Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-01 00:00:00

У липні 2024 року представник позивача адвокат Шмат Р.П. звернувся до суду із позовом в інтересах [PERSON] до [PERSON] , згідно із прохальною частиною якого просив суд ухвалити рішення стосовно стягнення із відповідача на користь позивачки аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно. У обґрунтування позову представник позивачки повідомив, що сторони із квітня 2015 року по травень 2024 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який, у подальшому, розірваний на підставі рішення суду. За час перебування сторін у шлюбі у них народився син [PERSON] та донька [PERSON] , які, наразі, проживають із матір`ю. Водночас, відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання спільних дітей сторін і позивачка та відповідач добровільно не досягли згоди щодо розміру такого грошового утримання, а тому позивачка вимушена звернутися до суду із цим позовом. Згідно із ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 05 серпня 2024 року розгляд цієї справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи (а.с. 21). Відповідач, у свою чергу, подав до суду відзив на позовну заяву, згідно із яким проти позову заперечив у повному обсязі та просив відмовити у його задоволенні. Свою позицію [PERSON] обґрунтовував тим, що доводи позивачки стосовно ненадання останнім коштів на утримання спільних дітей сторін є безпідставними, оскільки відповідач щомісячно здійснює перерахування таких коштів на картковий рахунок позивачки в АТ «Приватбанк». Окрім того, [PERSON] наголосив на тому, що він не має наміру ухилятися від виконання своїх батьківських обов`язків щодо сплати аліментів, однак уважає, що за допомогою цього позову [PERSON] бажає покращити своє матеріальне становище, оскільки сторони служать у одній військовій частині та отримують однакову заробітну плату, а тому будь-яких труднощів в утриманні спільних дітей відповідач не убачає. Представник позивачки - адвокат Шмат Р.П., у свою чергу, скерував до суду відповідь на відзив у якому позов підтримав із підстав, викладених у ньому, та категорично заперечив проти доводів сторони відповідача. У обґрунтування своєї позиції адвокат зазначив, що добровільна сплата [PERSON] аліментів протягом певного проміжку часу не свідчить про те, що відповідач у майбутньому не виявить бажання ухилитися від виконання свого обов`язку щодо утримання спільних дітей сторін. У ході судового розгляду справи представник позивачки адвокат Шмат Р.П. позов підтримав, а представник відповідача адвокат Кадлубовська Л.А. проти позову заперечила в частині стягнення суми аліментів з батька, оскільки вважає що саме з батька суд не повинен стягувати всю суму аліментів, бо матір також зобов`язана фінансово забезпечувати дітей на рівні із батьком. Наголосила, що її довірителем добровільно сплачувалися аліменти, на що стороною відповідача подано певні докази. Сторонами не оспорювався факт проживання (перебування) дітей разом із матір`ю. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 28 квітня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований шлюб. Після державної реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с. 6). [INFO] народився [PERSON] батьком якого є [PERSON] , а матір`ю [PERSON] (а.с. 7). [INFO] народилася [PERSON] батьком якої є [PERSON] , а матір`ю [PERSON] (а.с. 8). Згідно із довідкою № 96 від 2 квітня 2024 року, що видана командиром військової частини [NUMBER] , на утриманні [PERSON] знаходиться сім`я у складі: чоловіка [PERSON] , сина [PERSON] та доньки [PERSON] (а.с. 12). Відповідно до виписки по картковому рахунку [PERSON] від 01 липня 2024 року вбачається, що останній за період з 06 лютого 2024 року по 26 червня 2024 року перерахував позивачці грошові кошти, які сплачені як аліменти на дітей (а.с. 30-31). Крім того, у судовому засіданні 02.10.2024 року представником відповідача також долучено до матеріалів справи банківську виписку по катці з переказами на позивача в період з 06.02.2024 року по 06.09.2024 року (а.с. 47-49). Під час розгляду справи позивач не заперечувала факту оплати відповідачем у добровільному порядку аліментів на дітей. Однак наголосила, що сума аліментів на двох дітей має бути більшою, у зв`язку із чим звернулась до суду з відповідним позовом. Відповідно до\~статті 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно положень ч. 3\~ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до положень\~ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 184 СК України\~суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що в разі відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. З огляду на викладене, враховуючи, що основна відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, покладається на батьків, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про стягнення на її користь аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 частки усіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття, щомісячно. Водночас суд відкидає доводи сторони відповідача стосовно того, що [PERSON] добровільно сплачує аліменти, а тому підстави для звернення позивачки до суду із цим позовом відсутні, оскільки матеріали справи не містять і сторонами не заперечувалося, що між ними не існує домовленості щодо порядку та розміру грошового утримання спільних дітей сторін, а тому, згідно із усталеною судовою практикою щодо врегулювання подібних правовідносин, звернення [PERSON] до суду із цим позовом є її безумовним правом. Також свого підтвердження не знайшли і доводи відповідача стосовно того, що цей позов спрямований виключно на покращення матеріального стану позивачки. Такий висновок суду зумовлений тим, що утримання дитини є Конституційним обов`язком сторін у справі, а тому посилання на те, що за допомогою аліментів позивачка може покращити своє матеріальне становище при умові, що спільні діти сторін знаходяться на її утриманні є безпідставними. Разом із тим, при ухваленні цього рішення, суд вважає за необхідне прийняти до уваги суму добровільно сплачених відповідачем на користь позивачки аліментів на утримання спільних дітей сторін, які було здійснено відповідачем у добровільному порядку з моменту подання позову і по 06.09.2024 року (а.с. 48-49), що має бути обов`язково враховано при виконанні рішення суду. Судовий збір відповідно до положень ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved