Jurisdiction: civil
Date: 2024-09-29 00:00:00

25.04.2024 року [PERSON] звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальних збитків і моральної шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позов обґрунтований таким. 10.12.2023 року, о 11 год. 10 хв., по вул. Таганській, напроти буд. 16, в м. Запоріжжі, водій [PERSON] керував транспортним засобом марки «Ford fiesta», державний номерний знак [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «Toyota prius», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який був попереду та повертав ліворуч, що призвело до пошкодження транспортних засобів та завдало матеріальних збитків. Власником транспортного засобу марки «Toyota» моделі «prius», державний номерний знак [NUMBER] , є позивач. Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15.01.2024 року у справі № 334/11498/23 [PERSON] визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Відтак винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 10.11.2023 року, о 11 год. 10 хв., на вул. Таганська, буд. 16, в м. Запоріжжі, у встановленому законом порядку визнаний [PERSON] . За висновком транспортно-товарознавчої експертизи з визначенням розміру шкоди, завданого власнику КТЗ № 103 від 28.12.2023 року, яка була проведена за заявою [PERSON] судовим експертом Шаховим О.В. свідоцтво № 573 від 30.05.2014 року. За висновком експерта вартість відновлювального ремонту автомобіля «Toyota prius», державний номерний знак [NUMBER] , у результаті пошкодження у дорожньо-транспортній пригоді 10.12.2023 року складає 245 713 грн. 04 коп., вартість матеріальних збитків 111 975 грн. 39 коп. За проведення експертизи позивач сплати 4 700,00 грн., що підтверджується платіжним документом № 798 від 15.12.2023 року. Автомобіль «Toyota prius», державний номерний знак [NUMBER] , був відремонтований за рахунок коштів позивача і згідно з Актом № 20168 прийому та здачі виконаних робіт по ремонту склав на загальну суму 170 500,00 грн., та був куплений пошкоджений від аварії акумулятор на суму 2 466,00 грн., всього витрат склало 177 666,00 грн. За заявою [PERSON] було частково йому відшкодовано витрати на ремонт автомобіля на підставі страхового випадку ТДВ «Страхова група «Оберіг»» за договором страхування ЕР-215486216 від 01.07.2023 року у розмірі 98 661,00 грн. Залишилась невідшкодована сума нанесеної матеріальної шкоди з боку відповідача у розмірі 177 666 грн. - 98 661,00 грн. = 79 000 грн. Позивач звернувся до відповідача з вимогою про відшкодування завданої матеріальної шкоди, однак така шкода позивачу відшкодована не була. Також позивач вказав, що унаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу як власнику пошкодженого транспортного засобу завдана моральна шкода, яка полягає у моральних стражданнях, спричинених неможливістю користуватися належним позивачу автомобілем протягом тривалого часу з 10.12.2023 року по 28.02.2024 року, та як наслідок порушенням ритму та стилю життя позивача і його сім`ї. Указане у свою чергу також призвело до суттєвих змін життєвих планів позивача та його близьких. Унаслідок неможливості пересуватися на автомобілі позивач вимушений прикладати додаткові зусилля та здійснювати додаткові матеріальні витрати для організації звичного способу життя, внаслідок чого позивач відчуває психологічну напругу, постійні переживання та турботи. Позивач вважає, що розмір компенсації за завдану йому моральну шкоду становить 20 000,00 грн., які підлягають стягненню на користь позивача з відповідача [PERSON] . За таких підстав позивач просить: стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] нанесену матеріальну шкоду за вчинення пошкодження автомобіля у дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 79 000,00 грн.; моральну шкоду за вчинення дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 20 000,00 грн. та понесені судові витрати у виді судового збору, витрат на проведення транспортно-товарознавчої експертизи у сумі 4 700,00 грн. Ухвалою судді від 24.06.2024 року було відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду в судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Ухвалою суду від 30.09.2024 року у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі відмовлено. До суду позивач [PERSON] не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщений судом своєчасно та належним чином, надав заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Також у заяві вказав, що протягом 5 діб ним будуть подані його судові витрати на адвоката, як судові витрати для їх відшкодування, які у позовній заяві з доповненнями від 05.09.2024 року, оцінені позивачем у розмірі до 15 000,00 грн. Відповідач [PERSON] про час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не надав. Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про розгляд справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що відповідач відзив на позов не подав, суд вважає за можливе постановити по справі судове рішення на підставі письмових доказів, які наявні у справі. Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду об`єктивно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Дослідивши та оцінивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Стаття 4 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд встановив, що відносини, які виникли між сторонами цього спору, є правовідносинами, пов`язаними з відшкодуванням шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та регулюються нормами ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ч. 1-3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України). Згідно з ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Крім цього, згідно зі ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі за текстом - Закон) обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону). Відповідно до ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена ухвала суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Так, постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 15.01.2024 року, ухваленою у справі № 334/11498/23 (а.