Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-07 00:00:00

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив суд позбавити відповідача батьківських прав, відносно її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення дня подання позовної заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 30 травня 2014 року перебував з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який 10 серпня 2020 року рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області розірвано. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Вказує, що після розірвання шлюбу дитина фактично проживає з ним за адресою: [ADDRESS] . З 2020 року відповідач життям дитини не цікавиться, участі у її житті не приймає матеріальної допомоги не надає, про дитину не піклується, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням. Не забезпечує необхідного медичного догляду , лікування, не спілкується з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення, не створює умов для отримання дитиною освіти. Відповідач покладених законом на батьків обов`язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової участі у вихованні доньки. Всі питання щодо виховання доньки вирішуються позивачем самостійно, дитина повністю знаходиться на його утриманні. Таким чином оскільки відповідач самоусунулась від участі у вихованні та забезпеченні дитини, позивач вимушений звернутися до суду. Ухвалою судді від 13 травня 2024 року відкрито провадження по справі, постановлено справу розглядати в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. В порядку підготовки справи до судового розгляду зобов`язано Виконавчий комітет Довгинцівської районної в місті ради надати відповідний висновок про доцільність позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав, відносно її малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] (а.с 20). 12 серпня 2024 року підготовче провадження закрите та справу призначено до судового розгляду по суті та зобов`язано [PERSON] забезпечити в судове засідання, явку малолітньої [PERSON] , [INFO] для необхідності її допиту (а.с. 56). 07.10.2024 позивач надав клопотання, в якому у зв`язку з навчанням та оздоровленням [PERSON] в КЗ ЛОР «Винниківська загальноосвітня санаторна школа І-ІІІ ступенів», просив провести розгляд справи без малолітньої [PERSON] та її опитування, оскільки відривати дитину від навчального процесу неможливо (а.с. 68-70). Позивач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити у повному обсязі (а.с 72). Відповідач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала в повному обсязі (а.с.71). Представники третіх осіб: Лозуватської сільської ради Криворізького району Дніпропетровської області та Виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради, в судове засідання не з`явилися, кожен окремо, надали заяви , в яких просили справу розглянути за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі (а.с. 40,73). Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі зареєстрованому 30 травня 2014 року, який розірвано 10 серпня 2020 року рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (а.с.12). Від шлюбу, сторони мають двох малолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.11). Відповідно до витягу з реєстру територіальної громади від 15.12.2023 (а.с.8) та витягу з реєстру територіальної громади від 01.05.2024 (а.с.13), позивач [PERSON] з 09.03.2000, а малолітня [PERSON] , [INFO] з 01.05.2024 зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Згідно акту від 02.05.2024 року складеного мешканцями с. Лозуватка Криворізького району, Дніпропетровської області, завіреного депутатом Лозуватської сільської ради [PERSON] , за адресою [ADDRESS] з 2020 року по теперішній час мешкає Малиш О.Вю разом зі своєю донькою [PERSON] . Мати дитини - [PERSON] за вказаною адресою не мешкає, з дитиною не спілкується (а.с. 15). Відповідно до інформації на ученицю 3-Б класу [PERSON] , виданої Криворізькою гімназією № 8 Криворізької міської ради, дитина навчається у Криворізькій гімназії № 8 з 1 класу, мешкає разом з батьком за адресою [ADDRESS] . [PERSON] бере активну участь у житті класу, допомагає у організації позакласних заходів, регулярно відвідує онлайн батьківські збори, цікавиться життям дитини, організовує позаурочне дозвілля Аріни, моніторить поводження дитини в мережі Інтернет та інформаційну гігієну, здійснює контроль за рівнем навчання. Мати дитини - [PERSON] із дитиною спілкується мало, з сім`єю не проживає, у виховані дитини участі не бере, з класним керівником на зв`язок не виходить, на онлайн батьківські збори не під`єднується (а.с. 14). З акту обстеження житлово-побутових умов від 02.05.2024 року видно, що [PERSON] проживає разом зі своїми батьками і донькою [PERSON] , стосунки в родині доброзичливі, дівчинка забезпечена всім необхідним. Батько належно виконує батьківські обов`язки, створив належні умови виховання і проживання для [PERSON] (а.с. 16). В своїй позовній заяві позивач вказував, що з моменту розлучення, а саме 2020 року дитина проживає разом з ним, відповідач життям дитини не цікавиться, участі у її житті не приймає матеріальної допомоги не надає, про дитину не піклується, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, про що не заперечувала відповідач надавши заяву про визнання позову, а також вказувала у своїх письмових поясненнях наданих працівнику служби у справах дітей 21.06.2024 (а.с. 52). З письмових пояснень малолітньої [PERSON] , наданих 20.06.2024 начальнику служби у справах дітей, в присутності батька [PERSON] , видно, що дитина проживає разом з батьком, який займається її вихованням, забезпечує її усім необхідним, вони часто їздять відпочивати до Львова. Мати дитини її не забирає та рідко їй телефонує. Дитина хоче жити з батьком, оскільки дуже його любить (а.с. 51). Відповідно до ч. 1 ст. 141, ст. 150 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний, моральний стан. За приписами ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України, у випадку ухилення матері, батька дитини від виконання своїх обов`язків по її вихованню, вони можуть бути позбавленні судом батьківських прав. При цьому, в розумінні п. 16 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 №3, який узгоджується з нормами ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей, про що зазначено в п. 15 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 №3. Таким чином, з аналізу зазначених вище положень закону та роз`яснень Пленуму Верховного Суду України слідує, що позбавлення батьківських прав можливе лише у разі винної поведінки відповідачів, свідомого нехтування ними своїми обов`язками, при цьому докази, які б свідчили про ухилення відповідачів від виконання обов`язків щодо виховання дитини мають бути безспірними. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні №39948/06 від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України» зазначив, що розірвання сімейних зв`язків між батьками та дитиною означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин, у зв`язку з чим рішення національних органів має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання…». Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України, Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №866 від 24.09.2008, при розгляді спорів, що виникають із сімейних відносин та стосуються, зокрема, позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування надає письмовий висновок. Відповідно до висновку Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради , затвердженого рішенням виконкому районної у місті ради від 17.07.2024 №392, є доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав, відносно її доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.43-44). У контексті приписів ч. 6 ст. 19 СК України, рішення органу опіки та піклування не є для суду обов`язковим, а підлягає оцінці поряд з іншими доказами. Отже, беручи до уваги особу [PERSON] , її ставлення до дитини, яка її вихованням та утриманням не займається, не цікавиться її станом здоров`я, навчанням та дозвіллям, про що не заперечувала сама відповідач, надавши заяву про визнання позову, а також думку дитини, яка у своїх письмових поясненнях, наданих працівнику служби у справах дітей, вказувала, що хоче жити з батьком, тому суд погоджується із висновком Виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради від 17.07.2024 про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] , оскільки в ході судового розгляду знайшов підтвердження факт неналежного виконання нею батьківських обов`язків, яке виражається у відсутності з її боку піклування про фізичний і духовний розвиток малолітньої дитини, неприйняття участі в її вихованні, безвідповідальне ставлення до неї загалом. При цьому, така поведінка відповідача є винною та свідомою. Байдуже ставлення відповідача до дитини, є безпосереднім свідченням самоусунення від виконання нею батьківських обов`язків та відсутності інтересу до життя та майбутнього дитини. Крім того, відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а відповідно до ч.2, ч. 3 ст. 166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини і при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів на інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Разом з тим статтею 183 Сімейного Кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до статті 191 Сімейного Кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Беручи до уваги, що відповідач є фізично здоровою людиною, має можливість утримувати свою малолітню дитину, доказів протилежного суду не надала, суд вважає за необхідне, стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 06.05.2024 та до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 142 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тому відповідно до вимог ст. 142 ЦПК України, позивачу підлягає поверненню 50 відсотків сплаченого нею судового збору, в розмірі 605, 60 гривні, а інша частина в розмірі 605,60 гривні, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Також, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, тому в силу ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 грн. на користь держави.

Outcome: approved