Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-08 00:00:00

Позивач,\~Товариство з\~обмеженою відповідальністю\~«Фінансова компанія\~«Артеміда-Ф»\~(надалі\~ТзОВ «ФК\~Артеміда-Ф»)\~звернулося в\~суд з\~позовом до[PERSON] (надалі [PERSON] ), у якому просить стягнути із [PERSON] на користь позивача заборгованість за Договором позики №9215276 від 23.07.2020 р. в розмірі 19\~235,75 грн., а також 2\~422,40 грн. судового збору, сплаченого при зверненні із позовом в суд та 7\~000,00 грн. витрат на правничу допомогу. В обґрунтування\~заявлених вимог\~позивач вказує\~на те,\~що 23\~липня 2020\~року між\~ТзОВ «1\~Безпечне агенство\~необхідних кредитів»\~та [PERSON] \~було укладено\~Договір позики\~№9215276.\~Кредитний договір\~підписано електронним\~підписом позичальника,\~відтвореним шляхом\~використання позичальником\~одноразового ідентифікатора\~(електронного\~підпису).\~Відповідно до\~пунктів 1,\~2\~Договору позики,\~товариство зобов`язалося\~надати [PERSON] \~кредит у\~розмірі 5400\~гривень,\~строком на\~30\~днів.\~За користування\~кредитом нараховуються\~акційні проценти\~у день\~ 1,60%,\~розмір процентів\~на прострочену\~позику у\~день становить\~-\~2,70%\~у день.\~Позикодавець свої\~зобов`язання за\~Договором позики\~виконав у\~повному обсязі,\~а саме\~надав відповідачу\~грошові кошти\~в обсязі\~та у\~строк,\~визначеними умовами\~Договору позики.\~01\~квітня 2021\~року між\~ТзОВ «1Безпечне агенство\~необхідних кредитів»\~та ТзОВ\~«Сіроко Фінанс»\~було укладено\~договір факторингу\~№016-010421,\~у відповідності\~до умов\~якого,\~ТОВ «1Безпечне агенство необхідних кредитів» зобов`язується відступити ТзОВ «Сіроко Фінанс» права вимоги зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТзОВ «Сіроко Фінанс» зобов`язується прийняти такі права вимоги та сплатити ціну придбання за відповідний реєстр за плату. Згідно п.2.1.3 перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги відбувається в момент підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог. 30 листопада 2023 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» та ТзОВ «Сіроко Фінанс» укладено Договір факторингу №20231130/1, у відповідності до умов якого ТзОВ «Сіроко Фінанс» відступає ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» за плату належні йому права вимоги зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Згідно Договору факторингу №20231130/1 від 30.11.2023 року та у відповідності до ст.. 512 ЦК України. ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» набуло статусу Кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які являлись боржниками спочатку ТОВ «1 Безпечне агенство необхідних кредитів», а потім ТОВ «Сіроко Фінанс», включно до [PERSON] згідно реєстру прав вимоги №20231130/1. У зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань за Договором позики, станом на 09.08.2024 р., заборгованість відповідача перед позивачем становить 19\~235,75 грн., а саме: залишок заборгованості за тілом кредиту 5\~400 грн.; залишок заборгованості по процентах за користування кредитом 10\~368,00 грн.; 3% річних 712,34 грн. (період нарахування 23.08.2020 23.02.2022); інфляційне збільшення 2\~755,41 грн. (період нарахування 23.08.2020 23.02.2022). Зазначає, що на поштову адресу боржника було відправлено ряд листів, в тому числі повідомлення про зміну Кредитора та Вимогу від 14.12.2023 р. про добровільне погашення заборгованості, які залишилися без реагування. Враховуючи наведене, позивач просить позов задовольнити. Ухвалою суддіТернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 серпня 2024 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідач відзиву на позовну заяву не подав. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, заявлені вимоги підтримує, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з`явився, з невідомих суду на те причин, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. \~ \~ \~ \~Таким чином, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив 23\~липня 2020\~року між\~ТзОВ «1Безпечне агенство необхідних кредитів» та [PERSON] укладено Договір позики №9215276. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису) LzcMns3adW. Згідно з умовами договору позики №9215276, Кредитодавець надав відповідачу грошові кошти (кредит) у гривні на умовах передбачених договором позики у розмірі 5 400 грн., а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором, строк позики 30 днів, дата повернення позики 22.08.2020, базова процентна ставка 1,60% у день, розмір акційних процентів становить 1,60% у день, розмір процентів на прострочену позику 2,70% у день, розмір процентів на позику річний 584,00%, розмір процентів на прострочену позику річний 985,50%. Пунктом 3 вищевказаного договору позики встановлено, що проценти за цим договором нараховуються щоденно, включаючи дати отримання та повернення, на залишок позики та у випадку дострокового її повернення підлягають відповідному перерахунку. Відповідно до п.6 вказаного договору позики визначено, що договір укладений в результаті зваженого рішення сторін на взаємовигідних умовах, на принципах ст.