Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-30 00:00:00

18.06.2024 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом до ТОВ «Провідні технології будівництва» про стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, у якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі у сумі 67005,87 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 55260,00 грн. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він з 01.04.2013 р. по 23.12.2022 р. перебував у трудових відносинах з відповідачем. Разом з тим, оскільки у день звільнення відповідач в порушення вимог ст. 116 КЗпП України не розрахувався з ним та не виплатив усі належні йому суми, тому позивач звернувся до суду з даним позовом. Ухвалою від 01.07.2024 р. відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено судове засідання. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі з підстав викладених в позові, проти проведення заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач в судове засідання свого представника не направив, про дату, час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, причин неявки не повідомив та відзиву не подав. Враховуючи, що позивач не заперечив проти проведення заочного розгляду справи, при цьому відповідач, що належним чином повідомлявся про розгляд справи, в судове засідання свого представника не направив, відзиву не подав, а тому відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що з 01.04.2013 р. позивач перебував з відповідачем у трудових відносинах та займав посаду фінансового директора, а 23.12.2022 р. був звільнений із займаної посади з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки. Відповідно до ч.1 ст. 47 та ч.1 ст. 83 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Згідно з ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач в день звільнення позивача не провів з нимрозрахунок, зокрема не виплатив нараховану заробітну плату за період з листопада 2021 року по грудень 2022 року у сумі 17885,87 грн (за листопад 2021 року - 1025,00 грн, за грудень 2021 року - 1066,48 грн, за січень 2022 року - 1070,56 грн, за лютий 2022 року - 8500,00 грн, за березень 2022 року - 5666,67 грн, за грудень 2022 року - 557,16 грн). Відповідно до ч.1 ст. 113 КЗпП України час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Так, за період з квітня 2022 року по листопад 2022 року відповідач з причин простою не нараховував та не виплачував позивачу заробітну плату, яка з врахуванням його посадового окладу у загальному розмірі становить 49120,00 грн (9210,00 грн * 2/3 * 8 місяців). За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та враховуючи, що відповідач в порушення вимог закону при звільнені позивача не виплатив усі належні йому суми, будь-яких доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, суд приходить до висновку, що позов у частині вимоги про стягнення заробітної плати є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а тому вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі у сумі 67005,87 грн (17885,87 грн + 49120,00 грн) без вирахування податків, зборів та обов`язкових платежів. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. З врахуванням вищенаведених положень законодавства, а також перевіривши розрахунки позивача, наведені у позовній заяві, суд на підставі Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100, вважає, що позов у частині вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26.12.2022 р. по 26.06.2023 р. включно у сумі 55260,00 грн. (460,50 грн - середньоденна заробітна плата * 120 - кількість робочих днів). Крім того в порядку, визначеному ст.ст. 133, 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені витрати по сплаті судового збору у сумі 1211,20 грн, а також з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1211,20 грн.

Outcome: approved