Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить суд: 1) визнати незаконними дії щодо заміни їй тарифної категорії споживання електричної енергії з «Побутовий споживач» на «Юридичний споживач»; 2) зобов`язати поновити електропостачання за тарифом «Побутовий споживач» за об`єктом споживання гаражного боксу № [NUMBER] , що розташований по [ADDRESS] , за особовим рахунком № [NUMBER] ; 3) провести перерахунок вартості наданих послуг за цією адресою з 01 червня 2024 року за тарифом «Побутовий споживач». Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги посилається на те, що ПрАТ «Харківенергозбут» безпідставно змінило тарифну категорію з «побутовий споживач» на «юридичний споживач» за об`єктом споживання - гаражним боксом № 1. В обґрунтування своїх вимог позивачка наголошує, що вона використовує електричну енергію за цим об`єктом виключно для побутових потреб своєї сім`ї. Жодна юридична особа або фізична особа - підприємець за цією адресою не зареєстрована і не здійснює будь-якої професійної чи господарської діяльності. Задокументованих фактів, які б підтверджували протилежне, відповідач не встановив. За наведених обставин, як зазначається у позовній заяві, зміна ПрАТ «Харківенергозбут» позивачу тарифної категорії на підставі лише Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 312 від 14 березня 2018 року (далі - постанова НКРЕКП № 312), відповідно до яких гараж не належить до об`єктів побутового споживача електричної енергії, суперечить положенням п. 47 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» як нормативного акту вищої юридичної сили. Крім цього, на переконання позивачки, постанова НКРЕП № 312 не є нормативно-правовим актом, а має рекомендаційний характер, оскільки, всупереч вимогам ст. 17 Конституції України та Указу Президента України № 493/92 не зареєстрована у Міністерстві юстиції України. Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.07.2024 року справу передано для розгляду судді Глос М.Л. Ухвалою від 01 серпня 2024 року Київський районний суд м. Харкова відкрив провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 20.08.2024 року від представника відповідача Шевченко О.С. надійшов до суду відзив на позовну заяву, в якому наведено такі аргументи проти задоволення позову. ПрАТ «Харківенергозбут» правомірно змінив [PERSON] тарифну категорію на підставі п. п. 1.1.2 Постанови НКРЕКП № 312, згідно з якими об`єктами побутового споживача є об`єкти житлової нерухомості, визначені у у п. 14.1.129 Податкового кодексу України, що належать індивідуальному побутовому споживачу на праві власності або користування та яким присвоєні окремі адреси, а також земельна ділянка, призначена для індивідуального житлового будівництва зазначених об`єктів житлової нерухомості. Водночас згідно з п. п. 14.1.129 п. п. 14.1.129-1 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України гаражі не належать до житлового фонду, а є об`єктами нежитлової нерухомості. Акцентовано у відзиві увагу і на тому, що предметом даного позову не є оскарження незаконності постанови НКРЕКП № 312.. 20.08.2024 року від представника відповідача Шевченко О. С. 20.08.2024 року надійшли до суду доповнення до відзиву на позовну заяву. Як зазначено у цих доповненнях, позивача про внесення змін до умов договору було повідомлено належним чином - шляхом надсилання засобами поштового зв`язку відповідного документа, що має всі необхідні реквізити. Зазначене повідомлення містить: правові підстави для його направлення, пояснення, з якої причини неможливе постачання електричної енергії на об`єкт «гараж» за тарифами побутового споживача, пропозицію внести зміни до договору та пояснення, що у разі відсутності письмової заяви позивача зміни до договору будуть вважатися прийнятими. 27.08.2024 року від позивачки надійшла до суду відповідь на відзив, в якій [PERSON] акцентує увагу на невідповідності постанови НКРЕКП № 312 положенням Закону України «Про ринок електричної енергії» щодо визначення терміну «побутовий споживач» без прив`язки до об`єкту споживання та виключно з урахуванням цілей використання електричної енергії. Зазначає позивачка і про те, що надіслане на її адресу повідомлення (вих. № 31/03-599 від 27.05.2024 року) не містить необхідних (обов`язкових) реквізитів службового документа, а тому не має юридичних наслідків. 02.09.2024 року від представника відповідача Шевченко О. С. надійшло до суду заперечення на відповідь на відзив, в якому зазначається, що позивач, посилаючись на відсутність у повідомленні про зміну тарифної категорії обов`язкових реквізитів службового документа, підтверджує отримання повідомлення як у паперовому так і в електронному вигляді. Отже, [PERSON] не заперечує своєї поінформованості щодо зміни тарифу і факту приєднання до договору про постачання електричної енергії, бажання розірвати який позивачка не виявила. 24.09.2024 року представник позивача Шевченко О. С. подала до суду додаткові пояснення у справі, в яких зазначає, що позивачка не надала розрахункового документа про нарахування їй ПрАТ «Харківенергозбут» на момент звернення до суду оплати за електричну енергію за новим тарифом. Крім цього, зі змісту Правил роздрібного ринку електричної енергії випливає, що якщо зміна тарифу відбулася з 01 липня 2024 року, то рахунок складається не раніше 01 серпня 2024 року. [PERSON] пред`явила позов 26 липня 2024 року, отже на момент звернення до суду їй не нараховувалася вартість відповідної послуги за тарифом, відмінним від тарифу для побутових споживачів. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримав, в обґрунтування своїх вимог навів аргументи, аналогічні викладеним у позовній заяві і відповіді на відзив, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача Шевченко О. С. у судовому засіданні заперечила проти задоволення позову, висловивши доводи, аналогічні наведеним у відзиві на позову заяву і запереченні на відповідь на відзив. Як установлено за результатами судового розгляду, 15 липня 2022 року між споживачем [PERSON] і ПрАТ «Харківенергозбут» укладено договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 910002999382. За умовами договору зазначену послугу позивачка отримувала на умовах комерційної пропозиції для індивідуальних побутових споживачів. 27 травня 2024 року відповідач направив [PERSON] повідомлення про внесення змін до договору у зв`язку із внесенням постановою НКРЕКП № 1272 від 05 жовтня 2022 року змін до Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановлю НКРЕКП № 312. У повідомленні зазначалося, що згідно з цими змінами об`єктами побутового споживача електричної енергії вважаються лише об`єкти житлової нерухомості, зазначені у п. п. 14.1.129 п. 14 ст. 14 Податкового кодексу України, а окремо збудовані індивідуальні гаражі до таких не належать. На підставі викладеного ПрАТ «Харківенергозбут» повідомило позивачку про відсутність підстав для постачання електричної енергії на відповідний об`єкт за тарифом для побутових споживачів і запропонувало їй внеси зміни до договору на умовах комерційної пропозиції для малих непобутових споживачів. Водночас відповідач поінформував [PERSON] про її право як споживача надати документи, що підтверджують використання електричної енергії на побутові потреби. Після отримання цього повідомлення [PERSON] неодноразово зверталася до відповідача зі скаргами, в яких доводила що вона використовує електричну енергію у гаражному боксі виключно для побутових потреб своєї сім`ї, не здійснюючи там господарської або професійної діяльності. Наголошувала позивачка у скаргах і на тому, що постанова НКРЕКП № 312 зі змінами за змістом суперечить вимогам ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії», а також винесена всупереч установленому законом порядку, а тому не підлягає застосуванню. У відповідь на скарги ПрАТ «Харківенергозбут» в адресованих [PERSON] листах № 02-31/3076 від 12 червня 2024 року та № 01-23/4128 від 28 червня 2024 року виклало свою позицію про відсутність у споживачів права отримувати послугу на умовах комерційної пропозиції для індивідуальних побутових споживачів на об`єктах, зазначених у документах про право власності як «нежитлова нерухомість», а також про те, що НКРЕКП як регулятор у сферах енергетики та комунальних послуг внесла зміни до Правил роздрібного ринку електричної енергії на підставі та у межах своїх повноважень, визначених законом. Оцінивши доводи й аргументи, наведені сторонами у заявах по суті справи і в поясненнях у судовому засіданні, а також подані позивачем і відповідачем та досліджені у судовому засіданні письмові докази, суд дійшов таких висновків. Згідно з ч. 1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У частині 1 ст. 16 ЦК кожному гарантує право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» електропостачальником є суб`єкт господарювання, який здійснює продаж електричної енергії за договором постачання електричної енергії споживачу. За визначенням, закріпленим у п. 62 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії», «побутовий споживач» - це фізична особа, яка використовує електричну енергію для забезпечення власних побутових потреб, що не включають професійну та/або господарську діяльність. Натомість «непобутовий споживач» згідно з дефініцією, що міститься у п. 47 цієї ж частини статті - це фізична особа - підприємець або юридична особа, яка купує електричну енергію, що не використовується нею для власного побутового споживання. «Малий непобутовий споживач», як визначено у п. 42 ст. 1 наведеного вище нормативно-правового акта - це споживач, який не є побутовим споживачем і купує електричну енергію для власного споживання, електроустановки якого приєднані до електричних мереж з договірною потужністю до 50 кВт. Отже, Закон України «Про ринок електричної енергії» встановлює лише такі критерії розмежування індивідуального побутового і непобутового споживачів: 1) суб`єкт використання - фізична особа чи фізична особа-підприємець або юридична особа; 2) мета, з якою використовується електрична енергія - для власних побутових потреб або для професійної чи господарської діяльності. У згаданому джерелі права законодавець не ставить у залежність віднесення споживача до побутового чи непобутового від спеціальних ознак об`єкта, на якому здійснюється використання електричної енергії. Непобутовим споживачем закон визнає виключно фізичну особу-підприємця або юридичну особу, які придбають електричну енергію для цілей, відмінних від власного побутового споживання. Ключовими ознаками і непобутового, і малого непобутового споживача є використання електричної енергії на непобутові потреби, а відмінність між ними полягає в обсягах споживання. Для з`ясування питання щодо змісту поняття «побутові потреби» необхідно звернутися до тлумачення слова «побут», яке відповідно до Тлумачного словника української мови означає «повсякденне життя» (https://www.inmo.org.ua/sum) Отже, з огляду на положення п. 62 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» у сукупності з наведеним вище визначенням, фізична особа, що використовує електричну енергію для забезпечення потреб свого повсякденного життя, є індивідуальним побутовим споживачем. Змінюючи позивачці тарифну категорію, ПрАТ «Харківенергозбут» виходило з того, що гаражний бокс, де здійснюється користування електричною енергією, не є об`єктом побутового споживача у розумінні п. 1.1.2 Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП № 312. Згідно з визначенням, наведеним у зазначеному вище пункті постанови, «об`єкт побутового споживача» - це квартира, житловий будинок (частина будинку), приватне домогосподарство, садовий будинок та інші об`єкти житлової нерухомості, визначені у пункті 14.1.129 Податкового кодексу України, що належать індивідуальному побутовому споживачу на праві власності або користування та яким присвоєні окремі адреси, а також земельна ділянка, призначена для індивідуального житлового будівництва зазначених об`єктів житлової нерухомості. Положення п. п. 14.1.129 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України визначають об`єктами житлової нерухомості будівлі, зареєстровані згідно із законодавством як об`єкти житлової нерухомості, а також їх складові частини, які є самостійними об`єктами нерухомого майна (житлові будинки, прибудови до них, квартири, котеджі, кімнати у багатосімейних (комунальних) квартирах), дачні та садові будинки. Водночас гаражі згідно з п. 14.1.129-1 п. 14.1 ст. 14 зазначеного вище Кодексу належать до об`єктів нежитлової нерухомості. Однак наведене вище положення постанови НКРЕКП № 312, на переконання суду, саме по собі не може бути підставою для зміни побутовому споживачу тарифної категорії на «непобутовий споживач» чи «малий непобутовий споживач». Зокрема, у самій постанові НКРЕКП №312 зазначено, що Правила роздрібного ринку електричної енергії затверджуються відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії». Згадані Правила докладно регламентують механізм реалізації закону, уточнюючи і доповнюючи його зміст. Проте положення постанови НКРЕКП не можуть суперечити закону як нормативно-правовому акту вищої юридичної сили, тим більше тому, на належне виконання якого вони спрямовані. За ієрархією нормативно-правових актів у вертикальному вимірі найвищу юридичну силу має Конституція України, на основі та відповідно до якої повинні прийматися закони та інші нормативно-правові акти згідно з закріпленим у ст. 8 Конституції України принципом верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закон має вищу юридичну силу порівняно з підзаконним нормативно-правовим актом, і у разі протиріч між цими джерелами права положення закону мають безумовний пріоритет. Відповідний принцип закріплено у ст. 4 Цивільного кодексу України, згідно з якою основу цивільного законодавства становить Конституція України, а основним актом такого законодавства є Цивільний кодекс України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу (частини 1, 2). Цивільні відносини можуть регулюватись актами Президента України у випадках, встановлених Конституцією України (ч. 3). Окрім наведеного, актами цивільного законодавства України є постанови Кабінету Міністрів України. Якщо постанова Кабінету Міністрів України суперечить положенням цього Кодексу або іншому закону, застосовуються відповідні положення цього Кодексу або іншого закону (частина 4 статті 4 ЦК України). Повноваження інших органів державної влади України законодавець у частині 5 цієї статті суттєво обмежує: згадані органи можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини, лише у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом. Виходячи з викладеного НКРЕКП, затверджуючи Правила роздрібного ринку електричної енергії на виконання Закону України «Про ринок електричної енергії», була вправі діяти лише у межах, встановлених Конституцією України, зазначеним законом, а також Законом України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг». Зокрема, згадана комісія, як і інші органи державної влади, згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України зобов`язана діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Положення ст. ст. 1, 5 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», зобов`язують комісію як регулятора у своїй діяльності керуватися Конституцією України, цим Законом та іншими законодавчими актами України. Під час виконання своїх функцій та повноважень Регулятор діє самостійно у межах, визначених законом. З огляду на зазначене суд переконаний, що визначення поняття «об`єкт побутового споживача» не можна тлумачити автономно - на підставі лише Правил, затверджених постановою НКРЕКП № 312, поза системним зв`язком із нормами Закону України «Про ринок електричної енергії». Адже такий об`єкт нерозривно пов`язаний із суб`єктом - особою споживача, якого закон визнає побутовим. Виходячи з розмежування понять «побутовий споживач» і «непобутовий споживач», наведеного у п. п. 47, 62 згаданого Закону, і змісту поняття «побут», «об`єктом побутового споживача» має визнаватися об`єкт, на якому побутовий споживач - фізична використовує електричну енергію для потреб свого повсякденного життя, не пов`язаних зі здійсненням господарської або професійної діяльності. Адже закон встановлює лише два критерії відповідної класифікації: суб`єкт і мета використання електричної енергії. Положення Закону України «Про ринок електричної енергії» не звужують коло побутових споживачів залежно від особливостей приміщень чи інших об`єктів, на яких ця енергія використовується. Таке звуження на підставі підзаконного нормативно-правового акта суперечить закону і нівелює його зміст, погіршуючи правове становище споживача, що є неприпустимим. У контексті наведеного суд звертає увагу, що оцінка постанови НКРЕКП № 312 як нормативно-правового з точки зору правомірності/протиправності, у тому числі перевірка дотримання правової процедури прийняття і реєстрації даної постанови, виходить за межі повноважень загального суду під час розгляду цивільної справи і належить до компетенції суду адміністративної юрисдикції. Водночас суд оцінює відповідність змісту цього нормативно-правового акта вимогам закону у розрізі вирішення питання щодо його застосування у даній справі. Зазначений підхід ґрунтується на правозастосовчих орієнтирах, сформованих практикою Верховного Суду, щодо неприпустимості застосування судами положень нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи. Згідно із правовою позицією Верховного Суду такі правові акти, зокрема підзаконні, не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12 березня 2019 у справі № 913/204/18, від 10 березня 2020 у справі № 160/1088/19, від 09 червня 2022 року у справі № 520/2098/19). На підставі поданих [PERSON] письмових доказів - письмових звернень [PERSON] до ПрАТ «Харківенергозбут» з фотоматеріалами суд встановив, що позивачка використовує гаражний бокс № [NUMBER] , розташований по [ADDRESS] , для забезпечення побутових потреб своєї сім`ї: забезпечення електроприводу воріт; освітлення приміщення; підключення побутових електроприладів; заряджання акумуляторів для дитячої електричної машини; заряджання побутових акумуляторів, блоків живлення та павербанків. Крім цього, як зазначає [PERSON] , її сім`я планує встановлення у гаражному боксі морозильної камери для зберігання продуктів харчування. На зазначеному об`єкті позивачка не здійснює господарської або професійної діяльності, він не використовується ні юридичною особою, ні фізичною особою-підприємцем. Доказів на підтвердження протилежного відповідач у судовому засіданні не надав. Ба більше, після укладення договору № 910002999382 від 15 липня 2022 року позивачці спочатку надавалася універсальна послуга постачання електричної енергії на умовах комерційної пропозиції для індивідуальних побутових споживачів. Тобто до внесення постановою НКРЕКП № 1272 від 05 жовтня 2022 року змін до постанови № 312 щодо визначення поняття «об`єкт побутового споживача» мета використання [PERSON] електричної енергії у гаражному боксі жодних сумнівів у постачальника послуги не викликала. Будь-яких об`єктивних даних на підтвердження того, що відповідна мета змінилася на час зміни позивачці тарифної категорії, ПрАТ «Харківенергозбут» не надало. Відповідно до закріпленого у ст. 12 ЦПК України засади змагальності судового процесу кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3).

Outcome: partial