Jurisdiction: civil
Date: 2024-10-01 00:00:00

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій вказав про те, що 27.12.2003 р. між сторонами було укладено шлюб. Від шлюбу у позивача та відповідача народився син: [PERSON] , [INFO] . З січня 2023 року сторони почали жити окремо, оскільки весь час лаялися та не могли знайти спільну мову, втратили почуття взаємної поваги один до одного. Кожен почав жити своїм окремим життям. Відповідач поїхала жити окремо від позивача с сином у невідомому напрямку. Сім`я фаткично розпалася. Шлюб носить формальний характер. Син залишився проживати разом із позивачем у квартирі позивача за адресою: [ADDRESS] . Весь цей час відповідач не приймала участі у вихованні дитини та її утриманні. Усі батьківські обов`язки позивач здійснював самостійно. Весь цей час відповідач, не приймає участі у житті сина та не спілкується з ним, не цікавиться його успіхами у навчанні, його духовним та фізичним розвитком. За місцем проживання дитини за адресою: [ADDRESS] позивачем було створено всі умови для проживання та розвитку дитини, син має окрему кімнату, яка облаштована всім необхідним для його навчання та відпочинку. Всі питання щодо медичного обслуговування та в разі необхідності, лікування сина, завжди вирішує саме позивач та відвідує сімейного лікаря з дитиною за необхідності. За таких обставин, існує необхідність у встановлення юридичного факту самостійного виховання та утримання дитини для реалізації різних соціальних цілей без необхідності щоразу звертатись до матері для отримання її згоди, в тому числі щодо переміщення, на здійснення медичних втручань, за потреби, на вступ на навчання, перереєстрації місця проживання за фактичним. Позивачу необхідно мати можливість одноосібно звертатись до державних та освітніх закладів від імені та в інтересах дитини. Позивач у судове засідання не з`явився, представник позивача надав суду заяву, що позов підтримує, просить його задовольнити, слухати справу за відсутності позивача та його представника. Відповідач у судове засідання не з`явився, 29.08.2024 р. надав до суду заяву, у якій зазначив про визнання позову та розгляд справи за її відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав. Зважаючи на те, що відповідач по справі визнав вимоги позивача і це визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у відповідності до частини четвертої статті 206 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів та ухвалити рішення про задоволення позову. Згідно абз.3 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи положення статей 24, 141, 150, 155, 160, 161 СК України та те, що відповідач беззаперечно визнав позовні вимоги позивача і не заперечує проти задоволення позову, що не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд приймає визнання відповідачем позову і вважає, що є всі законні підстави для задоволення вимог позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved