Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-03 00:00:00

Позивач [PERSON] в інтересах якого діє адвокат Череватий П.М. звернувся до Гусятинського районного суду Тернопільської області з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . В обгрунтування позову посилається на те, що перебуваючи у шлюбі з відповідачкою [PERSON] у них [INFO] син [PERSON] , який проживає разом з ним. Позивач самостійно займається вихованням та утриманням дитини. Відповідачка залишила сім`ю, та протягом останнього року самоусунулася від виконання батьківських обов`язків відносно дитини, жодного разу не бачила дитини, не цікавиться його фізичним чи духовним розвитком, навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідним: харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не спілкується з дитиною, не надає матеріального забезпечення, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним освіти, ухиляється від виконання обов`язків по вихованню свого сина. Ухвалою судді від 19.07.2024 року відкрито провадження у цивільній справі та прийнято до розгляду позовну заяву за правилами загального позовного провадження. Визначено дату підготовчого судового засідання, про що повідомлено учасників справи. 24.09.2024 ухвалою суду закрито підготовче провадження по справі про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів та призначено до судового розгляду по суті. Представник позивачки адвокат Череватий П.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю. Представник третьої особи служби у справах дітей Гусятинської селищної ради Чортківського району Тернопільської області Скопецький І.Є. в судовому засіданні не заперечував щодо задоволення позовних вимог. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про призначення справи про позбавлення батьківських прав до судового розгляду відповідно до положень ст.128 ЦПК України. Згідно письмової заяви поданої на електронну адресу суду та підписану [PERSON] за допомогою ЕЦП щодо задоволення позовних вимог покладалася на розсуд суду. Суд, заслухавши вступне слово сторони позивача, представника третьої особи, показання свідків, дослідивши докази, подані сторонами та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, приходить до наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Гусятинського районного управління юстиції у Тернопільській області 21 травня 2013 року.(а.с.11). Заочним рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 14 червня 2023 року шлюб між [PERSON] ( [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , жителькою [ADDRESS] ) та [PERSON] ( [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , жителем [ADDRESS] ), зареєстрований 01 червня 2012 року в Суходільській сільській раді Гусятинського району Тернопільської області, актовий запис № 02, (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ), розірвано. Рішення суду набрало законної сили. (а.с.9-10) До складу сім`ї [PERSON] , [INFO] , який проживає в [ADDRESS] , входить син - [PERSON] , [INFO] . Мати дитини, [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу проживає у Сполученому Королівстві Великої Британії та Північної Ірландії, що вбачається із довідки служби у справах дітей (ССД) №39/01-08 від 03.04.2024 року. (а.с.12) Згідно довідки КНП «Гусятинський центр первинної медико-санітарної допомоги» Гусятинської селищної ради №127 від 24 травня 2024 року, [PERSON] , [INFO] , має укладену декларацію про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу в КНП «Гусятинський центр первинної медико-санітарної допомоги» Гусятинської селищної ради з лікарем загальної практики сімейним лікарем [PERSON] . Протягом останнього року звертався до лікаря загальної практики сімейного лікаря АЗПСМ смт Гусятин КПН «Гусятинський ЦПМСД» Гусятинської селищної ради 21.08.2023 року, 26.09.2023 року, 12.10.2023 року, 27.12.2023 року, 08.02.2024 року, 12.03.2024 року, 18.03.2024 року, 25.03.2024 року лише у супроводі батька.(а.с.14) Допитана в якості свідка [PERSON] .. суду пояснила, що є рідною сестрою позивача [PERSON] .. Колишня дружина [PERSON] . [PERSON] залишила свою сім`ю ще рік тому, і їй відомо, що вона за кордоном. Син [PERSON] повністю на утриманні батька. Її брат самостійно займається вихованням, розвитком та утриманням сина. Відповідачка не цікавиться дитиною та матеріально не допомагає взагалі. Зі слів [PERSON] їй відомо, що мати не телефонує, не цікавиться життям дитини, нічого не присилає на день народження. Свідок [PERSON] суду пояснила, що є сусідкою позивача [PERSON] .. [PERSON] за місцем проживання її дитини не бачила з 2023 року. Їй відомо, що близько року мати дитини не спілкується з сином. Вихованням сина [PERSON] займається [PERSON] . Згідно висновку служби у справах дітей Гусятинської селищної ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Гусятинської селищної ради від 21.08.2024 року №177 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно до її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , служба вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Як слідує із мотивувальної частини висновку, з телефонної розмови з [PERSON] , встановлено, що вона проживає поза межами України, у Великій Британії, де працює та планує створення нової сім`ї, що підтверджується відеозаписом надісланим із використанням засобів електронного зв`язку. Після виїзду за кордон, [PERSON] жодного разу не зустрічалася з сином, не проявляла ініціативи щодо можливостей організації зустрічей чи візитів. Із моменту виїзду, вона не цікавилася фізичним, духовним, морально-емоційним розвитком дитини, не проявляла материнських намірів, не приділяла уваги навчанню сина, стану його здоров`я, підготовки до самостійного життя. Із пояснень сусідів, можна зробити висновок, що [PERSON] не займалася вихованням неповнолітнього сина, не допомагала з матеріальним утриманням, не піклувалася про його здоров`я, культурним та духовним розвитком , не цікавилася його життям. За час навчання [PERSON] у школі, мати [PERSON] не підтримувала зв`язку із вчителями, не брала участі у шкільному житті сина, цим займався батько - [PERSON] (інформацію взято із розмови з класним керівником дитини Тетяною Черкас, закладу загальної середньої освіти смт. Гусятин Чортківського району Тернопільської області № 48). 16 травня 2024 року, комісією було проведено обстеження матеріально- побутових умов, проживання сім`ї [PERSON] , яки мешкає за адресою: [ADDRESS] . Будинок у якому проводилося обстеження має 73 кв.м., житлова площа 36,7 кв.м.. У кожній з кімнат прибрано. Для [PERSON] виділено окрему кімнату. Є все необхідне для нормального розвитку, проживання та навчання дитини. Окрім того, в матеріалах міститься нотаріально посвідчений договір між батьками, у якому всі основні обов`язки по проживанню, утриманні та забезпеченню дитини покладаються на батька. У відео-зверненні, мати [PERSON] , стверджує про те, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] , пояснює що не планує займатися сином, оскільки перебуває за межами України та влаштовує своє особисте життя. (а.с.25,26) Згідно статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї, зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний, моральний розвиток. Ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти є однією з підстав для позбавлення батьківських прав згідно пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України. Аналогічні положення містяться в роз`ясненнях Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав". Так, зокрема, пунктом 15 Постанови роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. В абзаці 2 пункту 16 Постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У справі "Мамчур проти України" від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте потрібно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку треба враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). У § 54, 57, 58 рішення ЄСПЛ "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини. Обов`язком суду при розгляді такої категорії справ є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення. Позбавлення батьківських прав як крайній захід впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Враховуючи вищевикладене судом встановлено, що відповідачка [PERSON] умисно ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , а саме: не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною; не надає їй доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, тобто взагалі не виконує батьківські обов`язки, що є достатньою підставою для позбавлення матері батьківських прав та відповідатиме інтересам дитини. Усвідомлення відповідачкою [PERSON] наслідків такої поведінки та відсутність будь-яких заперечень щодо позбавлення її батьківських прав об`єктивно підтверджується письмовою заявою, поданою нею під час розгляду справи у суді. Зазначені обставини суд розцінює як свідоме ухилення від виховання дитини відповідачкою, а тому позов про позбавлення його батьківських прав є обґрунтованим та підлягає до задоволення. Крім того, суд наголошує, що така позиція відповідачки щодо позову не є єдиною підставою, яку суд покладає в основу свого рішення. При розгляді справи судом встановлено обставини, які підтверджують винну та свідому поведінку [PERSON] щодо ухилення від участі у вихованні сина, умисне і свідоме нехтування обов`язками матері, що є правовою підставою для позбавлення відповідачки батьківських прав стосовно її малолітнього сина. Також суд звертає увагу на те, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення її батьківських прав. Указана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 29.09.2021 у справі № 459/3411/17. Згідно приписів ч.ч.2,3 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. При визначенні розміру аліментів суд виходить з такого. За змістом ч.2 ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України обов`язок щодо утримання дитини покладений на обох батьків. Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно приписів ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;3 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною другою зазначеної статті визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Прожитковий мінімум встановлений Законом України «Про державний бюджет на 2024 рік» на дітей до 6 років - 2 563 грн; на дітей від 6 до 18 років - 3 196 грн. Так, у судовому засіданні сторона позивача зазначила, що бажає користуватись правом на отримання від відповідачки аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] . Відомості про доходи відповідачки суду також не надані. При визначенні розміру аліментів суд враховує встановлені судом обставини, передбачені ст. 182 Сімейного кодексу України та приходить до висновку, що розмір аліментів слід визначити в твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 гривень щомісячно на дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що відповідає вимогам ч.2 ст. 182 СК України. Твердження [PERSON] в позовній заяві про те, що відповідачка може йому надавати аліменти в розмірі 6000 грн. на утримання дитини щомісячно не ґрунтуються на матеріалах справи. Відповідно до ч.2 ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність, за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Таким чином, виходячи із обов`язку обох батьків у рівній мірі утримувати дітей суд дійшов висновку про стягнення з відповідача аліментів у сумі не меншій ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому суд також враховує правову позицію, висловлену в постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року в справі № 461/4936/16. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, при зверненні до суду з даним позовом позивач сплачував судовий збір у сумі 1211,20 грн., за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав. Відтак з урахуванням норм закону, а саме п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача. Також, приймаючи до уваги, що згідно з вимогами п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, тому з відповідачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1211,20 грн..

Outcome: partial