с. 9-10), встановлено, що 10.12.2023 року, о 11 год. 10 хв., по вул. Таганській, напроти буд. 16, в м. Запоріжжі, водій [PERSON] керував транспортним засобом «Ford fiesta», державний номерний знак [NUMBER] , не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «Toyota prius», державний номерний знак [NUMBER] , під керуванням водія [PERSON] , який був попереду та повертав ліворуч, що призвело до пошкодження транспортних засобів та завдало матеріальних збитків. Своїми діями водій [PERSON] порушив вимоги п.п. 12.1,13.1 Правил дорожнього руху України. Указаною постановою суду від 15.01.2024 року [PERSON] визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та на нього накладене на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850,00 грн. Дана постанова учасниками справи не оскаржувалась та 26.01.2024 року набрала законної сили. Відтак з урахуванням положень ч. 6 ст. 82 ЦПК України суд вважає, що обставини щодо порушення [PERSON] Правил дорожнього руху України, що призвело до настання дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої транспортний засіб марки «Toyota prius», державний номерний знак [NUMBER] , отримав механічні пошкодження, доказуванню не підлягають. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с. 6) власником автомобіля марки «Toyota prius», державний номерний знак [NUMBER] , є [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). За заявою [PERSON] (а.с. 28) було частково йому відшкодовано витрати на ремонт автомобіля на підставі страхового випадку ТДВ «Страхова група «Оберіг»» за договором страхування ЕР-215486216 від 01.07.2023 року у розмірі 98 661,00 грн. - страхове відшкодування згідно зі страховим актом 47111/1 від 12.01.2024 року (а.с. 29). Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Крім цього, відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Отже, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, суд на підставі ст. 1194 ЦК України постановляє стягнути з винної особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, на користь потерпілої особи різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Згідно зі ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Тобто розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент дорожньо-транспортної пригоди або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За висновком транспортно-товарознавчої експертизи з визначення розміру шкоди № 103 від 28.12.2023 року вартість відновлювального ремонту автомобіля «Toyota prius», державний номерний знак [NUMBER] , у результаті пошкодження у дорожньо-транспортній пригоді 10.12.2023 року складає 245 713 грн. 04 коп., вартість матеріальних збитків - 111 975 грн. 39 коп. (а.с. 11-27). Автомобіль «Toyota prius», державний номерний знак [NUMBER] , був відремонтований за рахунок коштів позивача і згідно з Актом № 20168 прийому та здачі виконаних робіт по ремонту склав на загальну суму 170 500,00 грн. (а.с. 30). 12.12.2023 року позивачем був куплений пошкоджений від аварії акумулятор на суму 2 466,00 грн. Статтею 28 Закону передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (ст. 29 Закону). У постанові від 02.12.2015 року у справі № 6-691цс15 Верховний Суд України дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці, незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати). Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 14.02.2018 року у справі № 754/1114/15-ц, від 21.02.2020 року у справі № 755/5374/18, від 22.04.2020 року у справі № 756/2632/17, від 22.04.2021 року у справі № 759/7787/18, від 11.08.2021 у справі № 554/8473/19. За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Так, на підтвердження розміру завданої позивачеві матеріальної шкоди суду надані акт виконаних робіт № 20168 від 28.02.2024 року (а.с. 30), а також висновок експерта за результатами проведення транспортно-товарознавчої експертизи № 103 від 28.12.2023 року (а.с. 11-28). Надаючи оцінку даним доказам з підстав їх допустимості та належності, суд зазначає таке. У постанові від 03.10.2023 року у справі № 606/2231/202 Верховний Суд зазначив, що акт виконаних робіт/наданих послуг - це первинний документ, який відображає факт виконання робіт/надання послуг та конкретні види робіт/послуг, а тому є належним доказом на підтвердження вартості відновлювального ремонту транспортного засобу. Відтак, приймаючи до уваги, що в акті виконаних робіт № 20168 від 28.02.2024 клієнтом зазначений [PERSON] , транспортним засобом, який підлягав ремонту, вказаний автомобіль марки «Toyota prius», державний номерний знак [NUMBER] , а також міститься перелік робіт та запасних частин, деталей, матеріалів, які були використані у процесі виконання ремонтних робіт, та їх вартість, суд вважає за можливе прийняти до уваги такі докази під час встановлення розміру шкоди, заподіяної позивачеві. Також суд враховує, що у висновку експерта № 103 від 28.12.2023 року зазначено, що між замовником та експертом складений договір про подання указаного висновку в суд для визначення вартості матеріальних збитків, а також експерт Шахов О.В. вказав, що попереджений про кримінальну відповідальність, передбачену ст. ст. 384, 385 КК України, за завідомо неправдивий висновок та за відмову без поважних причин від виконання покладених обов`язків, що засвідчив власним підписом. Відтак суду не надані достатньо переконливі докази на підтвердження недопустимості указаного висновку, а тому такий висновок також приймається судом. Так, відповідно до зазначених вище акту та висновку експерта встановлено, що вартість відновлювального ремонту (з придбанням нових складових запчастин для заміни) належного позивачеві транспортного засобу марки «Toyota prius», державний номерний знак [NUMBER] , становить 245 713 грн. 04 коп. з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу. Крім цього, коефіцієнт фізичного зносу транспортного засобу визначений як 0,70, втрата товарної вартості даного автомобіля - 0. Так, пп. «е» п. 8.6.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24.11.2003 року, визначає, що величина ВТВ КТЗ не нараховується, якщо потрібна заміна окремих складників, що не потребують пофарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо). Якщо, крім зазначених складників, пошкоджено складові кузова та оперення, розрахунок величини ВТВ повинен ураховувати всі пошкодження складників у комплексі. Аналіз даної норми дає підстави для висновку, що для ненарахування величини втрати товарного виду автомобіля має мати місце лише пошкодження окремих деталей без інших значних пошкоджень транспортного засобу, ремонт яких передбачає значне втручання у первісну конструкцію автомобіля та заміну таких деталей. Разом з тим з акту виконаних робіт вбачається, що під час ремонту транспортного засобу марки «Toyota prius», державний номерний знак [NUMBER] , мала місце ремонт задньої правої двері, ремонт крила заднього лівого, заміна чверті з прилягаючими деталями тощо. Так, у постанові від 21.12.2020 року у справі № 911/286/20 Верховний Суд зазначив, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту суди, у разі виникнення спору щодо визначення його розміру, виходять з фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля. Вартість ремонту автомобіля з врахуванням ПДВ виплачується страховою компанією або стягується судом після надання документів про такі витрати. Відтак судам у таких випадках слід з`ясовувати наявність двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи є виконавець робіт по ремонту автомобіля платником ПДВ. Отже, закон розмежовує порядок виплати заподіяної шкоди в умовах існування лише проведеної уповноваженою особою (органом) оцінки цієї шкоди (звіту, акта оцінки) (без урахування ПДВ) та у разі фактичного проведення відновлення ремонту пошкодженого у дорожньо-транспортній пригоді транспортного засобу потерпілої особи з доведенням вартості цього ремонту (з урахуванням ПДВ). Приймаючи до уваги, що докази оплати фактичного здійснення ремонту позивач суду не надав, суд вважає доведеним позивачем лише розмір нарахованої, а не фактично сплаченої суми вартості відновлювального ремонту. Отже, вартість відновлювального ремонту згідно з висновком становить 245 713 грн. 04 коп., вартість матеріального збитку згідно з висновком 111 975 грн. 39 коп. Розмір страхового відшкодування склав 98 661,00 грн. Відтак суд вважає доведеним належними та достатніми доказами розмір матеріального збитку, завданого позивачеві джерелом підвищеної небезпеки під керуванням відповідача [PERSON] , у сумі 170 500,00 грн., з яких розмір страхового відшкодування, що вже відшкодовано ТДВ «Страхова група «Оберіг» становить 98 661,00 грн., а компенсація за завдану матеріальну шкоду, яку слід стягнути з [PERSON] становить 71 839 грн. + 2 466,00 грн. (документально підтверджена вартість акумулятора), всього 74 305,00 грн. Крім цього, відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦКК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч. 3, ч. 4 ст. 23 ЦК України). Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі за текстом - Постанова), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих відносин через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Згідно з п. 9 Постанови розмір відшкодування зазначеної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру й обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат і з урахуванням інших обставин; при цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог, залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, враховуючи істотність вимушених змін у їх життєвих стосунках, наміру, з яким діяв відповідач. Так, в обґрунтування позовних вимог у частині завданої моральної шкоди позивач зазначив, що унаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач як власник пошкодженого транспортного засобу зазнав моральних страждань, спричинених неможливістю користуватися належним позивачу автомобілем протягом тривалого часу (2 місяці 18 днів), та як наслідок порушенням ритму та стилю життя позивача і його сім`ї. Указане у свою чергу також призвело до суттєвих змін життєвих планів позивача та його близьких. Унаслідок неможливості пересуватися на автомобілі позивач вимушений прикладати додаткові зусилля та здійснювати додаткові матеріальні витрати для організації звичного способу життя, внаслідок чого позивач відчуває психологічну напругу, постійні переживання та турботи. Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приймаючи до уваги характер страждань позивача, обсяг заподіяної йому шкоди та обставини, за яких така шкода була заподіяна, зокрема, що шкода завдана внаслідок неумисних дій відповідача, суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути компенсацію за завдану моральну шкоду у сумі 2 000,00 грн. Указаний розмір відшкодування суд вважає таким, що відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості і у повній мірі відшкодує завдану позивачеві моральну шкоду. За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення від 10.02.2010 року у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04). Відтак суд вважає, що надав відповідь на усі поставлені сторонами питання та навів оцінку усім основним доводам, якими останні обґрунтовували свої вимоги та заперечення. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина перша ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так, при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 1 211,20 грн., що підтверджується квитанцією № 72 від 22.04.2024 року (а.с. 1). Також згідно з п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, віднесено витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Так, за проведення транспортно-товарознавчої експертизи відповідач сплатив кошти у сумі 4 700,00 грн., що підтверджується квитанцією № 185229991 від 22.12.2023 року. Відтак приймаючи до уваги, що даний позов задоволено частково з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 968 грн. 96 коп. та витрати на проведення транспортно-товарознавчої експертизи у сумі 3 760,00 грн.

Outcome: partial