Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-25 00:00:00

Позивач звернувся до Сихівського районного суду м.Львова із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики у розмірі 6\~693,00 доларів США, покликаючись на невиконання останнім взятих на себе зобов`язань. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 квітня 2024 року таку передано на розгляд судді Шашуріній Г.О. Ухвалою судді від 08 квітня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Учасники справи у судове засідання призначене на 12:30 год 26 вересня 2024 року не з`явилися. Позивач бере участь у справі через представника адвоката Онишкевича І.А., який скористався правом, наданим ч.3\~ст.211 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач у судові засідання повторно не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час і місце проведення такого, причин неявки не повідомив та не подав відзив на позовну заяву. Наслідки неявки в судове засідання учасника справи передбачені\~ст.223 ЦПК України. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (ч.4\~ст.223 ЦПК України). За умовами\~ст.280 ЦПК України\~суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3)відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням наявності всіх наведених вище умов суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється за вимогами ч.2\~ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися нам припущеннях. (ст.ст.12, 81 ЦПК України). При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4\~ст.263 ЦПК України). У відповідності до п.1 ч.2\~ст.11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. За умовами ст.ст.526,\~530, 629 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до\~ст.1046\~ЦК України\~за договором\~позики одна\~сторона (позикодавець)\~передає у\~власність другій\~стороні (позичальникові)\~грошові кошти\~або інші\~речі,\~визначені родовими\~ознаками,\~а позичальник\~зобов`язується\~повернути позикодавцеві\~таку ж\~суму грошових\~коштів (суму\~позики)\~або таку\~ж кількість\~речей того\~ж роду\~та такої\~ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики\~укладається у\~письмовій формі,\~якщо його\~сума не\~менш як\~у десять\~разів перевищує\~встановлений законом\~розмір неоподатковуваного\~мінімуму доходів\~громадян,\~а у\~випадках,\~коли позикодавцем\~є юридична\~особа,\~-\~незалежно від\~суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст.1047 ЦК України). За вимогами ч.1 ст.1049 позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Між позивачем та відповідачем, 23 липня 2021 року укладено договір позики у формі розписки та відповідачу надано кошти у сумі 6 373 доларів США, які останній зобов`язувався повернути із відсотками у сумі 320 доларів США до 01 вересня 2021 року. У даному випадку діє презумпція правомірності правочину (ст.204 ЦК України), яка не спростована, що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Судом установлено, що позивачем умови укладеного договору виконано, проте відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав та позику не повернув, а відтак має борг у сумі 6\~693,00 доларів США. Докази повернення позики в повному (частковому) обсязі відповідно до вимог ст.545 ЦК України відповідачем не надано. Висновки щодо можливості ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц; від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16. Ураховуючи, що позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті та обов`язковості договору для сторін, доводи позивача щодо стягнення з відповідача суми боргу є підставними та позов підлягає задоволенню. Суд акцентує увагу, що відповідач не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, а тому справа вирішується за наявними матеріалами. У порядку ст.141\~ЦПК України на відповідача слід покласти сплачені позивачем при подачі позову до суду документально підтверджені судові витрати, а саме 2\~628,00 грн судового збору.

Outcome: approved