Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-06 00:00:00

У червні 2024 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до Миролюбненської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області і просить визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності Селянської спілки «Перемога» с. Сковородки Хмельницького району Хмельницької області, а також право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Вона прийняла спадщину після смерті матері шляхом фактичного вступу в управління та розпорядження спадковим майном. До складу спадщини після смерті [PERSON] увійшло право на земельну частку (пай) в Селянській спілці «Перемога» с. Сковородки Старокостянтинівського району Хмельницької області без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Вказане право [PERSON] набула як член Селянської спілки «Перемога», вона була включена до списку громадян - членів селянської спілки під №601, однак Сертифікат на право на земельну частку (пай) на її ім`я не видавався. Відсутність Сертифікату на право на земельну частку (пай) на ім`я [PERSON] є перешкодою для видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину. Крім того, до складу спадщини після смерті [PERSON] увійшов житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований по [ADDRESS] . Вказаний житловий будинок належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 01 липня 1988 року та відносився до суспільної групи «колгоспний двір», головою та єдиним членом якого станом на 15 квітня 1991 року була [PERSON] . Проте, оригінал правовстановлюючого документу на вказаний житловий будинок втрачений, що є перешкодою для оформлення спадщини на це майно у нотаріуса. В судове засідання представник позивачки [PERSON] - адвокат Вонсович М.М. подав заяву, у якій позовні вимоги підтримує, просить розглянути справу у відсутності позивачки, а також у його відсутності, як представника позивача. Відповідач - Миролюбненська сільська рада Хмельницького району Хмельницької області, яка належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направила, причини неявки суду не повідомила, у визначений судом строк відзив на позов не подавала. Оскільки учасники справи в судове засідання не з`явилися, згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила Книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до роз`яснень, даних в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. З огляду на вищезазначені нормативні положення, норми ЦК України застосовуються до спадщини, яка відкрилась, але була прийнята спадкоємцями після 1 січня 2004 року, а якщо спадщина була прийнята до 1 січня 2004 року - застосовуються норми ЦК УРСР 1963 року. Правовідносини, що є предметом розгляду у цій справі, виникли до набрання чинності ЦК України, отже для вирішення цієї справи підлягають застосуванню норми ЦК Української РСР. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкування здійснюється за законом і за заповітом. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (ч.1 ст.529 ЦК УРСР в редакції 1963 року). Статтею 548 ЦК УРСР 1963 року встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, яким згідно ст. 525 цього Кодексу є день смерті спадкодавця. За змістом частин першої та другої статті 549 ЦК УРСР 1963 року спадкоємець визнається таким, що прийняв спадщину, як у разі подання ним у шестимісячний строк відповідної заяви до державної нотаріальної контори, так і в разі фактичного його вступу в управління або володіння спадковим майном, що означає можливість спадкоємця мати майно у своєму віданні, вчинення ним відповідних дій стосовно зазначеного майна до закінчення шестимісячного строку з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що [INFO] в с. Веселе Старокостянтинівського району Хмельницької області померла [PERSON] . Позивачка [PERSON] є донькою [PERSON] , що встановлено рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 22 серпня 2017 року (справа №683/1620/17), яке набрало законної сили 04 вересня 2017 року, й відповідно її спадкоємицею першої черги за законом. [PERSON] прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] шляхом фактичного вступу з 21 березня 1996 року в управління та розпорядження спадковим майном, що підтверджується довідкою Миролюбненської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області №146 від 15 березня 2024 року. За повідомленням Хмельницького обласного державного нотаріального архіву №1474/01-18 від 21 червня 2024 року, а також згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №77422491 від 22 червня 2024 року спадкова справа до майна померлої [INFO] [PERSON] не заводилась. Таким чином, спадкоємцем першої черги по закону до майна померлої [INFO] [PERSON] є її донька [PERSON] , яка прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління та розпорядження спадковим майном. Вказані обставини підтверджуються письмовими доказами, що містяться в матеріалах справи. Згідно із ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При вирішенні спору про спадкування на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин ЗК України, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі - Порядок паювання земель). У цьому разі необхідно враховувати, що згідно із пунктом 17 Перехідних положень ЗК України 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до пункту 1 Порядку паювання земель паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі, створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Право на земельну частку (пай) згідно із пунктом 2 Порядку паювання земель мають члени сільськогосподарського підприємства, кооперативу, акціонерного товариства, у тому числі, пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно до статей 5, 22 ЗК України 1990 року кожний член КСП у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), право власності на яку виникає після одержання документа, що посвідчує це право. Відповідно до положень ст.23 ЗК України 1990 року, в редакції, що діяла на момент розпаювання земель, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян. У постанові Верховного Суду від 31 липня 2024 року у справі №175/2757/21 вказано, що право особи на земельну частку (пай) виникає за наявності трьох умов: одержання КСП державного акта на право колективної власності на землю, перебування такої особи в членах КСП на час передачі державного акта та включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом колективного сільськогосподарського підприємства на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. У разі неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Верховний Суд у постанові від 26 червня 2018 року у справі №599/1833/15-ц вказував, що право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесення членів колективного сільськогосподарського підприємства до відповідних списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнень і затвердження списків, а з моменту передачі (державної реєстрації) державного акта про право колективної власності на землю конкретному колективному сільськогосподарському підприємству. Судом встановлено, що 14 серпня 1995 року на підставі рішення Сковородківської сільської ради народних депутатів від 15 червня 1995 року Селянській спілці «Перемога» с. Сковородки Старокостянтинівського району Хмельницької області передано у колективну власність 1941,8 гектарів землі, про що видано Державний акт на право колективної власності на землю серії ХМ №015 від 14 серпня 1995 року. Станом на 14 серпня 1995 року [PERSON] була членом Селянської спілки «Перемога» с. Сковородки, в зв`язку із чим вона була включена до Списку громадян - членів Селянської спілки «Перемога», що є Додатком №1 до Державного акта на право колективної власності на землю серії ХМ №015 від 14 серпня 1995 року, де значиться під №601, що підтверджується копією Державного акта на право колективної власності на землю серії ХМ №015 від 14 серпня 1995 року, Додатком №1 до цього Державного акта, Інформаційною довідкою Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 22 травня 2024 року №2112/281-24. Однак, відповідно до книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), що видавались Старокостянтинівською райдержадміністрацією по Селянській спілці «Перемога» с. Сковородки, на ім`я [PERSON] сертифікат на право на земельну частку (пай) не виписувався та не видавався. Згідно довідки Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 06 червня 2024 року №2298/281-24 середній розмір земельної частки (паю) по Селянській спілці «Перемога» с. Сковородки становить 2,83 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Оскільки [PERSON] на момент розпаювання землі - 14 серпня 1995 року була членом Селянської спілки «Перемога» с. Сковородки Старокостянтинівського району Хмельницької області, включена до списку громадян-членів Селянської спілки «Перемога», що додається до цього Державного акта на право колективної власності на землю, тому вона набула право на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і це право після її смерті увійшло до складу спадщини. Позивачка [PERSON] є єдиною спадкоємицею за законом першої черги після смерті матері [PERSON] , тому до неї в порядку спадкування за законом перейшло право на земельну частку (пай) розміром 2,83 в умовних кадастрових гектарах в Селянській спілці «Перемога» с. Сковородки Старокостянтинівського району Хмельницької області без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке за життя набула [PERSON] . Відповідно до роз`яснень, даних в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З матеріалів справи вбачається, що сертифікат на право на земельну частку (пай) на ім`я [PERSON] не виписувався та не видавався, що унеможливлює оформлення спадщини на вказане право у нотаріуса. В зв`язку із цим, 27 березня 2024 року приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу Хмельницької області Шлейник М.С. відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай). Разом з тим, досліджені судом докази вказують на те, що [PERSON] правомірно за життя набула право на земельну частку (пай) в Селянській спілці «Перемога» с. Сковородки Старокостянтинівського району Хмельницької області у розмірі 2,83 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Зазначене право після її смерті перейшло в порядку спадкування за законом до єдиної спадкоємиці - її доньки [PERSON] . Отже, за [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] слід визнати право на земельну частку (пай) в Селянській спілці «Перемога» с. Сковородки Старокостянтинівського району Хмельницької області у розмірі 2,83 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Судом також встановлено, що до складу спадщини після смерті [PERSON] увійшов житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] . Згідно довідки Миролюбненської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області №888/2024 від 03 червня 2024 року житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] відносився до суспільної групи «колгоспний двір» і станом на 15 квітня 1991 року головою цього колгоспного двору та єдиним його членом являлась [PERSON] . За повідомленням КП «Старокостянтинівське міське бюро технічної інвентаризації» №1564 від 20 березня 2024 року вищезазначений житловий будинок зареєстрований в Хмельницькому обласному об`єднаному бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі №14 під реєстровим №4 за [PERSON] згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого виконкомом Сковородківської сільської ради 01 липня 1988 року. З матеріалів інвентарної справи на будинковолодіння по [ADDRESS] вбачається, що у ній наявне свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок, видане 01 липня 1988 року Старокостянтинівською районною радою народних депутатів на ім`я [PERSON] , зареєстроване в реєстровій книзі №14 під реєстровим №4. Згідно цього свідоцтва житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по [ADDRESS] належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Правовідносини щодо будівництва житлових будинків і набуття прав на них до 15 квітня 1991 року регламентувалися нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року. Відповідно до ст.86 ЦК УРСР 1963 року право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Відповідно до положень ч.1 ст.120 ЦК УРСР 1963 року, які були чинними на момент виникнення спірних правовідносин, майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Відповідно до роз`яснень, даних в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, які виникли до 15 квітня 1991 року, тобто до набрання чинності Законом України «Про власність», застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору, зокрема: - право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні; - розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; - згідно зі ст.4 Постанови ВРУ «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 01 липня 1990 року. Оскільки житловий будинок [ADDRESS] належав до суспільної групи - колгоспний двір і станом на 15 квітня 1991 року єдиним членом та головою цього колгоспного двору була [PERSON] , тому зазначений будинок є її власністю. Однак, враховуючи, що оригінал правовстановлюючого документу на вказаний житловий будинок втрачено, тому за позивачкою, яка є єдиною спадкоємицею майна померлої [INFO] [PERSON] , слід визнати в порядку спадкування за законом право власності на вищезазначений житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами.

Outcome: approved