Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-25 00:00:00

У квітні 2024 року позивачка в особі свого представника звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3\~частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня подання позовної заяви, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Позов мотивовано тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, мають спільних неповнолітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні. Відповідач добровільно коштів на утримання дітей не надає, при цьому його стан здоров`я задовільний, є матеріально забезпеченим, аліментів іншим особам не сплачує, інших утриманців не має, працездатний та отримує доходи; домовленості щодо сплати аліментів між сторонами не досягнуто. Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 22 травня 2024\~року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження; судове засідання у справі призначено на 18 червня 2024 року 09-30 год., яке неодноразово відкладалося у зв`язку з неявкою відповідача, востаннє - на 26\~вересня 2024 року 16-30 год. У судове засідання сторони не з`явилися. Представник позивачки [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи за їхньої відсутності, позов підтримав та просив задовольнити у повному обсязі; не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, повідомлений у встановленому законом порядку про дату, час та місце розгляду справи, відзиву на позов, жодних заяв/клопотань\~не подавав. З урахуванням вимог ст. 128, 223, 280 ЦПК України суд визнав за можливе проводити розгляд справи за відсутності відповідача та ухвалити у справі заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, кожного окремо та в сукупності, суд дійшов таких висновків. Судом установлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 14\~січня 2022 року (а. с. 14, 15). Сторони мають спільних неповнолітніх дітей: дочку [PERSON] , [INFO] , сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] , [NUMBER] (а. с. 5, 6). За твердженням позивачки, що не спростовано відповідачем, спільні неповнолітні діти сторін проживають з позивачкою та перебувають на її повному утриманні; відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з положеннями ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Одним з основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до вимог ст. 180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)\~стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50\~відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно зі ст.\~191\~СК\~України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Статтею 2 ЦПК України встановлено,\~що з авданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Відповідно до\~ ст. 4 ЦПК України\~ кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із ч. 1 ст.\~13\~ЦПК\~України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За положеннями ст.\~12,\~81 ЦПК України\~ кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, суд вважає позов доведеним, обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Відповідач не подав до суду відзиву на позов, не спростував зазначених у позові обставин, не скористався своїм правом бути присутнім під час судового розгляду справи та надавати пояснення, подавати докази, а в силу принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу, зокрема, на підставі доказів, поданих учасниками справи. Як зазначено у ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. За таких обставин суд дійшов висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) щомісяця, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня подання позову і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно зі ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь держави судовий збір.

Outcome: approved