ст. 6, 627 Цивільного кодексу України, згідно яких сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору, з урахуванням вимог розумності та справедливості. Договір діє з моменту перерахування суми позики протягом строку позики, але в будь-якому випадку до повного виконання зобов`язань за цим договором. З матеріалів справи встановлено, що Кредитодавець свої зобов`язання за договором позики виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк визначеними умовами договору позики, що підтверджується Довідкою вих. №21/06-2024-2/ТНПП від 21.06.2024 року. 01\~квітня 2021\~року між\~ТзОВ «1Безпечне агенство\~необхідних кредитів»\~та ТзОВ\~«Сіроко Фінанс»\~було укладено\~Договір факторингу\~№016-010421,\~у відповідності\~до умов\~якого,\~ТОВ «1Безпечне агенство необхідних кредитів» зобов`язується відступити ТОВ «Сіроко Фінанс» права вимоги зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТОВ «Сіроко Фінанс» зобов`язується прийняти такі права вимоги та сплатити ціну придбання за відповідний реєстр за плату. Згідно п.2.1.3 перехід від Клієнта до Фактора прав вимоги відбувається в момент підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог. 30 листопада 2023 року між ТзОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» та ТОВ «Сіроко Фінанс» було укладено договір факторингу №20231130/1, у відповідності до умов якого ТОВ «Сіроко Фінанс» відступає ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» за плату належні йому права вимоги зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги. Відповідно до Витягу з реєстру прав вимоги №20231130/1 від 10 червня 2024 року вбачається, що ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» отримало право вимоги, включно і до [PERSON] згідно реєстру прав вимоги №20231130/1. Згідно із повідомлення про відступлення прав вимоги за договором позики №9215276, №33/120-211040120 від 13 грудня 2023 року та від 22 грудня 2023 року, ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» повідомило [PERSON] про нового кредитора та пропонувало негайно сплатити заборгованість за договором позики №9215276 в сумі 15\~768,00 гривень за поданими реквізитами. У зв`язку із невиконанням відповідачем умов кредитного договору, ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» на адресу проживання останнього 14.12.2023 року направлено досудову вимогу про оплату заборгованості за договором позики №9215276 в сумі 15 768,00 гривень. Звертаючись до суду з позовом, позивач долучив до матеріалів справи розрахунок заборгованості, згідно якого вбачається, що станом на 09 серпня 2024 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 19\~235,75 гривень, а саме: залишок заборгованості за тілом 5 400 гривень; залишок заборгованості по процентам за користування 10\~368,00 гривень; 3% річних згідно з ч.2 ст.625 ЦК України - 767,12 гривень (період нарахування 23.08.2020-23.02.2022); інфляційне збільшення 2 755,41 гривень (період нарахування 23.08.2020-23.02.2022). Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги, а змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено,\~що відповідач\~має зобов`язання\~за договором\~позики №9215276\~укладеним 23.07.2020\~року між\~ТОВ «1Безпечне агенство необхідних кредитів» та [PERSON] . У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. За умовами ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції. У статті 3 Закону зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків, оформлена в електронній формі. Згідно із ч. ч. 3, 6 ст. 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Як передбачено ч. 1 ст. 12 Закону, якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання, зокрема електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. У постанові від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19 Верховний Суд зазначив, що електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом. При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення. Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. З огляду на викладене, факт підписання [PERSON] електронного договору шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, укладення договору №9215276, узгоджуються з вимогами ст.ст. 6, 627 ЦК України та ст.ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню. Матеріали справи не містять доказів щодо спростування презумпції правомірності договору позики, зазначений договір недійсним не визнано. В ч. 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлене договором або законом. Тобто відступлення права вимоги за змістом означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. У статті 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому у зв`язку із заміною кредитора у зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише суб`єктний склад у частині кредитора. За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Частиною 1 статті 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Отже, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог (постанова Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 761/33403/17 (провадження № 61-12551св20). Права кредитора у зобов`язанні переходять до іншої особи (набувача, нового кредитора), якщо договір відступлення права вимоги з такою особою укладений саме кредитором. Отже, якщо такий договір був укладений особою, яка не володіє правом вимоги з будь-яких причин (наприклад, якщо право вимоги було раніше відступлене третій особі або якщо права вимоги не існує взагалі, зокрема у зв`язку з припиненням зобов`язання виконанням), тобто якщо ця особа не є кредитором, то права кредитора в зобов`язанні не переходять до набувача (пункт 132 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20, пункт 90 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 серпня 2023 року у справі № 910/19199/21 ). Наявність у позивача Договору про надання позики на умовах фінансового кредиту разом з усіма додатками, з урахуванням наданих договорів факторингу та реєстрів права вимоги, на переконання суду, за відсутності наданих відповідачем доказів протилежного, створює обґрунтовану презумпцію набуття позивачем прав вимоги за спірним договором. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом. Зобов`язання, яке виникло між сторонами, є грошовим. Матеріали справи не містять доказів належного виконання відповідачем умов кредитного договору. Інших підстав, що свідчили б про припинення між сторонами грошового зобов`язання, судом не встановлено. На підставі наведеного, позивач має право вимагати від відповідача сплати 3% річних за період прострочення грошового зобов`язання та інфляційних втрат. Згідно з ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи), сформованої в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29. За таких обставин, інші доводи учасників справи не стосуються предмету доказування в межах спірних правовідносин. Таким чином, враховуючи вищевикладене та оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] на користь позивача ТОВ «Фінансова компанія «Артеміда-Ф» слід стягнути заборгованість за договором позики №9215276 від 23.07.2020 року в сумі 15 768 грн., з яких: залишок заборгованості за тілом кредиту 5 400 гривень; залишок заборгованості по процентам за користування 10\~368,00 гривень., задовольнивши вимоги позивача у цій частині. Щодо вимог позивача про стягнення із [PERSON] трьох відсотків річних нарахованих йому згідно з ч.2 ст.625 ЦК України у розмірі 767,12 гривень (період нарахування 23.08.2020-23.02.2022), а також інфляційне збільшення у розмірі 2 755,41 гривень (період нарахування 23.08.2020-23.02.2022), суд вважає, що зазначені вимоги не підлягають до задоволення, оскільки, на думку суду, матеріали справи та умови укладених договорів факторингу не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували надання права позивачу здійснювати такі нарахування щодо відповідача [PERSON] за вказаною статтею ЦК України. Відтак, суд вважає, що у задоволенні зазначених вимог у цій частині слід відмовити. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного. За положеннями ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 та ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Разом з цим, договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. За висновком, викладеним у пункті 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правничу допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони. Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)). З огляду на викладене склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Позивач у позовній заяві просить стягнути з відповідача судові витрати, пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у сумі 7 000,00 грн. На підтвердження надання правової допомоги, стороною надано: копію договору про надання правової допомоги №20240807-ЗК від 07 серпня 2024 року; копію ордеру серії ВС №1293244 від 08.08.2024 року на надання правничої (правової) допомоги Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Артеміда-Ф» адвокатом Бачинським О.М. Розділом 4 Договору про надання правової допомоги, сторони обумовили порядок здійснення розрахунків. Так, відповідно до п. 4.2 Договорів у разі ухвалення судом рішення на користь клієнта (задоволення судом позовних вимог у повному обсязі), клієнт зобов`язується сплатити адвокату винагороду у розмірі 7 000 грн., тобто у фіксованому розмірі Згідно з розрахунком суми судових витрат у справі в суму 7 000 грн. включається оплата послуг адвоката за аналіз наданих Клієнтом документів, судової практики, визначення перспективи подання позовної заяви; - оплата послуг адвоката за підготовку позовної заяви у справі; - оплата послуг адвоката за збирання доказів долучених до позовної заяви; - оплата послуг адвоката за підготовку та подання заяв, скарг, клопотань, чи інших процесуальних документів у ході розгляду справи. Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо,

Outcome: partial