Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-29 00:00:00

Позивач [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду міста Запоріжжя з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 29 жовтня 2005 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб Виконавчим комітетом Богданівської сільської ради Чернігівського району Запорізької області, про що складено відповідний актовий запис № 05. Від подружнього життя у подружжя є спільні діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що зареєстрований шлюб між нею та відповідачем по справі має формальний характер. Шлюбні стосунки сторони припинили з листопада 2023 року. Спільне господарство сторони не ведуть та спільного бюджету не мають, зазначене пов`язано з тим, що сторони не мають бажання продовжувати подальше подружнє життя. Позивач зазначає, що не має наміру продовжувати сімейні відносини з відповідачем, так як вони істотно суперечать її інтересам. Позивач зазначає, що рішення про розірвання шлюбу з відповідачем усвідомлене, добровільне та безпосередньо пов`язане з бажанням припинити подальше подружнє життя. Позивач стверджує, що сторони не підтримують сімейних стосунків, не ведуть спільного господарства, а шлюб має лише формальні ознаки. Посилаючись на зазначені обставини, враховуючи, що шлюб фактично не існує, сім`ю зберегти неможливо, позивач просить суд розірвати шлюб, який укладений між [PERSON] і [PERSON] , та який зареєстрований 29 жовтня 2005 року Виконавчим комітетом Богданівської сільської ради Чернігівського району Запорізької області, актовий запис № 05. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Запоріжжя від 27 серпня 2024 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.19). У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена судом своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомила (а.с.20, 27, 29). Разом з тим, позивачем подано до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги просить задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с.25). Відповідач [PERSON] у судове засідання також повторно не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, відповідно до приписів ч. 11 ст. 128 ЦПК України та ст. 121 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади про виклик відповідача [PERSON] до зали судових засідань (а.с.21, 30). Проте, жодних документів на підтвердження поважності причин неявки відповідач суду не надав, відзиву на позов, заперечень проти заявлених [PERSON] позовних вимог на адресу суду також не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За правилами ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищезазначене, а також приймаючи до уваги, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частин 3, 4 статті 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Частина 3 статті 105 СК України передбачає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За змістом ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Судом встановлено, що 29 жовтня 2005 року [PERSON] і [PERSON] зареєстрували шлюб, про що Виконавчим комітетом Богданівської сільської ради Чернігівського району Запорізької області видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 07 липня 2005 року та складено відповідний актовий запис № 05. При укладенні шлюбу дружина змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.10). Від спільного подружнього життя у сторін є двоє неповнолітніх дітей. Так, [INFO] у [PERSON] і [PERSON] народилася донька [PERSON] , про що Богданівською сільською радою Чернігівського району Запорізької області видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 16 жовтня 2008 року (а.с.11). [INFO] у [PERSON] і [PERSON] народилася донька [PERSON] , про що Богданівською сільською радою Чернігівського району Запорізької області видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 24 червня 2011 року (а.с.12). Суд також звертає увагу, що позивачем по справі [PERSON] надано суду свідоцтво про народження серії [NUMBER] , яке видано Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 10 вересня 2024 року, із змісту якого вбачається, що [INFO] у [PERSON] і [PERSON] народилася донька [PERSON] (а.с.26). Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вивчивши обґрунтування заявлених позивачем [PERSON] позовних вимог, врахувавши, що сторони не бажають зберегти шлюб та сім`ю, а також не мають намірів проживати спільно, оскільки факти, які викладені у позовній заяві, свідчать про те, що шлюб між сторонами фактично розпався, шлюбні стосунки сторони не підтримують, спору між сторонами щодо нажитого у шлюбі майна немає, від шлюбу сторони мають двох спільних неповнолітніх дітей, приймаючи також до уваги, що [INFO] у позивача [PERSON] народилася донька [PERSON] , батьківство щодо якої визнано [PERSON] , що у свою чергу надає позивачу право на пред`явлення до суду позову про розірвання шлюбу, та відповідно не є перешкодою для вирішення питання щодо розірвання шлюбу, враховуючи, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, суд дійшов висновку про те, що сім`ю зберегти не має можливості, тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. За правилами ч. 4 ст. 110 СК України, чоловік, дружина мають право пред`явити позов про розірвання шлюбу до досягнення дитиною одного року, якщо батьківство щодо неї визнане іншою особою або за рішенням суду відомості про чоловіка як батька дитини виключено із актового запису про народження дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно статті 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За змістом ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved