Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-02 00:00:00

Представниця позивача звернулася до суду з позовом посилаючись на те, що 28.01.2022 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачем за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» укладено електронний договір № 5451969 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», затверджених наказом № 53-ОД від 16 січня 2020 року та розміщених на їх сайті: https://creditplus.ua/ru/documents. Згідно умов кредитного договору сума кредиту (загальний розмір) складає 25000,00 грн; строк кредиту 30 днів; дата повернення кредиту (27.02.2022) вказується в Графіку платежів, що є додатком № 1 до договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених в розділі 4 цього договору (п.1.4 кредитного договору). ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 25000,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача. Відповідно до п.1.5.2 знижена процентна ставка 0,38 % в день протягом 30 календарних днів, тобто строку дії кредиту та п.1.5 кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,90% в день. 27.02.2022 відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав. У період з 25.02.2022 по 30.04.2022 за ініціативою банку, в зв`язку з введенням воєнного стану та з метою врегулювання кредитних правовідносин з клієнтами, зменшення їх фінансового навантаження ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було прийнято рішення про надання відповідачу кредитних канікул, тобто було призупинено нарахування процентів за користування кредитними коштами. У подальшому, оскільки зобов`язання за кредитним договором виконано не було відповідачем та добровільної угоди на пролонгацію договору від останнього не надходило, кредитний договір було автопролонговано відповідно до п. 4.3.1 договору, а строк користування кредитом продовжено на 90 днів. 25.09.2023 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА»" укладено договір факторингу № 25.09/23-Ф, згідно з умовами якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА»" право грошової вимоги за кредитним договором. Про відступлення права грошової вимоги відповідача було повідомлено через електронну адресу. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором у встановленому договором порядку та строки, станом на день звернення до суду, відповідач має заборгованість у сумі 73040,00 грн, з яких 25000,00 грн сума кредиту; 48040,00 грн сума відсотків за користування кредитом; судові витрати в розмірі 2422,40 грн судового збору та 10000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. 14.03.2023 від представника ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА»" Столітнього М.М., що діє в інтересах позивача на підставі договору про надання правничої (правової) допомоги № 10/07-2023 від 10.07.2023 (а.с.65-66), надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог у частині інфляційних витрат та трьох відсотків річних, а саме: зменшити позовні вимоги в частині інфляційних витрат до 1022,18 грн та трьох відсотків річних до 205,67 грн. Тобто останній спросить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 5451969 від 09.11.1985 у загальному розмірі 40327,85 грн, що складається із 25000,00 грн - заборгованості за тілом кредиту, 27100,00 грн - заборгованості за відсотками, 1022,18 грн - інфляційних витрат та 205,67 грн - трьох відсотків річних, а також суму судового збору у розмірі 2147,20 грн та 10000,00 грн витрат на правову допомогу (а.с.151-152). 29.07.2024 через систему «Електронний суд» надійшов відзив, у якому представник відповідача адвокат Яресько Т.В. (а.с.122, 134 зворот - 138) зазначив, що позивачем не долучені первинні бухгалтерські документи по кредитному договору, що підтверджував факт здійснення переказу на розрахунковий рахунок відповідача суми кредиту та лист складений ТОВ «ФК "КОНТРАКТОВИЙ ДІМ"» є неналежним доказом перерахування коштів на рахунок відповідача, оскільки вказане ТОВ не зазначене у договорі № 5451969 про надання споживчого кредиту, як кредитний посередник. Також посилається на те, що розрахунки заборгованості надані позивачем не є належними доказами посилаючись на правову позицію викладену в Постанові КЦС ВС від 01.02.2023 по справі № 199/7014/20. Крім того вважає, що проценти за користування кредитними коштами поза межами тридцяти денного строку мають наслідки прострочення зобов`язання передбачені ст. 625 ЦК, Водночас посилається на те, що враховуючи автопролонгацію строк нарахування відсотків за п. 1.4 кредитного договору мав би сплинути 27.05.2022, однак проценти нараховувались понад цей строк та за наданими, розрахунками заборгованість не може перевищувати 27660,00 грн. До того ж, просить визнати 10000,00 грн судових витрат на правничу допомогу неспівмірними складності справи та вважає, що 2500,00 грн цілком відповідає затраченим зусиллям адвоката та складності справи. Також зауважує, що відповідно до умов договору факторингу, витяг з реєстру боржників не передбачений, а тому не є належним доказом виникнення у позивача права вимоги до відповідача, у зв`язку з чим вважає позовні вимоги не підлягаючими до задоволення та просить стягнути з позивача на користь відповідача 14000,00 грн судові витрати у вигляді відшкодування витрат на правничу допомогу (а.