Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-24 00:00:00

1.Позиції сторін, процесуальні дії 1.1. [PERSON] звернувся до Черкаського районного суду Черкаської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, посилаючись на наступне. 21.02.2022 позивач позичив відповідачці свої кредитні грошові кошти за рахунок кредитного ліміту на картці monobank в сумі 8046,76 грн. (з урахуванням пені 3046,76 грн.) шляхом перерахування на номер банківської картки відповідачки [NUMBER] . Відповідачка запевнила позивача, що грошові кошти їй потрібні на декілька днів, і що гроші будуть повернуті позивачу разом із пенею. Після багатьох розмов позивача з відповідачкою та її обіцянок щодо повернення позичених нею коштів, відповідачка борг не повернула. Станом на 01.02.2024 точна сума боргу відповідачки складає 154690,26 грн. (яка також включає 27000 грн., які позивач та його дружина заробили працюючи у [PERSON] в 08.06.-04.07.2022 та 1000 доларів США, які відповідачка позичила у матері позивача), але ця сума є динамічною і постійно зростає за нарахування пені на кредитні кошти. У зв`язку з тим, що на протязі 2 років [PERSON] не віддавала позивачу борг, позивач зіткнувся з безліччю проблем, спричиненими цією ситуацією, і йому було завдано моральну шкоду. Враховуючи викладене, позивач звернувся з даним позовом до суду та просить стягнути з відповідачки на його користь борг, який станом на 22.02.2024 складає 200000 грн, (але з врахуванням динамічності боргу, який зростає за рахунок того, що складається з кредитних коштів), моральну шкоду в розмірі 50000 грн., а також судові витрати. 1.2. Представник відповідачки надав до суду відзив, в якому вказав, що позивачем не надано до суду доказів на підтвердження укладання договору позики згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України, який би визначав предмет договору, строк позики, а також інші умови. Посилання на скріншоти листування у мобільному додатку як на докази існування договірних відносин позики є безпідставними. Зокрема з позовної заяви неможливо встановити, який розмір самої позики та яка правова природа решти стягуваних коштів. Крім того, позивачем необґрунтовані позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, зокрема не вказно у чому саме полягає моральна шкода, якими діями вона завдана та чим позивач керувався, заявляючи саме такий розмір шкоди. 1.3. Позивач надав до суду відповідь відзив, в якій вказав, що у даному випадку між позивачем та відповідачем не було укладено ніякого договору позики, відносини між позивачем та відповідачем відбувались шляхом прямої комунікації, за допомогою телефонного зв`язку та месенджера. [PERSON] 21.02.2022 терміново були потрібні гроші і позивач в той же день позичив гроші відповідачу, перерахувавши кредитні гроші у розмірі 80046,76 грн (з урахуванням пені 3046,76 грн) на номер банківської картки [NUMBER] відповідачки, який відповідачка надіслала через месенджер Viber. Факт отримання грошей відповідачка підтвердила також через месенджер Viber. Всю доказову базу правовідносин позивача та відповідачки, яка має необхідну юридичну силу, позивачем надано у позовній заяві. Початкова сума боргу чітко зафіксована 21.02.2022 і складала 80046,76 грн, що підтверджується зі скріншота транзакції з банківської карти позивача на рахунок відповідачки та банківської виписки. 1.4. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, які викладені у позові та відповіді на відзив. Додатково пояснив, що моральна шкода була завдана йому через неповернення відповідачкою коштів та викликані цим незручності, необхідність звернення до суду тощо. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив в задоволенні позову відмовити з підстав, які викладені у відзиві. Також вказав, що відповідачка не визнає факту отримання коштів від позивача, а також не визнає належності їй кредитної картки, яка вказана у квитанції про перерахування позивачем суми в розмірі 77000 грн. 2.Обставини справи, зміст спірних правовідносин 2.1. Згідно з квитанцією АТ «Універсал Банк» № 7М1С-13А0-34Н6-А16К від 21.02.2022 о 17-32 год. [PERSON] здійснено переказ особистих грошових коштів в розмірі 77000 грн. на картковий рахунок (платіжний інструмент) 5375411410847813. Комісія склала 3046,76 грн. Згідно зі скріншотом переказу на картку, 21.02.2022 о 17-32 год. з картки [PERSON] здійснено списання коштів в розмірі 80046,76 грн. (комісія 3046,76) грн. на картковий рахунок з ім`ям отримувача « [PERSON] » Зі скриншотів з карткового рахунку, наданого позивачем за період з 01.04.2022 по 01.02.2024, вбачається що за період з 01.04.2022 по 01.02.2024 здійснювалося списання відсотків за користування кредитним лімітом за ставкою 3,5 %. Відповідно до інформації з веб-ресурсу «Опендатабот» керівником ТОВ «Універс Агро» є [PERSON] . Контактним номером телефону юридичної особи вказано 380682271964. Такий самий номер телефону вказаний у контакті « [PERSON] » на скріншоті з телефону позивача. Зі скріншоту переписки позивача з контактом « [PERSON] » вбачається, що з вказаного контакту 21.02.2022 позивачу було надіслано повідомлення з цифрами 5375 4114 1084 7813, а пізніше було надіслано повідомлення про те, що «якщо треба буде вказати навіщо перевод, можеш написати передоплата за товар, який куплено в інеті». Відповідно до розрахунку позивача, на його думку заборгованість відповідачки перед ним у загальній сумі становить 223324,05 грн., яка складається з наступного: чиста позика -77000 грн., пеня - 119324,05 грн., всього заробили - 27000 грн., всього повернуто - 31445 грн., залишок боргу - 191879,05 грн. 3.Релевантні джерела права 3.1. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Згідно з статями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. 3.2. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 3.3. У постанові Верховного Суду від 01.02.2021 у справі № 755/11600/18 вказано, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. 4.Оцінка доказів та аргументів сторін 4.1. Перш за все, суд звертає увагу на те, що у позовній заяві позивач вказує про взяття у нього в борг відповідачкою грошових коштів. Разом з тим, позивач не надав достатніх доказів того, що між ним та позивачкою було укладено договір позики. Зокрема, позивач не надав розписки або будь-якого іншого документу, письмового або електронного доказу, з якого було б видно, що відповідачка [PERSON] підтверджує факт отримання конкретної суми коштів від відповідача у певний час саме у позику. Суд погоджується з тим, що контакт « [PERSON] » у телефоні позивача з номером [NUMBER] належить відповідачці. Саме такий номер телефону відповідачки вказано адвокатом відповідачки у відзиві. Разом з тим, у переписці в месенджері з позивачем відповідачка жодного разу не вказувала точну суму позики, яку вона бажає отримати або яку вона отримала від позивача, а також не вказувала, що зобов`язується повернути конкретну суму позики. Навпаки, відповідачка ще 21.02.2022 у переписці з позивачем вказала, що «якщо треба буде вказати навіщо перевод, можеш написати передоплата за товар, який куплено в інеті». Крім того, відповідачка у переписці не вказувала, що номер картки, який вона написала позивачу, належить саме їй. Тобто, зміст переписки сторін у месенджері не дозволяє достовірно встановити кому саме перерахував кошти позивач та з якою метою. Стосовно перерахування позивачем суми в розмірі 77000 грн. 21.02.2022 на картку номер [NUMBER] для отримувача « [PERSON] » суд зазначає, що з урахуванням заперечення представником відповідачки факту отримання коштів відповідачкою, одного лише імені отримувача та першої літери прізвища отримувача недостатньо для висновку про те, що вказані кошти були отримані саме відповідачкою [PERSON] . Ім`я отримувача коштів « [PERSON] » дозволяє лише припускати, якій особі може належати картка 5375411410847813, однак рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. В підготовчому засіданні 12.08.2024 суд роз`яснив позивачу його процесуальні права, а в судовому засіданні 25.09.2024 суд додатково роз`яснив позивачу право заявляти клопотання про витребування доказів, проте позивач так і не заявив такого клопотання з приводу витребування відомостей про особу, якій належить вищевказаний картковий рахунок. Позивач в судовому засіданні вказав, що на його думку наявних доказів достатньо для ухвалення рішення суду. Таким чином, позивач не довів факт надання грошей у позику відповідачці, а також не довів факту перерахування ним 21.02.2022 грошей саме відповідачці. З наданих до суду доказів вбачається, що перераховані позивачем 21.02.2022 на рахунок іншої особи кошти фактично були перераховані позивачем без визначення правової підстави. Також, абсолютно бездоказовими є твердження позивача про те, що відповідачка має повернути йому 27000 грн. за «виконані роботи», а також має повернути йому відсотки та пеню, які нараховує йому банк за неповернення кредиту. До суду не було надано достовірних доказів виконання позивачем будь-яких оплатних робіт для відповідачки, а також не було надано доказів того, що відповідачка зобов`язалася відшкодувати позивачу ті суми коштів, які нараховує йому банк у зв`язку із взяттям позивачем кредиту. 4.2. В підсумку суд зазначає, що заявлений позов є необґрунтованим, а тому у його задоволенні належить відмовити. Разом з тим, суд вважає за необхідне роз`яснити юридично необізнаному позивачу, що він не позбавлений права звернутися до суду з позовом до відповідної особи про стягнення коштів, які він 21.02.2022 безпідставно перерахував на рахунок іншої особи і які не були йому повернуті, заявивши одночасно клопотання про витребування судом від банківської установи доказів стосовно належності відповідного карткового рахунку певній особі (або заявивши відповідне клопотання до подання позову до суду в порядку ч. 3 ст. 116 ЦПК України). 5. Розподіл судових витрат 5.1. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією від 13.09.2024 про сплату судового збору в сумі 2500 грн. Враховуючи те, що у задоволенні позовних вимоги відмовлено і представник відповідачки не заявив про наявність у нього судових витрат, суд вважає, що у цій справі відсутні судові витрати, які підлягають розподілу. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed