Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Служби у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову зазначила, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі судового рішення від 13.12.2017. У шлюбі у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] . Указує, що з моменту розірвання шлюбу та дотепер донька проживає разом з нею, натомість відповідач доньку ні разу не бачив та навіть не намагався жодного разу її побачити. Він не спілкується з донькою, не цікавиться її життям, інтересами, розвитком, хоча позивач неодноразово намагалася його залучити до участі у житті доньки. Наразі позивач перебуває у шлюбі із [PERSON] , з яким спільно виховують та утримують доньку [PERSON] . При цьому донька вважає [PERSON] своїм батьком. Останній її виховує, матеріально забезпечує та має намір її удочерити. При цьому відповідач жодної участі у вихованні та утриманні дитини не бере, не відвідує її ані у дитячому садку, ані за місцем її проживання, не підтримує контакт з дитиною, не сплачує та не сплачував жодного разу присуджені за рішенням суду аліменти на доньку, має значну заборгованість зі сплати аліментів, у зв`язку з чим нараховано неустойку за прострочення сплати аліментів та стягнуто її з відповідача за судовим рішенням. Позивач стверджує, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини, що є підставою для позбавлення його батьківських прав відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01 березня 2023 року за заявою позивача до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору залучено Службу у справах дітей Одеської міської ради. Під час розгляду справи по суті представник позивача - адвокат Ковальчук Н. О. позов просила задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] з`явився в одне судове засідання, зазначив, що проти позбавлення його батьківських прав відносно доньки [PERSON] не заперечує, посилався на відсутність у нього можливості виконувати своїх обов`язки щодо виховання доньки, указував, що за можливості буде надавати їй матеріальну допомогу. Просив розгляд справи провести без його участі. У подальшому у судові засідання у справі відповідач не з`явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином шляхом направлення судових повісток в електронному вигляді за допомогою sms-повідомлень відповідно до його заявки про отримання судових повісток в електронній формі від 13.04.2023. Відповідно до частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З огляду на вказані обставини та приписи процесуального закону, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи, які повідомлені про розгляд справи належним чином. Заслухавши під час розгляду справи представника позивача, показання свідків, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке. Сторони у справі з 08.05.2015 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13.12.2017. У шлюбі у них народилася донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міськрайонного управління юстиції у Київській області 10 листопада 2015 року. У зв`язку із реєстрацією 16.03.2019 шлюбу із [PERSON] , позивач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим Бориспільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області 16.03.2019. Донька сторін проживає разом з матір`ю, що не заперечувалося відповідачем. Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30.10.2017 у справі № 359/4477/17, зокрема, стягнуто з [PERSON] на користь позивача аліменти на доньку [PERSON] , [INFO] , у розмірі частини доходу (заробітку) відповідача щомісячно, але не менше 30% мінімального прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, а саме з 06 червня 2017 року, до досягнення дитиною повноліття. Постановою Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 06.12.2017 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 359/4477/17, виданого 30.10.2017 Бориспільським міськрайонним судом Київської області про стягнення з [PERSON] аліментів на дитину. Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03.02.2020 у справі № 359/3014/19 стягнуто з [PERSON] на користь позивача неустойку за прострочення сплати аліментів у розмірі 50 415,85 грн. Вирішено питання про судові витрати. Постановою державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Подолян А. В. від 06.06.2022 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 359/3014/19, виданого 18.06.2020 Бориспільським міськрайонним судом Київської області. Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного державним виконавцем Другого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Романовською О. Л. від 01.07.2022 № 23/80/21-32, станом на 01.07.2022 заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів на доньку [PERSON] складає 149 207,75 грн. Відповідно до довідки Будинку дитячої та юнацької творчості «Дивоцвіт» Бориспільської міської ради Київської області від 21.07.2022 № 47, дитина [PERSON] навчалася в гуртку раннього розвитку дитини та підготовки до школи « [INFO] » при Будинку дитячої та юнацької творчості «Дивоцвіт» Бориспільської міської ради Київської області з 01.09.2021 по 31.05.2022. Дитину завжди приводила і забирала мама [PERSON] . Участь у батьківських зборах, виховних заходах та цікавилася навчанням дитини виключно мама. Оплату за навчання здійснювала мама. Батько [PERSON] за період навчання в гуртку « [PERSON] » не брав участі у батьківських зборах, святах, витратах, пов`язаних з відвідуванням дитиною закладу, не цікавився питаннями стосовно освітнього процесу доньки, з його боку не було ніяких спроб щодо участі у вихованні та здобутті позашкільної освіти його доньки. Вітчим [PERSON] інколи цікавився навчанням дитини, періодично брав участь у заходах, проведених ДБЮТ «Дивоцвіт» та забирав з гуртка. З довідки Дошкільного навчального закладу (дитячий садочок) «Сонечко» від 29.07.2022 № 70 слідує, що [PERSON] зарахована до дошкільного навчального закладу з 02 вересня 2019 року. Дитину приводили і забирали з дошкільного закладу мама [PERSON] , бабуся та вітчим - [PERSON] . Цікавилися навчально-виховним процесом, приймали участь у батьківських зборах, святах та заходах, які відбувалися за участю дитини [PERSON] - мама [PERSON] та вітчим [PERSON] . Квитанції на оплату за харчування дитини у дошкільному навчальному закладі надавалися мамі та вітчиму. Оплата проводилася вчасно. Батька дитини [PERSON] - [PERSON] у садочку жодного разу не бачили, контакту з дошкільним навчальним закладом (дитячий садок) «Сонечко Бориспільської міської ради Київської області, де виховується дитина, не підтримує і з вихователем групи не спілкується. Відповідно до акта обстеження житлово - побутових умов від 05.10.2022, складеного депутатом Бориспільської міської ради Київської області VIII скликання [PERSON] , зафіксовано факт проживання родини [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Квартира складається з однієї кімнати та належить [PERSON] . У квартирі проживають: [PERSON] (1993 р.н), [PERSON] (1991 р.н.), [PERSON] (2019 р.н.), [PERSON] (2021 р.н.), [PERSON] (2015 р. н.). Умови проживання задовільні. З акта обстеження житлово-побутових умов [PERSON] від 13.01.2023, складеного Службою у справах дітей Бориспільської міської ради, слідує, що [PERSON] разом зі своєю родиною проживають в квартирі за адресою: [ADDRESS] . Під час обстеження фахівцями виявлено, що квартира з усіма комунальними зручностями, меблями та необхідною побутовою технікою. Для малолітньої [PERSON] відведене окреме спальне місце, письмовий стіл, розвиваючі іграшки, книжки. Дівчинка забезпечена одягом відповідно до віку, необхідними речами особистої гігієни, продуктами харчування. Для малолітньої [PERSON] створені всі належні умови для проживання, розвитку та відпочинку. Відповідно до акта від 29.12.2022, складеного головними спеціалістами ТВ ССД ОМР у Приморському районі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , мати [PERSON] , відмовилась від обстеження умов проживання у квартирі [ADDRESS] , до квартири не пустила. Зі слів матері, [PERSON] знаходиться вдома у важкому стані. З акта бесіди від 29.12.2022 слідує, що [PERSON] повідомила, що її син [PERSON] знаходиться вдома за адресою: [ADDRESS] , але дуже хворий, провести бесіду не може. Також мати повідомила, що її син отримав копію позовної заяви щодо позбавлення його батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . [PERSON] проти позбавлення його батьківських прав та найняв адвоката для вирішення питання у судовому порядку. Зі слів [PERSON] вона особисто перераховувала аліменти на утримання онуки, але надати квитанції відмовилась. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Служби у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради від 06.02.2024 № 01-25-157, з метою захисту законних прав та інтересів малолітньої [PERSON] , [INFO] , на належне виховання, матеріальне забезпечення, захист житлових та майнових прав дитини, орган опіки та піклування вважає можливим позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . У судовому засіданні також були допитані свідки. Так, свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона знає [PERSON] із січня 2022 року. Зазначила, що колишнього чоловіка позивача за час знайомства ніколи не бачила, участі у вихованні доньки [PERSON] не бере, матеріально не допомагав та не допомагає. Свідок [PERSON] (у зв`язку з реєстрацією 22.07.2023 шлюбу змінила прізвище на [PERSON] ) у судовому засіданні пояснила, що зі [PERSON] знайома з 2018 року. [PERSON] вона ніколи не бачила, останній життям дитини не цікавився. У статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Згідно зі ст.18 Конвенції про права дитини зазначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» № 2402-III від 26 квітня 2001 року, визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків (ст. 11вищезазначеного Закону). Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ст. 164 ЦК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, серед іншого, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 роз`яснено судам, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це в першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім - права батьків. Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц та Верховним Судом у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 180/1954/19, від 13 листопада 2020 року у справі № 760/6835/18, від 09 листопада 2020 року у справі № 753/9433/17, від 02 листопада 2020 року у справі № 552/2947/19, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц та у постанові від 24 квітня 2019 року у справі № 300/908/17. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. направлений на позитивний результат у долі дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо. Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (заява № 31111/04), Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Разом з тим у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Враховуючи вищезазначені норми Закону, обов`язок нести відповідальність за дитину, її фізичний і моральний розвиток, її соціальне буття, здійснення прав щодо її захисту покладено на батьків. При цьому, під час розгляду справи встановлено, що жодних доказів того, що батько бере участь у житті дочки, займається її вихованням, несе відповідальність за її фізичний і моральний розвиток, усвідомлює інтереси та потреби дитини, а також виконував свій батьківський обов`язок з її утримання матеріали справи не містять. За час розгляду справи судом не встановлено обставин, які б свідчили про позитивну зміну ставлення батька до дитини. Натомість, матеріалами справи підтверджується, що вихованням дочки займається позивач. Служба у справах дітей та сім`ї Бориспільської міської ради, як орган опіки та піклування, надала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . З огляду на обставини справи, підстав для неврахування висновку органу опіки та піклування судом не встановлено (частина шоста статті 19 СК України). За таких обставин, ураховуючи, що відповідач висловив свою свідому згоду на позбавлення його батьківських прав стосовно малолітньої доньки, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо дитини є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення його батьківських прав. У зв`язку з викладеним суд вважає доведеною необхідність застосування до відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав. Такі висновки суду кореспондуються з правовими висновками Верховного Суду викладеними в постанові від 30 серпня 2023 року у справі № 569/3802/20 та від 17 травня 2023 року у справі № 607/2631/15-ц. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову про позбавлення батьківських прав відповідача відносно його малолітньої дитини, оскільки судовим розглядом встановлено факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо дитини. Також суд зазначає, що у відповідності до вимог ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до положень ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Оскільки з відповідача за рішенням суду присуджені до сплати аліменти на малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , питання про стягнення аліментів при ухваленні рішення про позбавлення батьківських прав судом не вирішується. Таким чином, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав обґрунтовані та підлягають задоволенню. При ухваленні даного рішення суд враховує положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР N 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати, понесені [PERSON] по сплаті судового збору, слід стягнути з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved