Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-02 00:00:00

Представник позивачки [PERSON] адвокат Івачковський В.В. звернувся до суду з позовом до Стрижавської селищної ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Позовна заява обгрунтована наступним. Відповідно до погосподарських книг по домогосподарству, що розташоване в [ADDRESS] , вказане домогосподарство відносилося до категорії колгоспних дворів, членами якого були [PERSON] (батько позивачки) та [PERSON] (мати позивачки). З огляду на це, станом 15.04.1991 право власності на майно колгоспного двору набули [PERSON] та [PERSON] в рівних частках по 1/2. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частку вказаного домоволодіння. Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є його дружина [PERSON] та діти: [PERSON] і [PERSON] .. За свого життя [PERSON] склав заповіт, яким все своє майно заповів своїй дочці [PERSON] .. Спадщину після смерті [PERSON] в порядку спадкування за заповітом прийняла позивачка шляхом подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Мати [PERSON] подала до нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини після смерті свого чоловіка, а сестра позивачки [PERSON] спадщину після смерті батька не прийняла. Фактично позивачка успадкувала після смерті батька 1/2 частку вказаного домоволодіння. Однак, не отримувала свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування за законом. [INFO] померла мати позивачки [PERSON] після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/2 частку домоволодіння по [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги після смерті матері [PERSON] є її діти позивачка [PERSON] та [PERSON] .. За свого життя [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла позивачці [PERSON] .. Спадщину після смерті матері позивачка прийняла шляхом подачі заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. [PERSON] спадщину не прийняла, подала до нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини на користь позивачки. Проте, оформити свої спадкові права після смерті батьків позивачка не може, оскільки в свідоцтві про право власності на житловий будинок вказано, що це домоволодіння належить колгоспному двору, головою якого вказаний [PERSON] , що не є доказом права власності на це домоволодіння, що підтверджується копією постанови нотаріуса від 14.09.2023. Рішенням Вінницького районного суду від 05.12.2017 у справі №128/2791/17 встановлено факт належності правовстановлюючого документа, а саме свідоцтва № [NUMBER] від 11.07.1989 на право власності на домоволодіння, яке розташоване в [ADDRESS] , [PERSON] .. Рішенням виконавчого комітету Лаврівської сільської ради №26 від 27.05.2016 було змінено поштову адресу домоволодіння в [ADDRESS] на 23-А. Враховуючи вказані обставини позивачка позбавлена можливості оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі. З огляду на вищевикладене просить визнати за позивачкою [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , та [PERSON] , яка померла [INFO] , на домоволодіння по [ADDRESS] . Понесені нею судові витрати просила залишити за нею. Ухвалою суду від 29.05.2024 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, задоволено клопотання про витребування доказів (а.с. 37). Ухвалою суду від 07.08.2024 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 92). Позивачка [PERSON] та її представник адвокат Івачковський В.В. в судове засідання для розгляду справи по суті не з`явились. Представником позивачки подано заяву, в якій позовні вимоги підтримує повністю та просить справу розглянути у його відсутність та відсутність позивачки (а.с. 97). Представник відповідача Стрижавської селищної ради в судове засідання для розгляду справи по суті не з`явився, від представника [PERSON] до суду надійшла заява, в якій вона просить справу розглядати у відсутність представника селищної ради, у вирішенні спору покладається на розсуд суду, не заперечує щодо задоволення позову (а.с. 41). Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст. 223 ЦПК України не вбачається, нез`явлення сторін не перешкоджає вирішенню спору, а відтак судом ухвалено проводити судове засідання у відсутність сторін та їх представників. Відповідно до частини другої\~статті 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, оскільки розгляд справи відповідно до положень цього\~Кодексу\~проводиться судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі. На підставі досліджених безпосередньо у судовому засіданні доказів судом встановлено, що відповідно до копії паспорта громадянина України [PERSON] народилася [INFO] в с. Лаврівка Вінницького району Вінницької області (а.с. 7). Згідно копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] 06.02.1947 зареєстрували шлюб, після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 11). З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 11) вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] , а її батьками вказані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №00019056355 від 17.11.2017 [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , 22.08.1971 зареєстрували шлюб, після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 58, зворот 59). Відповідно до копій свідоцтв про смерть серії [NUMBER] (а.с. 9) та серії [NUMBER] (а.с. 10) [PERSON] помер [INFO] , [PERSON] померла [INFO] . Згідно копії свідоцтва № [NUMBER] про право особистої власності на домоволодіння від 11.07.1989, виданого Лаврівською сільською радою, домоволодіння в [ADDRESS] , належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] .. Домоволодіння зареєстровано в КП «ВООБТІ» 11.07.1987 (а.с. 12). Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 05.12.2017 у справі №1282791/17 встановлено факт належності правовстановлюючого документа, а саме свідоцтва № [NUMBER] від 11.07.1989 на право власності на домоволодіння, яке розташоване в [ADDRESS] , виданого на підставі рішення виконкому Вінницької районної ради народних депутатів №128 від 19.05.1988, [PERSON] . Рішення суду набуло законної сили 18.12.2017 (а.с. 20-21). Відповідно до оголошення в газеті «Вінниччина» №20 (23669) від 15.05.2024 свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] від 11.06.1989, видане на підставі рішення Виконкому Вінницької районної ради на ім`я [PERSON] на житловий будинок в [ADDRESS] (23), вважати недійсним у зв`язку із втратою (а.с. 30). Рішенням виконавчого комітету Лаврівської сільської ради Вінницького району Вінницької області №26 від 27.05.2016 змінено поштову адресу на домоволодіння гр. [PERSON] в [ADDRESS] (а.с. 22). З копії погосподарської книги на домоволодіння по [ADDRESS] за період з 01.01.1991 по 01.01.1992, що належить до суспільної групи колгоспний двір (а.с. 26) вбачається що за даною адресою проживали [PERSON] голова двору, та [PERSON] дружина. Відповідно до копії технічного паспорта на житловий будинок садибного типу по [ADDRESS] , що виготовлений 15.03.2024 КП «Агенство адміністративний послуг», вказане домоволодіння складається з: житлового будинку «А» 1947 року побудови, загальною площею 45,5 кв.м, житловою площею 24,4 кв.м; веранди «а» 1975 року побудови; гаража «а1» 1990 року побудови; гаража «Б» 1980 року побудови; сараю «В» 1985 року побудови; сараю «Г» 1970 року побудови; підвалу «п/Г» 1970 року побудови; підвалу «п1/Г» 1970 року побудови; огорожі №1; воріт з хвірткою №2; криниці №3; вигрібної ями №4 (а.с. 14-17). Згідно висновку про ринкову вартість житлового будинку з господарськими спорудами в [ADDRESS] від 05.04.2024 вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами станом на 05.04.2024 становить 150227 грн. (а.с. 28-29). З копії заповіту від 09.08.1999 вбачається, що [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати йому на день його смерті, і на що за законом він матиме право заповів своїй дочці [PERSON] (а.с. 18). З копії заповіту від 09.08.1999 вбачається, що [PERSON] все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день її смерті, і на що за законом вона матиме право заповіла своїй дочці [PERSON] (а.с. 19). Відповідно до копії спадкової справи №274/2002 до майна померлого [INFO] [PERSON] , позивачка [PERSON] 21.05.2002 звернулася до Вінницької районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [INFO] батька [PERSON] та просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Також 10.10.2003 дружина померлого [PERSON] [PERSON] подала до нотаріальної контори заяву про відмову від обов`язкової частки у спадщині після смерті чоловіка. 23.12.2003 [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] до складу якого входить земельна ділянка площею 1,6255 га , яка розташована на території Лаврівської сільської ради, цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала спадкодавцю (а.с. 66-86). Відповідно до копії спадкової справи №593/2013 до майна померлої [INFO] [PERSON] , позивачка [PERSON] 17.12.2013 звернулася до Вінницької районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [INFO] матері [PERSON] .. Також, 17.12.2013 [PERSON] подала до нотаріальної контори заяву про відмову від належної їй частки спадщини після смерті матері [PERSON] на користь дочки померлої [PERSON] .. 23.11.2017 [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON] , до складу спадкового майна увійшла земельна ділянка з кадастровим номером 0520682600:01:009:0205, що розташована на території Лаврівської сільської ради, цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала спадкодавцю [PERSON] (а.с. 46-65). Постановою державного нотаріуса Вінницької районної нотаріальної контори Каблучко Ю.В. №1390/02-31 від 14.09.2023 позивачці [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадковий будинок після смерті [INFO] її батька [PERSON] та після смерті [INFO] її матері [PERSON] , у зв`язку із тим, що оригінал документу, що посвідчує право власності відсутній, та оскільки житловий будинок належить колгоспному двору, зробити висновки про те, яка саме частка у праві власності на житловий будинок спадкодавцям неможливо (а.с. 23). Таким чином, судом встановлено, що позивачка [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] , та спадкоємцем за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Позивачка [PERSON] прийняла спадщину після смерті кожного із батьків шляхом подачі відповідних заяв до Вінницької районної державної нотаріальної контори. Спадкоємці на обов`язкову частку у спадщині [PERSON] , після смерті чоловіка [PERSON] , та [PERSON] , після смерті матері [PERSON] , подали до нотаріальної контори заяви про відмову від спадщини на користь позивачки. Спадкоємець [PERSON] спадщину після смерті батька [PERSON] не прийняла. До складу спадкового майна входить житловий будинок по [ADDRESS] , який належить [PERSON] , який помер [INFO] , на підставі свідоцтва № [NUMBER] про право особистої власності на домоволодіння від 11.07.1989. Також до складу спадкового майна після смерті [PERSON] , та [PERSON] входять земельні ділянки на території Лаврівської сільської ради, цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та позивачка отримала на них свідоцтва про право на спадщину за заповітом. При зверненні до нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок в [ADDRESS] , позивачці [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через те, що оригінал документу, що посвідчує право власності відсутній, та оскільки житловий будинок належить колгоспному двору, зробити висновки про те, яка саме частка у праві власності на житловий будинок спадкодавцям неможливо. Тобто, позивачка [PERSON] не може у нотаріальній конторі оформити свої спадкові права після смерті батьків [PERSON] та [PERSON] .. Таким чином, вирішити дане питання, окрім як в судовому порядку, позивачка позбавлена можливості, її право на спадщину порушене та підлягає захисту. Оцінюючи вищеперераховані\~докази за\~своїм внутрішнім\~переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному та\~безпосередньому дослідженні\~наявних у\~справі доказів відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, суд згідно з положеннями статей 77, 78, 79, 80 цього ж Кодексу вважає прийняті судом до уваги докази належними, допустимими, достовірними та достатніми,\~оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування, одержані у встановленому законом порядку, на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, а також у своїй сукупності вони дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Із встановлених\~обставин випливає,\~що між\~сторонами виникли\~правовідносини спадкування\~за заповітом,\~що регулюються\~Цивільним Кодексом України в ред. 1963 року, Законом України «Про власність», Цивільним Кодексом\~України, які застосував суд при вирішенні справи. Відповідно до ст. 25 ЦК України - цивільна правоздатність фізичної особи виникає в момент її народження і припиняється в момент її смерті. Відповідно до ст. 1216 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до ч.3 ст.1223 ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Згідно ч.ч.1, 5, 6 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно аналізу положень ст. 392 ЦК України, вбачається, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, є визнання права. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» з наступними змінами, до правовідносин, що виникли раніше, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору. Частиною першою ст. 112 ЦК УРСР у редакції 1963 року, передбачено, що майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Тобто, кожен член колгоспного двору є учасником спільної сумісної власності на все майно двору незалежно від того, чи брав він участь у його придбанні. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню книг погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року № 112/5, а згодом - аналогічними Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року за № 5-24/26, та Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно зі змістом Вказівок № 112/5 і № 69 суспільна група господарства визначалася залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. Відповідно до абзацу другого пункту 20 Вказівок № 112/5 виключенням із загального порядку були лише господарства, в яких проживали працюючі члени колгоспу. Такі господарства, незалежно від роду занять голови господарства, відносилися до господарств колгоспників. Члени колгоспу, які працюють у міжгосподарських організаціях, відносяться до суспільної групи колгоспників. Згідно ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Відповідно до вимог ст.ст. 120, 123, 563 ЦК України в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, а у разі смерті члена колгоспного двору спадщина в майні двору не відкривалася до смерті останнього члена колгоспного двору, а майно залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів не залишається, до майна двору застосовуються правила розділу «Спадкове право» ЦК України в редакції 1963 року. Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Колгоспний двір був припинений 15.04.1991, коли був введений в дію Закон України «Про власність», а тому станом на 15.04.1991 [PERSON] та його дружині [PERSON] на праві сумісної власності належало право у колгоспному дворі, як його членам, що не втратили право на частку в його майні. Дружина [PERSON] [PERSON] подала до нотаріальної контори заяву, відповідно до якої відмовляється від обов`язкової частки у спадщині після смерті чоловіка [PERSON] . Отже, [PERSON] та\~його дружині\~ [PERSON] в рівних частках (по 1/2 кожному) належав житловий будинок по [ADDRESS] . Відповідно до\~ст.\~328\~ЦК України,\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно змісту ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, так як є обґрунтованими, доведеними позивачкою, відповідають матеріальному закону. Викладені у позові обставини знайшли своє підтвердження. Судом не встановлено порушення права інших осіб при визнанні права власності на частки на житловий будинок за позивачкою, що належить померлому [PERSON] .. Понесені позивачкою судові витрати, відповідно до її позиції висловленої в позовній заяві, слід залишити за позивачкою. Відповідно до ст.ст. 25, 1216, 1217, 1218, 1221, 1222, 1223, 1225, 1268, 1270, 1273, 1296 ЦК України,

Outcome: approved