с.123-133). 01.08.2024 через систему «Електронний суд» від представниці позивача надійшла відповідь на відзив у якій остання посилається на те, що у зв`язку з переходом прав вимоги до відповідача, у позивача відсутні докази щодо зарахування на рахунок позивача кредитних коштів, у зв`язку з чим позивачем до суду було подано клопотання про витребування доказів. Зазначає що договір був складений правомірно відповідно до ч.12 ст. 11 ЗУ «Про електронну комерцію» та ч.2 ст. 12 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та кошти передбачені договором були перераховані платіжним провайдером, який надав первісному кредитору ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» послуги з переказу грошових коштів, що не суперечить чинному законодавству. Також вказує, що заборгованість розрахована правильно та у позивача виникло право вимоги до відповідача відповідно до умов кредитного договору. Зауважує, що надати реєстр боржників передбачений умовами договору факторингу позивач не може, оскільки даний реєстр містить персональні дані інших осіб боржників, розголошення яких суперечить положенням ЗУ «Про захист персональних даних», однак позивач на законних підставах отримав право вимоги до відповідача. 05.08.2024 через систему «Електронний суд» від представника відповідача надійшло заперечення на відповідь на відзив відповідно до якого, сторона відповідача заперечує про сплату на користь позивача заборгованості у розмірі 410,00 грн. Вказує що відсутні докази підписання двостороннього договору між первісним кредитором та платіжним провайдером щодо перерахування останнім кредитних коштів на за договором заключним між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачем. Повторно зауважує що витяг з реєстру боржників не передбачений умовами договору факторингу. Також зазначає що відповідачем не погоджувалось пролонгація договору, а тому проценти після 27.05.2022 є мірою відповідальності за прострочення виконання боргового зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України. У судовому засіданні під час відеоконференції представник позивача адвокат Столітній М.М. (а.с.168-170) позовні вимоги підтримав з підстав зазначених у позовній заяві. Позов просив задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні під час відеоконференції представник відповідача адвокат Яресько Т.В., суду повідомив, що відповідач не може з`явитись до суду оскільки перебуває у лавах ЗСУ. Факт надходження коштів на рахунок відповідача визнають, але позов визнають лише в частині тіла кредиту, а саме у розмірі 25000,00 грн, судові витрати просять стягнути пропорційно до задоволених позовних вимог. В іншій частині у задоволенні позовних вимог просить відмовити з підстав зазначених у відзиві та запереченні на відповідь на відзив. Суд визнав можливим проводити розгляд справи у відсутності відповідача, оскільки його інтереси у судовому засіданні представляє його представник, що не суперечить змісту п.4 ч.3 ст. 223 ЦПК. Вислухавши учасників провадження, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню за таких підстав. Відповідно до ст.ст. 13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими обставинами вони підтверджуються (п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України). Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Отже, сторони у справі на власний розсуд розпорядились своїми правами щодо предмета спору, а тому несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ними відповідних процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України). Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України). Із матеріалів справи вбачається, що при укладанні Договору сторони керувались статтею 3 Закону України "Про електрону комерцію" де зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України"Про електронну комерцію"). Частиною п`ятою статті 11 Закону України "Про електронну комерцію" встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Положеннями статті 12 Закону України "Про електронну комерцію" визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Абзац другий частини другої статті 639 ЦК передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі. З урахуванням викладеного вбачається, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205,207 ЦК). У силу частини першої статті 638 ЦК договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. Висновок щодо правомірності укладення кредитного договору шляхом підписання електронним цифровим підписом викладено у постанові Верховного Суду від 12.01.2021, справа № 524/5556/19, провадження № 61-16243св20. До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23.03.2020 у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09.09.2020 у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20). Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною. Відповідно до статті 204 ЦК правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1ст. 627 ЦК України). Судом вбачається, що сторона відповідача в судовому засіданні визнала факт надходження коштів на рахунок відповідача, чим підтвердила укладення електронного кредитного договору № 5451969 від 28.01.2022 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] . Також представник відповідача не заперечує проти повернення тіла кредиту у розмірі 25000,00 грн, що вказує на визнання відповідачем існування боргового зобов`язання, зокрема на умовах і підставах зазначених у позовній заяві. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1ст. 1054 ЦК). Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі (ч.2 ст.1056-1ЦК). Статтями 526, 527, 530 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом. Відповідачка порушує зобов`язання за даним договором. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Статтею 599 ЦК передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином або частково чи у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України. Згідно положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом установлено, що 28 січня 2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачем за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» укладено електронний договір № 5451969 про надання споживчого кредиту (а.с.10-15, 18-20). Кредитний договір було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», затверджених наказом № 53-ОД від 16 січня 2020 року та розміщених на їх сайті https://creditplus.ua/ru/documents (а.с.69-78). Згідно умов кредитного договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 25000,00 грн. (п.1.3. Кредитного договору); строк кредиту 30 днів (п.1.4. Кредитного договору), занижена процентна ставка 0,38 % в день, яка застосовується у строк передбачений п.1.4 Кредитного договору, у разі невиконання договору у передбачений даним пунктом строк, діє стандартна процентна ставка у розмірі 1,9% в день (п.1.5.2 Кредитного договору). Дата повернення кредиту 27.02.2022, що вказується в Графіку платежів, що є Додатком №1 до цього договору. Строк кредиту може бути продовжено: за ініціативою споживача на кількість днів, зазначену в п.1.4 договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному пп.4.2 (пп. 4.2.1-4.2.4) договору або в порядку автопролонгації, на кількість днів та відповідно до умов визначених в п. 4.3 (пп.4.3.1-4.3.2) договору. Пунктом 4.2.1 кредитного договору передбачено, що сторони домовились, що у випадку, якщо у відповідача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою відповідача, відповідно до п.п. 4.2.2 - 4.2.4 договору. Тобто в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту. Також в абзаці 2 п.1.5.2 передбачено, що у випадку невиконання споживачем умов для отримання індивідуальної знижки передбаченої (п.1.5.2 договору), користування кредитом для споживача здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних стандартних умовах, що передбачені цим договором. При цьому, споживач розуміє та погоджується, що застосування стандартної процентної ставки без знижки не можна вважати зміною процентної ставки, порядку її обчислення сплати у бік погіршення для споживача, оскільки надання кредиту за цим договором здійснюється саме на умовах стандартної процентної ставки, а можливість отримання індивідуальної знижки забезпечена для споживача лише як для учасника програми лояльності та лише за умови виконання вимог для її застосування, тобто вчасного виконання зобов`язання. Вказаний договір, додаток № 1 до нього і паспорт споживчого кредиту до договору підписаний електронним підписом відповідача 28.01.2022 о 09 год 46 хв. Додаток № 1 і паспорт споживчого кредиту містить вказівку на суму кредиту, строк його видачі, знижену і стандартну відсоткові ставки, орієнтовну загальну вартість кредиту штрафи тощо (а.с.10-15,18). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 Цивільного кодексу України (по тексту ЦК). Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до п.10.8 Договору № 5451969 від 28.01.2022 споживач підписанням договору підтвердив, у тому числі, що він ознайомлений з усіма умовами Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», що розміщені на Веб-сайті та затверджені наказом № 19-ОД від 05.01.2022, повністю їх розуміє, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватися. Пунктом 3.5 Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (а.с.69-78) передбачено, що перед укладанням кредитного договору ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» шляхом розміщення на Веб-сайті надає клієнту доступ до інформації про: … найменування особи, яка надає посередницькі послуги…., що свідчить про те, що перед укладанням договору відповідач на Веб-сайті не був позбавлений можливості ознайомитись з відповідною інформацією, яка перебувала у загальному доступі. Факт отримання відповідачем кредитних коштів від ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» підтверджується повідомленням ТОВ "Фінансова компанія "Контрактовий дім" від 06.10.2023 № 3315 про здійснення успішного переказу 28.01.2022 о 09:47 на суму 25000,00 грн, номер картки [NUMBER] , № транзакції 1056584378 (а.с.65 зворот), що також підтверджується даними наданими на виконання ухвали Тульчинського районного суду Вінницької області від 10.09.2024 уповноваженою особою АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» (а.с.191-192). Даний безготівковий переказ здійснений на підставі договору № 087/20-П від 08.07.2020 укладений між ТОВ «ФК "КОНТРАКТОВИЙ ДІМ"» та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (а.с.44-47), що спростовує посилання представника відповідача щодо відсутності правових підстав вважати кошти надані через ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "КОНТРАКТОВИЙ ДІМ"» (Ліцензія на переказ коштів у національні валюті № 19 від 17.10.2014(а.с.62), видана НБУ серія 00025) такими, що надані ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» на виконання договору № 5451969 про надання споживчого кредиту від 28.01.2022. Відтак, ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 25000,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача, реквізити якої відповідач особисто зазначив при укладанні договору № 5451969 про надання споживчого кредиту від 28.01.2022. Відповідно до п.1.5. Кредитного договору тип процентної ставки - фіксована; п.1.5.1. стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки (0,38% в день); у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п.4.2 договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п.4.3 договору. Станом на 27.02.2022 відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав. Однак у зв`язку із запровадження у країні воєнного стану та на підставі Постанови Правління Національного банку України «Про деякі питання діяльності банків України та банківських груп» від 25 лютого 2022 року, ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» було надано відповідачу кредитні канікули з 25.02.2022 по 30.04.2022, у зв`язку з чим ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» 28.02.2022 направило на електронну адресу відповідача лист, у якому повідомляло про наявність заборгованості. Як вбачається із роз`яснення НБУ кредитні канікули - це відтермінування сплати боргу, а не його прощення. Кредитні канікули - це тільки пауза, тобто відтермінування у розрахунках клієнта з банком під час воєнного стану в країні. Така "перерва" може стосуватися сплати основної суми кредиту ("тіла" кредиту) чи нарахованих відсотків. Відтермінування може стосуватися сплати "тіла" кредиту та/або нарахованих процентів залежно від пропозицій фінансової установи. У кожної фінансової установи свої умови кредитних канікул. Однак станом на 30.04.2022 зобов`язання виконане відповідачем не було строк відтермінування автопролонгації договору закінчився, та з 01.05.2022 кредитний договір було автопролонговано відповідно до п. 4.3.1 договору, а строк користування кредитом продовжено на 90 днів, що підтверджується карткою обліку договору (розрахунок заборгованості) (а.с.26-41). У зав`язку з невиконанням договору вчасно на умовах індивідуальної знижки (програми лояльності), з врахуванням кредитних канікул (тобто відтермінування сплати на умовах індивідуальної знижки), у ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відповідно до умов договору, а саме пунктів 1.5.1, 1.5.2, 4.3.1 договору, виникло право нарахування процентів за стандартною процентною ставкою. 25.09.2023 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА»" укладено договір факторингу №25.09/23-Ф, згідно з умовами якого ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА»" право грошової вимоги за кредитними договорами відповідно до реєстру боржників (а.с.79- 88). Відповідно до витягу з реєстру боржників кредитний договір відповідача [PERSON] № 5451969 значиться під порядковим номером 1237 у реєстрі боржників. Загальна сума заборгованості 73040,00 грн, яка складається із основної суми боргу 25000,00 грн та заборгованості за відсотками 48040 грн (а.с.43). Про відступлення права грошової вимоги ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» повідомило відповідача шляхом направлення листа на електронну адресу (а.с.24-25). Суд погоджується з позицією позивача, щодо надання витягу з реєстру боржників, оскільки данні реєстру боржників містять персональні данні щодо інших осіб, які не стосуються умов даної справи, та відповідно є охоронюваною законом конфіденційною інформацією. Водночас суд зауважує, що сторона відповідача не позбавлена можливості надавати до суду докази на спростування суми заборгованості (докази щодо погашення, або часткового погашення заборгованості, чеки, квитанції, роздруківки руху коштів, тощо), що ні представником відповідача, а ні самим відповідачем зроблено не було. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (ч. 1 ст. 513 ЦК України). Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 516 ЦК). Відповідно до п.п.3 п. 5.1 Договору № 5451969 від 28.01.2022 про надання споживчого кредиту вбачається, що ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договором факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди споживача. Отже позивач правомірно набув право грошової вимоги ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» до відповідача за договором № 5451969 про надання споживчого кредиту від 28.01.2021. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором позивач заявив до стягнення заборгованість у розмірі 73040 грн, з яких 25000,00 грн сума кредиту, 48040,00 грн сума відсотків за користування кредитом. У ході судового розгляду доказів своєчасного виконання зобов`язань по поверненню кредиту судом не здобуто. Відповідно до розрахунку заборгованості вбачається, що 22.08.2022 було здійснено погашення суми заборгованості в розмірі 50,00 грн, а 19.12.2022 в розмірі 360,00 грн, загальною сумою 410,00 грн, однак представник відповідача заперечував про здійснення відповідачем будь-яких дій на погашення суми заборгованості. Посилання представника відповідача на те, що позивачем неправомірно нараховані відсотки за користування кредитом у зв`язку з тим що після 27.02.2022 відсотки мають бути нараховані на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України, не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки представник відповідача помилково виснував, що нарахування процентів є мірою відповідальності за прострочення виконання боргового зобов`язання відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, оскільки це спростовується п.7.4 кредитного договору, яким передбачено, що у випадку невиконання та/або неналежного виконання споживачем зобов`язань щодо повернення суми кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, споживач зобов`язаний сплатити товариству штраф, який і є мірою відповідальності за прострочення виконання боргового зобов`язання. У даному випадку представник відповідача правильно розуміє поняття пролонгації/автопролонгації, оскільки автопролонгація не виступає мірою відповідальності за невчасне виконання зобов`язання, а передбачає подовження дії договору, що передбачає правомірне користування коштами у межах подовженого строку дії договору, а мірою відповідальності є штрафи передбачені п.7.4 договору. Відповідно до положень ст. 1050 ЦК України вбачається, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. А тому вимога позивача щодо повернення процентів передбачених договором у межах строку автопролонгації є правомірною. Водночас суд зазначає, що ні ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА», а ні позивач до відповідача не застосовує штрафи або інші виплати за невиконання зобов`язання. Суд не погоджується із наданими стороною відповідача контр розрахунком, оскільки при розрахунку представником відповідача у період автопролонгації зараховано кредитні канікули, тобто представник відповідача вважає, що кредитні канікули звільнили відповідача від дії п. 4.3.1 договору на відповідну кількість днів, але як зазначалось вище, кредитні канікули відтермінували початок автопролонгації, який згідно договору мав розпочатись з 28.08.2022, але за умови надання кредитних канікул розпочався з 01.05.2022 та продовжився до 01.08.2022. У зв`язку з чим розрахунок суми заборгованості відповідача за кредитом, відповідно до умов п. 1.5.1, 1.5.2, 4.3.1 договору має наступний вигляд: 25000,00 + (25000,00 х 1,9/100 х (30 + 90)) - (50,00 + 360,00) = 81590,00 грн. Із встановлених судом обставин убачається, що не виконання відповідачем належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором кредиту між ним та ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» в обумовлені договором строки, призвело до порушення прав позивача, та підлягає задоволенню, відповідно до заявлених позивачем вимог: у частині стягнення боргу в сумі 73040,00 грн, що