Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-25 00:00:00

Описова частина Короткий зміст позовної заяви Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення збитку, за результатами дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 11.06.2024 року у Дніпропетровській області м. Кривому Розі на проїжджій частині Проспекту Миру, біля буд. 14 трапилось ДТП за участю транспортних засобів Qashqai д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] та транспортного засобу Mercedes-Benz д.н.з. [NUMBER] під керування водія [PERSON] . У наслідок ДТП вказані транспортні засоби отримали механічних ушкоджень, чим було завдано матеріальних збитків. На [PERSON] , протокол про адміністративне правопорушення не складався. [PERSON] є власником автомобіля Qashqai д.н.з. [NUMBER] . Транспортний засіб Qashqai д.н.з. [NUMBER] був забезпечений полісом ЕР 221208059, виданого СК «АКХ». Транспортний засіб Mercedes-Benz д.н.з. [NUMBER] полісом забезпечений не був. На водія [PERSON] , транспортного засобу Mercedes-Benz д.н.з. [NUMBER] було складено протокол про адміністративне правопорушення серія ААД № 639194 передбачене ст. 124КУпАП. Постановою Дзержинського районного суду м. Кривий Ріг по справі № 210/3568/24 [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Висновком експерта по результатам проведення судової транспортної експертизи № Д7/06/24 від 30 червня 2024 року у справі № 210/3568/24 про адміністративне правопорушення встановлено вартість матеріального збитку, заводного з технічної точки зору власнику пошкодженого автомобіля Qashqai д.н.з. [NUMBER] в цінах на дату 26.06.2024 року з урахуванням величини втрати товарної вартості, складає: 79 652, 42 грн. Втрата товарної вартості складає - 20 577,3 гривень. Позивач зауважує, що шкоду, пов`язану з втратою товарного вартості транспортного засобу, страховик або МТСБУ не відшкодовує, а отже втрата товарної вартості пошкодженого автомобіля має бути відшкодована відповідачем.. Аргументи сторін Позивач до судового засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом направлення судової повісти. Клопотання про відкладення розгляду справи, до суду відповідач не надіслав, про причину неявки суд не повідомив, відзив та інші заяви з процесуальних питань від нього до суду не надходили. Відповідно до ч. 8\~ст. 178 ЦПК України\~в разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін у справі за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, оскільки представник позивача не заперечував проти заочного розгляду справи. В зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Фактичні обставини справи, встановлені судами 11 червня 2024 року о 14 годині 20 хвилин в місті Кривий Ріг, Металургійний район, проспект Миру біля будинку 14, громадянин [PERSON] керуючи транспортним засобом Mercedes-Benz д.н.з. [NUMBER] не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотримався безпечної дистанції, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, щоб відповідно реагувати на її зміну, в результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом Nissan Qashqai д.н.з. [NUMBER] під керувань громадянина [PERSON] , який рухався попереду. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків, чим порушив вимоги п. 2.3 б, 12.1, 12.3, 13.1, Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП. За даним фактом 11 червня 2024 року інспектором взводу №1 роти №1 батальйону №2 Полку патрульної поліції в місті Кривий Ріг Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції старшим лейтенантом поліції Кот В.Р. щодо [PERSON] був складений протокол про адміністративне правопорушення серії ААД №639194 за ст.124 КУпАП. Постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 03 липня 2024 року у справі про адміністративне правопорушення № 210/3568/24 [PERSON] , [INFO] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та щодо останнього судом накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850,00 грн. (а.с.52-53). Власником автомобіля Nissan Qashqai д.н.з. [NUMBER] - є [PERSON] що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с.11). Відповідно до Висновку експерта по результатам проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи №Д7/06/24 по визначенню вартості матеріального збитку від 30 червня 2024 року, складеного експертом Чивчиш О.П.: вартість матеріального збитку завданого з технічної точки зору власнику пошкодженого автомобіля Nissan Qashqai д.н.з. [NUMBER] в цінах на дату 26.06.2024 року з урахуванням величини втрати товарної вартості, складає: 79 652, 42 грн. Втрата товарної вартості складає - 20 577,3 гривень (а.с.18-29). Згідно із рахунком-фактурою №56 від 26 червня 2024 послуги експерта по складанню висновку по визначенню вартості матеріального збитку нанесеного власнику пошкодженого автомобіля Nissan Qashqai д.н.з. [NUMBER] після ДТП, яка сталася 11 червня 2024 року становлять 4\~000 (чотири тисячі) гривень (а.с.71).. Мотивувальна частина Позиція суду та застосовані норми права Згідно з статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною 1 статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Приписами частини 1 статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з вимогами частин 1, 2 статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулює Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до вимог статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Пунктом 22.1 частини 1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе лише за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/7666/19. Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз`яснено те, що, якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків). У своїй постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 359/2309/17 Верховний Суд вказав на те, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Судом встановлено, що постановою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 03 липня 2024 року у справі про адміністративне правопорушення № 210/3568/24 [PERSON] , [INFO] , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та щодо останнього судом накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 гривень. Цією постановою суду встановлено факт дорожньо-транспортної пригоди, який сторонами у справі не оспорюються, а тому окремому встановленню та доказуванню не підлягає. Відповідно до вимог частини 1 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування. Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою. Системний аналіз положень закону №1961-IV, ст.22, абз.3 п.3 ч.1 ст.988, ст.ст.1166, 1187, 1194 ЦК України дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. Якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку. Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України, відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Такі правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19), підстав відступати від яких суд не вбачає. Стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, узгоджуються з загальновизнаними нормами щодо відшкодування шкоди, оскільки у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). При цьому п.32.7 ч.1 ст.32 закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що шкоду, пов`язану з втратою товарного вигляду транспортного засобу, страховик не відшкодовує. Згідно з пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнав власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнав чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості. За змістом цих положень законодавства, величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків). Відповідно до Висновку експерта по результатам проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи №Д7/06/24 по визначенню вартості матеріального збитку від 30 червня 2024 року, складеного експертом [PERSON] : вартість матеріального збитку завданого з технічної точки зору власнику пошкодженого автомобіля Nissan Qashqai д.н.з. [NUMBER] в цінах на дату 26.06.2024 року з урахуванням величини втрати товарної вартості, складає: 79 652, 42 грн. Втрата товарної вартості складає - 20 577,3 гривень Тобто, матеріальні збитки, завдані позивачу з вини відповідача, необхідно визначати відповідно витрат, які позивач має фактично понести на ремонт автомобіля, тобто без урахування зносу та втрати товарної вартості транспортного засобу. Висновок експертного дослідження є належним доказом на підтвердження цієї обставини та який не спростував відповідач. Оцінивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що в даному випадку [PERSON] має нести цивільно-правову відповідальність за спричинення матеріальної шкоди власнику пошкодженого у ДТП 11 червня 2024 року автомобіля Nissan Qashqai д.н.з. [NUMBER] , як особа, що винна у спричиненні такої шкоди. Враховуючи викладене, а також\~наявність у позивача права на відшкодування збитків завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача матеріальної шкоди завданої внаслідок ДТП в розмірі 20577,30 грн. Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди. Позивач вимоги в частині відшкодування моральної шкоди в сумі 30000 гривень мотивує тим, що звичайний та усталений для [PERSON] спосіб життя був кардинально змінений. Позивач змушений був змінити свій життєвий графік, адже з моменту ДТП в нього з`явились нові труднощі: підготовка необхідних документів, пошук грошових коштів для відновлення автомобіля, а також схвильованість з приводу необхідності проводити ремонт пошкодженого транспортного засобу за власний рахунок. Вирішуючи спір в частині відшкодування моральної шкоди суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог в цій частині, виходячи з наступного. У відповідності до статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних чи душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до роз`яснень викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної шкоди» під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно частини 1 статті 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті Однак на думку суду зазначена Позивачем сума є завищеною та такою, що не відповідає дійсним обставинам справи, не ґрунтується на засадах розумності та справедливості, а тому розмір її відшкодування слід визначити у розмірі\~5000,00\~гривень. Визначаючи саме такий розмір компенсації позивачу моральної шкоди, суд виходив з характеру та обсягу душевних страждань, яких позивач зазнав та враховує, що мова йде про розумне і справедливе відшкодування (компенсацію) моральної шкоди, якої б вистачило для морального задоволення, а не про покарання останнього за його неправомірні дії, що не відповідало б завданням та засадам цивільного судочинства, визначеним статтею 2 ЦПК України. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги доведені належними, допустимими та достатніми доказами, через що підлягають частковому задоволенню. Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. Щодо судових витрат Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Оскільки позовні вимоги підлягають повному задоволенню, то з відповідача підлягає стягненню повний розмір сплаченого позивачем судового збору. На підставі викладеного і

Outcome: partial