квартири [ADDRESS] . Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від імені [PERSON] , посвідчене Шостою Харківською державною нотаріальною конторою 02.07.2014 року на ім`я [PERSON] , не видано. Державний нотаріус Другої Харківської міської державної нотаріальної контори Радкевич Катерина Володимирівна своєю постановою від 25 липня 2022 року відмовила позивачці у вчиненні нотаріальної дії, а саме: у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку від 1/2 частки житлового будинку [ADDRESS] та на 1/2 частку від 1/6 частки квартири [ADDRESS] , оскільки згідно заповіту, посвідченому від імені [PERSON] . Шостою Харківською державною нотаріальною конторою 02 липня 2014 року, все належне йому на день смерті майно, він заповів [PERSON] , яка своєчасно прийняла спадщину за вказаним заповітом. Крім цього, вважала неможливим встановити чинність вказаного заповіту, оскільки в його тексті спадкоємцем вказана [PERSON] , [INFO] , а [PERSON] народилася [INFO] . У зв`язку з тим, що позивачка була дружиною померлого [PERSON] , вона є спадкоємцем першої черги по закону, оформити свої спадкові права вона не має можливості, тому змушена звернутися до суду із зазначеним позовом. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 26.02.2024 року відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. 19.03 2024 представником Харківської міської ради [PERSON] надано заяву, у якій зазначено, що виконавчий комітет Харківської міської ради є виконавчим органом міської ради, не є юридичною особою та відповідно до ч. 1 ст. 43 ЦПК України не може бути належним відповідачем по справі. 29.04.2024 [PERSON] до суду надано уточнену позовну заяву, у якій у якості відповідача залучено Харківську міську раду Харківської області як юридичну особу замість виконавчого комітету ХМР як її структурного підрозділу. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 10.06.2024 задоволено клопотання представника відповідача про витребування доказів. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 26.08.2024 прийнято уточнену позовну заяву, розгляд справи ухвалено проводити з урахуванням уточнених позовних вимог. Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 26.08.2024 закрито підготовче судове засідання та справу призначено до розгляду. 19.09.2024 до суду через систему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення представника відповідача Харківської міської ради Громова О. М., у яких просив ку задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на те, що за життя [PERSON] склав заповіт, за яким все належне йому майно заповів [PERSON] , яка у встановленому законом порядку спадщину прийняла та на момент своєї смерті була власником спадкового майна та спадкодавцем родинний зв`язок між позивачкою та [PERSON] відсутній, факт спільного проживання однією сім`єю судом не встановлено, [PERSON] не належить до жодної з перелічених у законі черг спадкоємців за законом, а тому не має право на відповідне спадкове майно. Позивачка та її представник у судове засідання з`явилися, надали пояснення аналогічні доводам позовної заяви, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання з`явився, проти задоволення позову заперечував, посилаючись на письмові пояснення, що знаходяться в матеріалах справи. Судом враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, представника відповідача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з повторного свідоцтва про шлюб [NUMBER] , виданого 22.09.2021 Холодногірським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), [PERSON] та [PERSON] (до шлюбу [PERSON] ) 17.06.1972 зареєстрували шлюб у Ленінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції. Згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно Ленінської районної ради від 26.04.2005, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18.05.2005, технічним паспортом КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 08.05.2014 [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] . Як вбачається з Державного акту на право власності на земельну ділянку від 26.12.2007, реєстраційної картки земельної ділянки [NUMBER] , витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17.02.2022, [PERSON] є власником земельної ділянки, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 17.02.2014 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, житловий будинок [ADDRESS] визнано спільною сумісною власністю подружжя, за [PERSON] визнано право власності на частину зазначеного житлового будинку в порядку розподілу спільного майна подружжя, у задоволені іншої частини позову відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 23.04.2014 рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 17.02.2014 залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.08.2014 рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 17.02.2014 та ухвала Апеляційного суду Харківської області від 23.04.2014 залишено без змін. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 17.02.2015 визнано недійсним державний акт на право власності на частину земельної ділянки серії ЯД № 047243, в іншій частині позову відмовлено; рішенням Апеляційного суду Харківської області від 24.02.2016 рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 17.02.2015 скасовано. Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.03.2015 за [PERSON] на підставі рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 17.02.2014, ухвали Апеляційного суду Харківської області від 23.04.2014, ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.08.2014, 23.02.2015 було зареєстровано право власності на частину житлового будинку [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть [NUMBER] , виданим 10.06.2015 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції. З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 11.06.2015 вбачається, що Другою Харківською державною нотаріальною конторою була відкрита спадкова справа після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , за заявою [PERSON] про прийняття спадщини на підставі заповіту, посвідченого Шостою Харківською міською державною нотаріальною конторою 02.07.2014 за реєстром № 6-683. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 25.12.2015 рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 17.02.2014 по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя в частині вимог про розірвання шлюбу скасовано; у задоволенні позовних вимог про розірвання шлюбу відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 07.04.2016 рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 25.12.2015 скасовано, апеляційне провадження у справі закрито. Листом Другої Харківської державної нотаріальної контори від 04.02.2020 повідомлено, що після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жамойда Г. М. 20.05.2019 було заведено спадкову справу № 15/2019. Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 21.07.2022, виданого державним нотаріусом Другої Харківської міської державної нотаріальної контори Радкевич К. В., [PERSON] як дружина померлого [PERSON] , отримала свідоцтво про право на спадщину на частину житлового будинку [ADDRESS] , витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.07.2022. Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за законом від 21.07.2022, виданого державним нотаріусом Другої Харківської міської державної нотаріальної контори Радкевич К. В., [PERSON] як дружина померлого [PERSON] , отримала свідоцтво про право на спадщину на 1/12 частину квартири [ADDRESS] , витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.07.2022. Постановою державного нотаріусу Другої Харківської міської державної нотаріальної контори Радкевич К. В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25.07.2022 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадкування за законом на частку від частки житлового будинку [ADDRESS] та на частку від 1/6 частки квартири [ADDRESS] за наявності заповіту на [PERSON] та неможливості встановлення чинності заповіту. Відповідно до вимог ч. 1\~ст.\~4\~ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у\~статті 16 ЦК України, за змістом частин 1, 2 якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша\~статті 16 ЦК України). Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини згідно зі ст. 1218 ЦК України входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За вимогами ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, у разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За вимогами ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини. (частини 1, 2, 3 ст. 1235 ЦК України). Статтею 1241 ЦК України передбачено\~право на обов`язкову частку у спадщині, згідно з якою малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. До обов`язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обов`язкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця. Будь-які обмеження та обтяження, встановлені у заповіті для спадкоємця, який має право на обов`язкову частку у спадщині, дійсні лише щодо тієї частини спадщини, яка перевищує його обов`язкову частку. Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України\~\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1\~ст. 1269 ЦК). Cудам слід враховувати, що свідоцтво про право на спадщину видається нотаріусом на підставі письмової заяви спадкоємців після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених ч. 2 ст.\~1270, ст.\~1276 ЦК, - не раніше зазначених у цих статтях строків. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини (п. 3 листа Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»). Оформлення спадщини, здійснюється на підставі Глави 89 Книги 6 Цивільного кодексу України та передбачає право спадкоємця на одержання свідоцтва про право на спадщину. При цьому строку для здійснення спадкоємцем дії, щодо отримання Документ сформований в системі «Електронний суд» 17.09.2024 3 такого свідоцтва після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини законом не встановлено. Підстави щодо обов`язку спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину визначені статтею 1297 Цивільного кодексу України, та передбачають наявність у складі спадщини майна та/або майнових прав, які обтяжені, та/або нерухомого майна та іншого майна, щодо якого здійснюється державна реєстрація. Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦКУ). Верховний суд у постанові від 18.02.2021 у справі № 609/1231/19 відзначив, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку. Проте відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном. Такий же висновок міститься у постанові Верховного Суду від 20 травня 2020 року у справі № 303/6974/16 (провадження № 61-39511св18). Таким чином, аналіз норм права що регламентують порядок оформлення права на спадщину, що відкрилась після 1 січня 2004 року передбачає звернення спадкоємця як за законом так і за заповітом до нотаріуса і видачі ним відповідного свідоцтва. Відповідно до абз. 2-3 п. 23\~Постанови пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляді не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 3\~ст. 13 ЦПК України\~учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За приписами\~ст.\~48\~ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. З аналізу даної норми слідує, що відповідач це особа, на яку вказує позивач в позовній заяві, як на порушника своїх прав. Тому саме позивач визначає до кого пред`явити позов. Якщо позивач помилиться (неправильно зазначивши сторону) і притягне відповідачем особу, яка його прав не порушила або не повинна відповідати за позовом з інших причин, суд у такому позові відмовляє. Відповідно до ч.1\~ст. 51 ЦПК України\~суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. З аналізу положень ч. 1\~ст. 51 ЦПК України\~слідує, що законодавець поклав на позивача обов`язок визначати відповідача у справі і суд повинен розглянути позов щодо тих відповідачів, яких визначив позивач. Водночас якщо позивач помилився і подав позов до тих, хто відповідати за позовом не повинен, або притягнув не всіх, він не позбавлений права звернутись до суду з клопотанням про заміну неналежного відповідача чи залучення до участі у справі співвідповідачів і суд таке клопотання задовольняє. Тобто, ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати клопотання. Згідно з ч. 4\~статті 51\~ЦПК України про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановлюється ухвала, за клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку. Пред`являючи даний позов [PERSON] у якості відповідача зазначила Харківську міську раду. У ході розгляду справи в порядку\~ст.\~51\~ЦПК України позивачкою було здійснено заміну відповідача з Виконавчого комітету Харківської міської ради як структурного підрозділу юридичної особи на Харківську міську раду як юридичну особу; інших клопотань про заміну неналежного відповідача, залучення співвідповідача не надходило. Заміна неналежного відповідача або залучення співвідповідача згідно\~ст. 51 ЦПК України, можлива лише за клопотанням позивача. Разом з тим, як роз`яснено в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. У пункті 8\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»\~роз`яснено, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному\~статтею 33 ЦПК України\~(2004 р.), норми якої кореспондуються зі\~статтею 51 ЦПК України\~(в редакції\~Закону № 2147-VIІІ, чинний з 15.12.2017 р.). Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача є підставою для відмови у позові, що не позбавляє позивача права пред`явити позов до належного відповідача. З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи. Відповідно до\~ст.\~89\~ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ немає для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Таким чином, судом встановлено, що за життя [PERSON] склав заповіт, посвідчений 02.07.2014 Шостою Харківською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 6-683, згідно якого все належне йому на праві власності майно він заповів [PERSON] , у судовому порядку недійсність зазначеного заповіту не визнана по сьогодення. Крім того, як вбачається з матеріалів справи шлюб між позивачкою [PERSON] на момент смерті [PERSON] був розірваний на підставі рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 17.02.2014, ухвали Апеляційного суду Харківської області від 23.04.2014, залишених без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06.08.2014, а також ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 07.04.2016, яким рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 25.12.2015 про скасування рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 17.02.2014 в частині розірвання шлюбу та відмовленні у задоволенні позову скасовано, апеляційне провадження у справі закрито. Отже, спадкоємцем померлого [PERSON] є [PERSON] на підставі заповіту, яка своєчасно звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та на момент своєї смерті була єдиним власником зазначеного майна та відповідно спадкодавцем, а тому в разі наявності спору її спадкоємці є належними відповідачами. Враховуючи, що судом у ході розгляду справи встановлено, що Харківська міська рада є неналежним відповідачем, позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, що є безумовною підставою для відмови в його задоволенні, клопотання про заміну неналежного відповідача на належного позивачем в судовому засіданні не заявлялись, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог до відповідача Харківської міської ради, оскільки позов пред`явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом. Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до\~статті 141 ЦПК України.

Outcome: dismissed