Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-29 00:00:00

25.07.2024 [PERSON] (далі - позивач) звернулась до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовною заявою до [PERSON] (далі - відповідач) про розірвання шлюбу. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що наразі сторони проживають окремо, припинили шлюбні відносини, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечать їх інтересам та інтересам їхніх дітей. Ухвалою Миколаївського районного суду Миколаївської області від 13.08.2024 позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Постановлено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, справу призначено до розгляду по суті у судовому засіданні. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась. Розгляд справи просила проводити у її відсутність про що зазначила у позовній заяві. При цьому 09.09.2024 та 30.09.2024 подала на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розглядати справу за її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явився; відзив не подав. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За змістом ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, якщо відповідач не повідомив суд про причини неявки та якщо від нього не надійшов відзив, суд вирішує справу на підставі наявних у справі доказів, у разі згоди на це позивача. Враховуючи той факт, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не надав відзиву на позов, суд приходить до висновку щодо можливості проведення заочного розгляду справи та ухвалення у справі заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, які мають значення для вирішення спору по суті, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. 28 січня 2004 року сторони уклали шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] (а. с. 11). У подружжя є діти: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] ; [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] (а. с. 14, 15). Наразі сторони проживають окремо, припинили шлюбні відносини, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечать їх інтересам та інтересам їхніх дітей. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 21 Сімейного кодексу України (далі - СК України) шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Крім того, частиною 1 статті 24 СК України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до приписів ст. 37 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб є правозгідним. Згідно із ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. У статті 110 СК України закріплено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно із ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Відповідно до статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», який є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, який регулює цивільні відносини, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, відповідно до статті 10 Цивільного кодексу України, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. З матеріалів позовної заяви вбачається, що подружні відносини сторони припинили, і їх відновлювати позивачка не має наміру, наполягає на розлученні та просить не надавати строк на примирення. Відповідач заперечень на позов не подав. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачкою у поданій заяві не заявлено клопотання про відновлення її дошлюбного прізвища, а відтак суд приходить до висновку про залишення їй прізвища « [PERSON] ». Статтею 141 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, а тому сума судового збору в розмірі 968,96 грн, яка сплачена позивачкою, підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. На підставі викладеного та

Outcome: approved