складається з 25000,00 грн заборгованості за тілом кредиту та 48040,00 грн заборгованості за відсотками за користування кредитом Заборгованість за відсотками, як вбачається за поясненнями представника позивача, була ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» частково зменшена у зв`язку з реструктуризацією боргу. Частиною першою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Представником відповідача в судовому засіданні було заявлено прохання про стягнення судових витрат пропорційно до задоволених вимог, що не суперечить закону. Згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються із 2422,40 гривень сплаченого судового збору, що підтверджується копією платіжної інструкції № 4966 від 13.05.2024 (а.с.97, 105). До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 Кодексу). Відповідно до положень ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України). За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Повноваження адвоката, як представника, підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України. За положеннями пункту 4 частини першої статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики. Пунктом 9 частини першої статті 1 України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні. Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката. Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19). При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19). Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). Враховуючи викладене вище, вбачається, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Так із копії звіту про надання правової допомоги (а.с.21) вбачається, що видами правової допомоги наданої адвокатом Городніщевою Є.О. ТОВ «ФК "ФУНТРАСТ УКРАЇНА"» є збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором № 5451969 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] ; складення позовної заяви в справі про стягнення заборгованості за кредитним договором № 5451969 між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та [PERSON] ; подання до Вишгородського районного суду Київської області позовної заяви в інтересах клієнта, загальна кількість годин 10, загальна вартість 10000,00 грн, даний звіт погоджений сторонами. Відповідно до п. 4.4 Договору № 28/03-2024 про надання правової допомоги від 28.03.2024 вбачається, що факт наданих послуг підтверджується звітом про надання правової допомоги. Водночас п.4.5 зазначеного договору передбачено, що підставою для оплати є рахунок -фактура. Клієнт здійснює оплату за надані послуги у день отримання рахунку-фактури шляхом безготівкового перерахування коштів на розрахунковий рахунок (а.с.53). Із копії платіжної інструкції № 5042 від 13.05.2024 (а.с.17) встановлено, що позивачем на рахунок адвоката Городніщевої Є.О. сплачено 10000,00 грн відповідно до рахунку на оплату № 2897-10/05-2024 від 10.05.2024 за послуги з аналізу, складання та подання позовної заяви до [PERSON] . Представником відповідача у відзиві зазначено про необґрунтованість та не співмірність витрат на правову допомогу, зазначає, що реальна ціна проведеної адвокатом позивача роботи щодо збирання доказів, підготування та подання позову складає 2500,00 грн. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Із змісту частин 1 - 2 ст. 141 ЦПК України вбачається, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 та частина восьма статті 141 ЦПК України). Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом, зокрема, у додатковій постанові від 28 листопада 2023 року у справі № 740/1004/22, провадження № 61-2675св23). Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18. Враховуючи характер та обсяг виконаної адвокатом роботи, співмірність витрат зі складністю справи, пропорційність розміру задоволених вимог позивача, часом, який необхідний для виконання такої роботи адвокатом та значенням справи для сторін, враховано, що у справі понад 100 аркушів, адвокатом подано позовну заяву, клопотання про витребування доказів, здійснювався запит щодо отримання інформації до банку емітенту платіжної картки відповідача, виготовлялась та відсилалась копія позову з додатками відповідачу, подавались заяви про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, відповідь на відзив, у зв`язку з чим вимоги ч.4 ст. 137 ЦПК дотримані, також враховано те, що представником відповідача оцінено його участь у справі в розмірі 14000,00 грн, суд дійшов висновку про можливість компенсувати за рахунок відповідача витрати позивачу на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи, у сумі 10000,00 грн. Аналізуючи викладене вище, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, врахувавши позицію відповідача щодо часткового визнання позову, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх задоволення.

Outcome: approved