Decision date: 2022-04-06

Obvodní soud pro Prahu 8 rozhodl soudkyní JUDr. Adrianou Pilařovou ve věci

žalobkyně: osobní údaje žalobkyně zastoupená advokátkou údaje o zástupci

proti

žalovanému: osobní údaje žalovaného

pro: zapl. 35 795 Kč s přísl.

I.

Žaloba aby žalovaný byl povinen zaplatit žalobkyni částku ve výši 35 795 Kč se zákonným úrokem z prodlení ve výši 9,75% p.a. od 25.11.2019 do zaplacení se zamítá.

II.

Žaloba, aby žalovaný byl povinen zaplatit žalobci částku ve výši 5 077,80 Kč se zamítá.

III.

Žaloba, aby žalovaný byl povinen zaplatit žalobkyni úrok ve výši 93,59 Kč p.a. z částky 30 464,85 Kč od 25.6.2019 do zaplacení, maximálně však do doby, kdy celkový úrok za dobu od 25.6.2019 dosáhne částky 113 637 Kč se zamítá.

IV.

Žalobkyně je povinna zaplatit žalovanému náhradu nákladů řízení ve výši 2 044 Kč, do tří dnů od právní moci tohoto rozsudku.

Odůvodnění tohoto rozsudku vychází z ustanovení § 157 zákona č. 99/1963 Sb., občanského soudního řádu, (dále jen „o. s. ř.”)

Žalobce se žalobou podanou zdejšímu soudu domáhal vydání rozhodnutí, aby soud uložil žalovanému zaplatit mu částku ve výši 35 795 Kč s úrokem z prodlení od 25.11.2019, pohledávku ve výši 5 077,80 Kč, úrok ve výši 93,59 % p.a. z částky 30 464,85 Kč od 25. 6. 2019 do zaplacení, maximálně však do doby, kdy celkový úrok za dobu od 25. 6. 2019 dosáhne částky 113 637 Kč.

Jako důvod uvedl, že mezi žalobcem, jako věřitelem a žalovaným, jako klientem byla uzavřena dne 3.5.2018 smlouva o úvěru číslo 9102126633. Na základě smlouvy byl žalovanému poskytnut na účet uvedený ve smlouvě úvěr ve výši 50 000 Kč.

K vyplacení úvěru žalovanému došlo dne 4. 5. 2018. Žalovaný se zavázal poskytnutý úvěr a úrok za poskytnutí úvěru sjednaný ve smlouvě ve výši efektivní úrokové sazby 146,25 % p.a. splácet v 18 měsíčních splátkách ve výši celkem po 5 261 Kč splatných vždy ke 17. dni každého kalendářního měsíce počínaje měsícem červen 2018, to vše dle splátkového kalendáře, který tvoří přílohou oznámení žalobce o schválení úvěru.

Schopnost žalovaného řádně hradit úvěr byla ze strany žalobce prověřena na základě dokladů a informací získaných od žalovaného, z databází umožňujících posouzení úvěryschopnost, jakož i z jiných zdrojů, zejména z dokladů o příjmech, výpisů bankovních účtů a prohlášení žalovaného. Z výše uvedeného bylo zjištěno, že volné zdroje žalovaného ke splácení jsou dostatečné. Dále byla ověřena úvěrová historie žalovaného v databázích Solus a NRKI.

Žalovaný neplnil řádně podmínky smlouvy a ocitl se v prodlení s úhradou splátek poskytnutého úvěru. Do data zesplatnění celkového úvěru byly žalobci uhrazeny pouze následující částky.

Částka ve výši 5 261 Kč dne 27. 6. 2018, částka ve výši 5 261 Kč dne 30. 7. 2018, částka ve výši 5 261 Kč dne 23. 8. 2018, částka ve výši 5 261 Kč dne 8. 10. 2018, částka ve výši 5 261 Kč dne 6. 11. 2018, částka ve výši 5 261 Kč ze dne 21. 12. 2018, částka ve výši 5 261 Kč dne 15. 1. 2019, částka ve výši 5 261 Kč dne 14. 2. 2019 a částka ve výši 10 509 22 Kč dne 17. 4. 2019.

V důsledku prodlení žalovaného vzniklo žalobci právo na zaplacení smluvních pokut dle bodu 6.1. smlouvy v celkové výši 2 495 Kč, (499 Kč za každou splátku, u které si žalovaný ocitne v prodlení o délce 30 dnů). Žalobci tak vzniklo právo na zaplacení smluvní pokuty u splátek číslo 6, 9, 10, 11, 12.

V důsledku prodlení žalobci také vzniklo právo na zaplacení náhrady nákladů vzniklých v souvislosti s prodlením žalovaného dle bodu 6.2. smlouvy v celkové výši 1 800 Kč (200 Kč za každou splátku), u které se žalovaný ocitne v prodlení o délce 15 dnů.

Povinnost hradit náhradu nákladů vzniklých v souvislosti s prodlením žalovaného byla ve smlouvě sjednána na základě § 122 odst. 1 písm. a) zákona č. 257/2016 Sb., o spotřebitelském úvěru.

K zesplatnění došlo v souladu s bodem 6.3. smlouvy, podle kterého platí, že pokud se žalovaný ocitne v prodlení s úhradou kterékoliv splátky či její části o délce 65 dnů, dochází tímto dnem bez dalšího k zesplatnění celého úvěru.

Žalovaný se dostal do prodlení s úhradou splátky či její částí o délce 65 dnů u splátky číslo 11 splatné 17. 4. 2019.

K datu 26. 3. 2019 tak došlo v souladu se smlouvou k zesplatnění celého úvěru.

Podle bodu 6.4. smlouvy se pak ke dni zesplatnění úvěru celá dosud nezaplacená jistina úvěru a veškeré dosud nezaplacené úroky za poskytnutí úvěru přirostlé ke dni zesplatnění úvěru staly součástí nové jistiny úvěru, s tím, že tuto novou jistinu ve výši celkem 36 900,31 Kč byl žalovaný povinen uhradit žalobci nejpozději v den zesplatnění úvěru.

Dále bylo sjednáno, že žalobce je oprávněn požadovat, aby mu žalovaný v případě prodlení s hrazením nové jistiny úvěru platil úroky z prodlení v zákonné výši z celé této nové jistiny úvěru až do úplného zaplacení.

Žalovaný k žalobě uvedl, že se s ní nesouhlasí.

Uvedl, stejně jako žalobce, že uzavřel dne 3. 5. 2018 smlouvu o spotřebitelském úvěru, na jejímž základě mu byl poskytnut úvěr ve výši 50 000 Kč za efektivní úrokovou sazbou ve výši 146,25 % p.a. Tento se zavázal splácet v 18 měsíčních splátkách ve výši celkem 5 261 Kč, splatných vždy ke 17. dni každého kalendářního měsíce počínaje měsícem červnem 2018. Žalovaný následně úvěr ve snaze dostát tomuto svému závazku splácel dle svých nejlepších možností až do dubna 2019, kdy se dostal do osobních a finančních obtíží a nebyl schopen úvěr dále splácet. Od doby uzavření úvěrové smlouvy do 17. 4. 2019 však žalovaný uhradil žalobci ve splátkách celkem 52 610 Kč a po zesplatnění úvěru ještě částku ve výši 5 400 Kč. Žalobce, tedy na svůj závazek z titulu úvěrové smlouvy uhradil celkem částku 58 010 Kč, tedy částku přesahující o 16 % jistinu úvěru dle úvěrové smlouvy, přičemž tato částka byla téměř zcela uhrazena v průběhu jednoho roku od poskytnutí úvěru. Žalovaný tak žalobci uhradil částku, která odpovídá úroku ve výši cca 30 %.

Žalovaný je přesvědčen, že ujednání o efektivní úrokové sazbě, respektive úrokové sazbě obecně, sjednané v úvěrové smlouvě je neplatné pro rozpor s dobrými mravy, a to zejména pro její zcela nepřiměřenou výši.

Z návrhu na uzavření smlouvy o úvěru soud zjistil, že žalobkyně uzavřela s žalovaným dne 3. 5. 2018 smlouvu o úvěru na jejímž základě poskytla žalobkyně žalovanému úvěr ve výši 50 000 Kč, který měl žalovaný hradit pravidelných měsíčních splátkách po dobu 18 měsíců ve výši 5 261 Kč.

Výše úroků tohoto úvěru činila 146,25% p.a.

Z dokladů o vyplacení úvěrů soud zjistil, že žalovanému byla dne 4. 5. 2018 připsána na účet částka ve výši 50 000 Kč.

Z výzvy k zaplacení a z upozornění na možnost zesplatnění celého úvěru ze dne 20. 5. 2019 soud zjistil, že žalobkyně vyzvala žalovaného k zaplacení dlužné částky a dále ho upozornila na možnost zesplatnění celého úvěru.

Z předžalobní výzvy ze dne 6. 11. 2019 soud zjistil, že žalobkyně zaslala žalovanému výzvu, ve kterém ho vyzývá k úhradě částky 36 900,31 Kč, smluvní pokuty ve výši 2 495 Kč, náhradě vzniklých nákladů v souvislosti s prodlením v celkové výši 1 800 Kč, smluvní pokutě 4 479,30 Kč a úroku za poskytnutí úvěrů odpovídajícímu zbývající dlužné původní jistině úvěru v nominální roční úrokové sazby 93,59 % p.a.

Na základě provedeného dokazování zjistil soud následující skutkový stav.

Žalobkyně je společností, jejímž předmětem podnikání je mimo jiné poskytování nebo zprostředkování spotřebitelského úvěru. To je prokázáno výpisem ze seznamu registrovaných subjektů finančního trhu, registr nebankovních poskytovatelů spotřebitelského úvěru.

Dne 3.5.2018 žalobkyně a žalovaný uzavřeli smlouvu o úvěru, na základě které žalobkyně vyplatila žalovanému částku ve výši 50 000 Kč, kterou měl splácet v pravidelných měsíčních splátkách ve výši 5 261 Kč, vždy ke každému 17. dni v měsíci.

Podle bodu 6.1. smlouvy pokud se klienti ocitnou v prodlení s úhradou kterékoliv splátky či její částí o délce 30 dnů, vzniká jim povinnost zaplatit poskytovateli smluvní pokutu ve výši 499 Kč, a to za každou splátku, u které se ocitly v prodlení od délce 30 dnů. Souhrn veškerých smluvních pokut, které je poskytovatel oprávněn takto požadovat, činí maximálně 2 990 Kč za každý kalendářní rok. Smluvní pokuty dle tohoto bodu jsou v každém jednotlivém případě splatné ve lhůtě 10 dnů ode dne vzniku povinnosti k zaplacení dané smluvní pokuty.

Dle bodu 6.2. smlouvy poskytovatel má vůči klientům právo na náhradu účelně vynaložených nákladů, které mu vznikly v souvislosti s jejich prodlením. Výše těchto nákladů činí u každé splátky, u které se klienti ocitli v prodlení s jejich úhradou v délce 15 dnů, částku 200 Kč.

Dle bodu 6.3. smlouvy, jestliže se klienti ocitnou v prodlení s úhradou kterékoliv splátky nebo její části o délce 65 dnů je poskytovatel oprávněn odepřít plnění veškerých svých závazků, automaticky dojde k zesplatnění úvěru, tzn. že k tomuto dni stávají okamžitě splatným celá jistina úvěru, veškeré úroky za poskytnutí úvěru přirostlé ke dni zesplatnění úvěru, smluvní pokuty a veškeré náhrady nákladů dle bodu 6.2. smlouvy. Zesplatnění úvěru se netýká budoucích nákladů úvěru. Poskytovatel je povinen klienty před zesplatněním úvěru vyzvat k uhrazení dlužné splátky a poskytnout jim k tomu lhůtu alespoň 30 dnů.

Dle bodu 6.4. smlouvy ke dni zesplatnění úvěru se celá dosud nesplacená jistina úvěru a veškeré dosud nezaplacené úroky za poskytnutí úvěrů přirostlé ke dni zesplatnění úvěru stávají součástí nové jistiny úvěru. Novou jistinu úvěru jsou klienti povinni zaplatit poskytovateli nejpozději v den zesplatnění úvěru.

Poskytovatel je oprávněn požadovat, aby mu klienti v případě prodlení s hrazením nové jistiny úvěru platili úroky z prodlení v zákonné výši dle bodu 6.7. smlouvy z celé této nové jistiny úvěru až do jejího úplného zaplacení.

Dle bodu 6.5. smlouvy, jestliže klienti po zesplatnění úvěru nezaplatí novou jistinu úvěru v den zesplatnění úvěru, vzniká jim povinnost zaplatit poskytovateli smluvní pokutu ve výši 0,1 % dlužné nové jistiny úvěrů za každý den prodlení s její úhradou, a to ode dne následujícího po dni zesplatnění úvěru až do jejího úplného zaplacení.

Žalovaný uhradil žalobkyni 5 261 Kč dne 27. 6. 2018, částku ve výši 5 261 Kč dne 30. 7. 2018, částku ve výši 5 261 Kč dne 23. 8. 2018, částku ve výši 5 261 Kč dne 8. 10. 2018, částku ve výši 5 261 Kč dne 6. 11. 2018, částka ve výši 5 261 Kč ze dne 21. 12. 2018, částka ve výši 5 261 Kč dne 15. 1. 2019, částku ve výši 5 261 Kč dne 14. 2. 2019 a částku ve výši 10 509 22 Kč dne 17. 4. 2019 Celkem tak uhradil částku ve výši 58 010 Kč.

Po právní stránce posoudil soud věc podle §2395 zák. 89/2012 Sb., podle kterého se smlouvou o úvěru úvěrující zavazuje, že úvěrovanému poskytne na jeho požádání a v jeho prospěch peněžní prostředky do určité částky, a úvěrovaný se zavazuje poskytnuté peněžní prostředky vrátit a zaplatit úroky.

Podle § 580 odst. 1 zákona č. 89/12, občanský zákoník, ve znění pozdějších předpisů je neplatné právní ujednání, které se příčí dobrým mravům, jakož i právní jednání, které odporuje zákonu.

Podle § 588 občanského zákoníku soud přihlédne i bez návrhu k neplatnosti právního jednání, které se zjevně příčí dobrým mravům, nebo které odporuje zákonu a zjevně narušuje veřejný pořádek. To platí v případě, že právní jednání zavazuje k plnění od počátku nemožnému.

Podle § 576 občanského zákoníku, týká-li se důvod neplatnosti jen takové části právního jednání, kterou lze od jeho ostatního obsahu oddělit, je neplatnou jen tato část.

Podle § 577 občanského zákoníku, je-li důvod neplatnosti jen v nezákonném určení množstevního, časového, územního nebo jiného rozsahu, soud rozsah změní tak, aby odpovídal spravedlivému uspořádání práv a povinností stran, návrhy stran přitom vázán není, ale uváží, aby strana k právnímu jednání vůbec přistoupila, rozpoznala bílý jeho neplatnost včas.

Podle § 1796 občanského zákoníku, je neplatná smlouva, při jejím uzavírání někdo zneužije tísně, nezkušenosti, rozumové slabosti, rozrušení nebo lehkomyslnosti druhé strany a dá sobě nebo jinému slíbit či poskytnout plnění, jehož majetková hodnota je k vzájemnému plnění v hrubém nepoměru.

Dle judikatury Nejvyššího soudu ČR lze připustit, že úvěry na základě smluv uzavíraných s fyzickou osobou, mají pro věřitele na rozdíl od úvěru poskytovaných bankami výrazně vyšší míru rizikovosti a proto, vždy však v závislosti na okolnostech konkrétního případu, nemusí být nepřiměřený ani úrok, který je dvojnásobkem či trojnásobkem obvyklé úrokové míry bank. V tomto kontextu pak Nejvyšší soud ČR dovodil, že již čtyřnásobné překročení hranice obvyklé úrokové míry úvěrů poskytovaných bankami lze obecně považovat za ujednání v rozporu s dobrými mravy.

V daném případě však byla sjednána efektivní sazba ve výši 146,25 % p.a. přičemž tato překračuje průměrnou výši úrokové sazby více než 17 ti násobně, úroková sazba požadovaná v žalobě ve výši 93,59 % p.a. pak téměř 11ti násobně.

Tato výše úroků se natolik příčí dobrým mravům, že tento rozpor je třeba posoudit jako důvod absolutní neplatnosti tohoto ujednání.

Soudní judikatura též dovodila, již v době před účinnosti současného občanského zákoníku, že nepřiměřenou, a tedy odporující dobrým mravům, je zpravidla taková výše úroků, která podstatně přesahuje úrokovou míru v době jejich sjednání obvyklou, stanovenou zejména s přihlédnutím k nejvyšším úrokovým sazbám uplatňovaným bankami při poskytování úvěrů nebo půjček (viz rozsudek Nejvyššího soudu ze dne 15. 12. 2004 Ins sp. zn. 21 CD of 1484/2004). Průměrná úroková sazba korunových úvěrů poskytovaných bankami na spotřebu domácnostem v České republice za relevantní období tedy červen 2018 až srpen 2019 se pohybovala mezi 8,55 % p.a. až 8,46 % p.a.

Sjednaná výše úroků tak byla zcela nepřiměřená, a to i s přihlédnutím k tomu, že se ve vztahu mezi účastníky se jednalo o nebankovní úvěr, ačkoliv totiž úrokové sazby nebankovních poskytovatelů úvěrů bývají oproti bankovnímu sektoru obvykle vyšší.

Podle § 2395 občanského zákoníku je sice smlouva o úvěru smlouvou úplatnou a povinnost k zaplacení úroků za poskytnutí peněžitých prostředků je její podstatnou náležitostí. Soudu je z jeho činnosti ale známo, že žalobce, jako poskytovatel úvěru, uzavírá smlouvy o úvěru s ujednáním o úrocích obdobně vysokých, jako v této věci, jejíž výši obhajuje právě tím, že je nebankovním subjektem, a že výší úroků zohledňuje rizikovost úvěrů. Městský soud v Praze v rozsudku sp. zn. 22 Co 197/2019 vyslovil přesvědčení, že žalobkyně jako profesionál na trhu poskytování nebankovních úvěrů staví své podnikání právě na zjevně neobvyklé sazbě úroků z úvěru. Vyvažuje tím podnikatelské riziko nevracení části úvěrů, když jejími klienty jsou z povahy věci subjekty s horší platební morálkou, kterým by banky úvěr možná ani neposkytli. Z toho lze bezpochyby uzavřít, že žalobkyně by úvěry se standardní sazbou, byť v horní částí rozmezí neposkytovala.

Za této situace soud učinil závěr, že předmětná smlouva o úvěru je z důvodu sjednání zjevně nemravného úroku absolutně neplatná, podle § 588 občanského zákoníku jako celek.

V takovém případě však již nebylo možno přistoupit ani k moderaci sjednaného úroku podle ustanovení § 577 občanského zákoníku.

K neplatnosti podle § 588 občanského zákoníku je přitom soud povinen přihlédnout i bez návrhu.

Závěr o absolutní neplatnosti celé smlouvy učinil soud i s vědomím zásady, že právní jednání je třeba spíše hledět jako na platné než jako neplatné. V daném případě však nepoměr vzájemného plnění smluvních stran z důvodu nemravně vysokého úroku z úvěru shledal natolik závažným, že shledal nezbytným korigovat princip autonomie vůle smluvních stran zásadu ochrany dobrých mravů.

Z důvodu absolutní neplatnosti smlouvy o úvěru tak nevzniklo žalobci právo na zaplacení úroku z úvěru, ani smluvních pokut, ale pouze právo na vrácení jistoty ve výši poskytnutého úvěru, která ale byla žalovaným již uhrazena.

Vzhledem k tomu, že žalovaný celou částku již žalobkyni vrátil a tato byla ještě navýšena přeplatek ve výši 8 010 Kč, soud žalobu v celém rozsahu zamítl.

O náhradě nákladů řízení rozhodl soud podle § 142 odst. 1 o. s. ř. tak, že přiznal žalovanému, jež byla v řízení zcela úspěšný, nárok na náhradu nákladů řízení v částce 2 044 Kč za poplatek za odvolání.

Proti tomuto rozsudku lze podat odvolání do 15 dnů ode dne doručení jeho písemného vyhotovení, a to k Městskému soudu v Praze, prostřednictvím Obvodního soudu pro Prahu 8. Odvolání je třeba podat ve dvojím vyhotovení.

Nesplní-li žalovaný povinnosti uložené mu tímto rozsudkem v uvedených lhůtách, může se žalobkyně domáhat po jeho právní moci výkonu rozhodnutí u soudu.

Cited legal provisions:
§ 142 z. č. 99/1963 Sb.
§ 2395 z. č. 89/2012 Sb.
§ 588 z. č. 89/2012 Sb.
§ 580 z. č. 89/2012 Sb.
§ 122 z. č. 257/2016 Sb.
§ 577 z. č. 89/2012 Sb.
§ 576 z. č. 89/2012 Sb.
§ 1796 z. č. 89/2012 Sb.