Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-30 00:00:00

02.08.2024 р. [PERSON] звернуся до суду з позовом до ТОВ «ФК «Сіті Фінанс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Шуляченко М.Б., про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, у якому просить в порядку повернення стягнутих за виконавчим написом грошових коштів, стягнути з відповідача на свою користь 19320,00 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 05.04.2021 р. приватним нотаріусом Обухівського нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 90881, про стягнення з нього на користь ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» заборгованості у сумі 25304,46 грн. На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Шуляченком М.Б. відкрито виконавче провадження та вчинялись виконавчі дії з метою його примусового виконання. Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 19.12.2023 р. у справі № 761/46256/21, яке набрало законної сили, виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. За таких обставин, позивач вважає, що відповідач стягнуті за виконавчим написом грошові кошти набув безпідставно, а тому звернувся до суду з даним позовом для захисту своїх порушених прав. Ухвалою від 07.08.2024 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву у відповідності до ст. 274 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви разом з копіями доданих до неї документів відповідачем отримано, про що свідчить квитанція про доставку документів до зареєстрованого електронного кабінету користувача ЄСІТС та довідка про доставку електронного документа до електронного кабінету підсистеми «Електронний суд». Разом з тим, у встановлений в ухвалі строк відповідач відзив на позовну заяву до суду не подав. За даних обставин, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8 ст. 178 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 05.04.2021 р. приватним нотаріусом Обухівського нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за № 90881, про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» заборгованості у сумі 25304,46 грн. Як вбачається з матеріалів справи, на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Шуляченка М.Б. перебувало виконавче провадження № 65757644 з примусового виконання вказаного виконавчого напису. Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 19.12.2023 р. у справі № 761/46256/21, яке набрало законної сили, виконавчий напис № 90881 від 05.04.2021 р., визнано таким, що не підлягає виконанню. 31.07.2024 р. приватним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з підстави, передбаченої п.5 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у зв`язку з визнанням судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач на підтвердження стягнутої з нього заборгованості у виконавчому провадженні надав копії платіжних інструкцій, згідно з якими приватному виконавцю було перераховано в рахунок погашення заборгованості 19320,00 грн. Отже, з наданих стороною позивача доказів, судом встановлено, що у рамках виконавчого провадження під час примусового виконання виконавчого напису, який в судовому порядку визнано таким, що не підлягає виконанню, з позивача фактично стягнуто 19320,00 грн. Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема, внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося. Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, якщо така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена, або була відсутня взагалі. Крім того, якщо у заявлену позивачем суму примусово стягнутих за виконавчим написом грошових коштів входять витрати виконавчого провадження та основна винагорода приватного виконавця, суд вважає, що позивач, як особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування за рахунок відповідача, але на підставі ст. 22 ЦК України. Враховуючи, що відпали правові підстави для набуття ТОВ «ФК «Сіті Фінанс» примусово стягнутих з [PERSON] за виконавчим написом грошових коштів у сумі 19320,00 грн, яка підтверджується матеріалами справи, оскільки цей виконавчий напис в судовому порядку визнано таким, що не підлягає виконанню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у сумі 19320,00 грн. Разом з тим, відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Витрати на професійну правничу допомогу належать до витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч.3 ст. 133 ЦПК України). Згідно з ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Так, на підтвердження факту надання і отримання професійної правничої допомоги, а також факту її оплати, позивачем подано до суду договір про надання правничої допомоги, рахунок-акт та квитанцію, відповідно до яких загальний розмір отриманої професійної правничої допомоги складає 12500,00 грн. Частинами 3, 4 статті 137 ЦПК України визначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Таким чином, оскільки судом встановлено, що заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним та неспівмірним зі складністю справи і обсягом наданих адвокатом послуг, суд приходить до висновку, що розмір реальних витрат на професійну правничу допомогу адвоката, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 5000,00 грн. Крім того, відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у сумі 1211,20 грн, а всього з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 25531,20 грн (19320,00 грн + 5000,00 грн + 1211,20 грн).

Outcome: approved