Decision date: 2020-12-16

Okresní soud Praha-východ rozhodl samosoudkyní JUDr Gabrielou Antonií Bartovou ve věci

žalobkyně: osobní údaje žalobkyně

proti

žalované: osobní údaje žalované

o zaplacení 16 240 Kč s příslušenstvím

I. Žalovaná je povinna zaplatit žalobkyni částku 7 000 Kč, spolu s úrokem z prodlení z částky 7 000 Kč ve výši 9 % ročně od 10. 11. 2018 do zaplacení, a to do tří dnů od právní moci tohoto rozhodnutí.

II. Žaloba s návrhem, aby žalovaná byla povinna uhradit žalobkyni částku 9 240 Kč, spolu s úrokem z prodlení z částky 9 240 Kč ve výši 9 % ročně od 10. 11. 2018 do zaplacení, se zamítá.

III. Žádný z účastníků nemá právo na náhradu nákladů řízení.

1. Žalobkyně podala soudu dne 4. 8. 2020 žalobu, jíž se domáhala uložení povinnosti žalované k úhradě částky 16 240 Kč s úrokem z prodlení ve výši 9 % ročně z žalované částky od 10. 11. 2018 do zaplacení s následujícími skutkovými tvrzeními. Žalobkyně a žalovaná dne 16. 9. 2017 uzavřely smlouvu o úvěru ve výši 21 240 Kč (suma skládající se z jistiny 12 000 Kč a kapitalizovaného úroku 9 240 Kč). Úvěr měla žalovaná splácet v týdenních splátkách po 354 Kč tak, že první splátka měla být uhrazena do sedmého dne od podpisu smlouvy, další splátky pak vždy do sedmého dne od předchozí splátky s tím, že předně bylo hrazeno na cenu půjčky (kapitalizovaný úrok), až po té na jistinu. V případě prodlení s plněním dluhu se dle smluvních podmínek smlouvy o úvěru (čl.„ Následky porušení povinností klienta“) stal dluh včetně příslušenství v termínu splatnosti další týdenní splátky splatným. Podle platební historie předložené k důkazu žalovaná splácela nepravidelně, tudíž žalobkyně dosud uhrazenou částku žalovanou ve výši 5 000 Kč, vydělila týdenní splátkou 354 Kč a vypočetla tak, kdy se žalovaná skutečně dostala do prodlení, pokud by splácela tuto částku v předepsaných týdenních splátkách. Splatnost pohledávky tak nastala ke dni 29. 12. 2017 a datum prodlení ke dni 10. 11. 2018. Žalobce ovšem ve své žalobě požaduje zákonný úrok z prodlení pouze za od doby předepsané splatnosti smlouvy, tedy počátek 09. 11. 2018.

2. Žalovaná se ve věci žádným způsobem nevyjádřila. Nevyjádřila se ani k výzvě soudu, zda souhlasí s rozhodnutím věci bez nařízení jednání, ačkoli byla poučena, že v opačném případě bude soud předpokládat, že s takovým postupem souhlasí.

3. Soud dle § 115a a § 101 odst. 4 zákona č. 99/1963 Sb., občanský soudní řád, ve znění pozdějších předpisů (dále jen„ o. s. ř.“), věc projednal se souhlasem žalobkyně a za předpokládaného souhlasu žalované bez nařízení jednání na základě účastníky předložených listinných důkazů.

4. Soud konstatuje, že rozhodnutí v této věci je zcela v intencích rozhodnutí Nejvyššího soudu ČR vydaného ve věci sp.zn. 21 Cdo 1695/2005. Zde Nejvyšší soud ČR uzavírá, že v řízení vedeném dle ustanovení § 115a o. s. ř. nelze zamítnout návrh tehdy, jestliže na základě listin tvořících obsah spisu nelze učinit závěr, že žalobce svůj nárok prokazuje. Soudem nebylo v daném případě uzavřeno, že skutkový děj nelze postavit najisto. Z listin žalobkyní předložených soud učinil závěr o skutkovém ději. Pokud byl žalobní návrh zamítnut, tak pouze proto, že z listin žalobkyni předložených nelze z hlediska právního hodnocení učinit jiný závěr, nežli ten, že žalobní nárok není důvodným. Soud podotýká, že ač je nutno věc posoudit jinak nežli dle účastníkova právního názoru, případné poučení dle citovaného zákonného rozhodnutí by zde nemohlo vést k jinému rozhodnutí soudu. Ustanovení § 118a, odst. 2 o. s. ř. směřuje na případy, kdy v důsledku jiného právního posouzení věci soudem může účastník reagovat a doložit důkazy či tvrzení, která v souladu s právním hodnocením soudu mohou přivodit jeho úspěch ve věci. V souzené věci tomu tak není. Žalobkyně svůj nárok odvozuje výhradně od listin, které byly v řízení k důkazu provedeny, kdy ani doplnění jiných listin či doplnění tvrzení by odlišný závěr nemohlo přivodit.

5. Soud dospěl na základě provedeného dokazování, vycházeje z listinných důkazů založených do spisu žalobkyní, k následujícím skutkovým zjištěním:

6. Žalobkyně a žalovaná uzavřeli dne 16. 9. 2017 smlouvu o spotřebitelském úvěru číslo. Žalobkyně se zavázala poskytnout žalované zápůjčku ve výši 12 000 Kč, čerpanou v hotovosti při podpisu smlouvy, kterou se žalovaná zavázala vrátit spolu s částkou 9 240 Kč v 60 týdenních splátkách po 354 Kč. Poplatek sestával z úroku ve výši 4 200 Kč, odměny za administrativní činnost ve výši 2 400 Kč a nákladů na hotovostní režim splátek ve výši 2 640 Kč Celkem tak byla k úhradě předepsána částka 21 240 Kč. Dle smlouvy byl úvěr poskytnut v hotovosti s týdenním režimem splátek. Nedílnou součástí smlouvy byly dle ujednání stran též Smluvní podmínky ke smlouvě o spotřebitelském úvěru, Formulář pro standardní informace o spotřebitelském úvěru a Karta klienta. Při úhradě celkové částky v 60 splátkách byla sjednána úroková sazba 66 % p. a., RPSN byla uvedena 195,34 %. Žalovaná ve smlouvě stvrdila povinnost úplně, přesně a pravdivě informovat žalobkyni o svých příjmech, závazcích, dluzích a půjčkách prostřednictvím evidenční karty. V evidenční kartě klienta je uvedena požadovaná výše spotřebitelského úvěru, osobní údaje žalovaného, adresa výběru, adresa trvalého bydliště, náhradní kontaktní adresa. Dále je uvedeno, že žalovaná bydlí s rodiči, vzdělání má dosažené učňovské, nevlastní vůz, nemovitost, nebyla soudně ani trestně stíhána, v předchozí době čerpala u společnosti úvěr, je v domácnosti (mateřská dovolená), čerpá DPP. Částka příjmů je uvedena 8 100 Kč (státní podpora), 1 625 Kč (brigádní činnost), 1 500 Kč (jiný). Výdaje jsou uvedeny 1 000 Kč (nájem), 300 Kč (jiné), 1 300 (výdaje na úvěry či zápůjčky vůči společnosti, počet úvěrů 1), výdaje na jiné úvěry, zápůjčky 1 200 Kč, výdaje celkem 7 300 Kč. Disponibilní zůstatek je uveden ve výši 3 925 Kč. Ověřené dokumenty jsou uvedeny povolení k pobytu, pracovní smlouva/živnostenský list, 3x výpis z bankovního účtu, výměr dávky. /smlouva o zápůjčce, smluvní podmínky, formulář pro standardní informace o spotřebitelském úvěru, evidenční karta klienta na č. 1 19 - 21 spisu/

7. Dle evidenční karty klienta ze dne 15. 9. 2017 soud zjistil, že žalovaná v minulosti již u žalobkyně úvěr čerpala, dále o sobě žalovaná uvedla, že je v domácnosti, pracuje na dohodu o pracovní činnosti či o provedení práce. Dále žalovaná prohlásila, že je toho času na mateřské dovolené, zdroj jejích příjmů tak činí jednak státní podpora ve výši 8 100 Kč měsíčně, příjem z brigád ve výši 1 625 Kč měsíčně a alimenty ve výši 1 500 Kč měsíčně (příjmy celkem 11 225 Kč měsíčně). Soud dále z uvedeného zjistil, že žalovaná jako své měsíční výdaje označila nájem ve výši 1 000 Kč měsíčně a výdaj za televizi ve výši 300 Kč měsíčně, výdaje na úvěry či zápůjčky vůči žalobkyni žalovaná určila v částce 1 300 Kč měsíčně, výdaje na úvěry či zápůjčky vůči jiným subjektům než vůči žalobkyni ke dni podpisu karty klienta žalovaná určila v částce 1 200 Kč, jiné výdaje na domácnost dle žalované činily 3 500 Kč.

8. Dle tabulky umoření žalovaná realizovala celkem platby ve výši 5 000 Kč /tabulka umoření - na č. 1 22 - 23 spisu /

9. Žalované byl adresován dopis právního zástupce žalobkyně ze dne 23. 3. 2020, jehož obsahem je předžalobní upomenutí k úhradě dlužné částky. /předžalobní upomínka, podací arch – č. l. 24 a 25 spisu/

10. Na základě shora popsaných skutkových zjištění dospěl soud k následujícímu závěru o skutkovém stavu:

11. Žalobkyně a žalovaná uzavřely dne 16. 09. 2017 smlouvu o spotřebitelském úvěru číslo pro částku 12 000 Kč, jíž se žalovaná zavázala vrátit spolu s částkou ve výši 9 240 Kč v 60 splátkách po 354 Kč. Poplatek sestával z úroku ve výši 4 200 Kč, odměny za administrativní činnost ve výši 2 400 Kč a nákladů na hotovostní režim splátek ve výši 2 640 Kč Celkem tak byla k úhradě předepsána částka 21 240 Kč. Úroková sazba činila 66 % p. a., RPSN byla uvedena 195,34 %. Platba na závazek žalobkyně byla uvedena jako hotovostní. Nedílnou součástí smlouvy byly dle ujednání stran též Smluvní podmínky ke smlouvě o spotřebitelském úvěru, Formulář pro standardní informace o spotřebitelském úvěru a Karta klienta. V rámci Evidenční karty žalovaná uvedla, že je toho času na mateřské dovolené, v domácnosti. Zdrojem jejích měsíčních příjmů je státní podpora 8 100 Kč, brigády 1 625 Kč, jiný příjem 1 500 Kč (příjmy celkem 11 225 Kč měsíčně). Jako měsíční výdaje žalovaná označila nájem ve výši 1 000 Kč, televizi ve výši 300 Kč, výdaje na jiné úvěry/půjčky vůči žalobkyni ve výši 1 300 Kč, výdaje na jiné půjčky/úvěry 1 200 Kč a výdaje na domácnost ve výši 3 500 Kč (výdaje celkem 7 300 Kč). Žalovaná celkem uhradila částku 5 000 Kč. Žalované byl adresován dopis právního zástupce žalobkyně ze dne 23. 3. 2020, předžalobní upomínka.

12. Shora uvedené bylo zjištěno u listinných důkazů předložených žalobkyní, kdy z obsahu spisu se nepodává žádných skutečností, jež by zakládaly důvodnost úvahy o nedůvěryhodnosti těchto důkazů. Žalovaná žádným způsobem tvrzení žalobkyně nesporovala, žádné důkazy nepředložila.

13. Soud řešenou věc po právní stránce posuzoval podle ustanovení zákona č. 89/2012 Sb., občanského zákoníku, v platném a účinném znění (dále jen„ o. z.“), a dle ustanovení zákona č. 145/2010 Sb., o spotřebitelském úvěru.

14. Podle § 6 o. z. každý má povinnost jednat v právním styku poctivě.

15. Dle § 2390 o. z. přenechá-li zapůjčitel vydlužiteli zastupitelnou věc tak, aby ji užil podle libosti a po čase vrátil věc stejného druhu, vznikne smlouva o zápůjčce. Podle § 2392 odst. 1 věty prvé o. z. lze při peněžité zápůjčce ujednat úroky.

16. Dle § 1968 o. z. dlužník, který svůj dluh řádně a včas neplní, je v prodlení. Dlužník není za prodlení odpovědný, nemůže-li plnit v důsledku prodlení věřitele. Dle § 1970 o. z. po dlužníkovi, který je v prodlení se splácením peněžitého dluhu, může věřitel, který řádně splnil své smluvní a zákonné povinnosti, požadovat zaplacení úroku z prodlení, ledaže dlužník není za prodlení odpovědný. Výši úroku z prodlení stanoví vláda nařízením; neujednají-li strany výši úroku z prodlení, považuje se za ujednanou výše takto stanovená. Tímto nařízením je s ohledem na dobu, kdy se dostal žalovaný do prodlení s úhradou dlužné částky, nařízení vlády č. 351/2013 Sb., podle jehož § 2 platí, že výše úroku z prodlení odpovídá ročně výši řepo sazby stanovené Českou národní bankou pro první den kalendářního pololetí, v němž došlo k prodlení, zvýšené o 8 procentních bodů.

17. Podle § 580 odst. 1 o. z. neplatné je právní jednání, které se příčí dobrým mravům, jakož i právní jednání, které odporuje zákonu, pokud to smysl a účel zákona vyžaduje. Podle § 588 věty prvé o. z. soud přihlédne i bez návrhu k neplatnosti právního jednání, které se zjevně příčí dobrým mravům, anebo které odporuje zákonu a zjevně narušuje veřejný pořádek.

18. Podle § 576 o. z. týká-li se důvod neplatnosti jen takové části právního jednání, kterou lze od jeho ostatního obsahu oddělit, je neplatnou jen tato část, lze-li předpokládat, že by k právnímu jednání došlo i bez neplatné části, rozpoznala-li by strana neplatnost včas.

19. Soudem bylo vzato za prokázané, že 16. 09. 2017 uzavřela žalobkyně s žalovanou smlouvu, jejímž předmětem byla povinnost předat finanční prostředky oproti povinnosti tyto prostředky uhradit sjednanými úplatami. Smlouva byla označena jako„ smlouva o spotřebitelském úvěru“. Soud konstatuje, že teorie procesního práva zastává v souladu s § 79 o. s. ř. zcela jednoznačný závěr o tom, že právní charakteristiku skutků, tzv.„ právní důvod žaloby“, není žalobce povinen v návrhu uvádět. Vylíčení rozhodných skutečností jako jedna z podstatných náležitostí žaloby slouží k vymezení předmětu řízení po stránce skutkové, nikoliv právní. Právní posouzení věci a aplikace příslušných předpisů na žalobcem vymezený skutek, jehož existenci je však povinen prokázat soudu navrženými, označenými, důkazy, je věcí samotného nalézacího soudu. Soud tak není vázán právním hodnocením uváděným stranami sporu. Nadto soud jednání posuzuje dle jeho obsahu, nikoliv dle jeho označení (§ 555 o. z.).

20. Soud řešenou věc po právní stránce posuzoval podle ustanovení zákona č. 89/2012 Sb., občanského zákoníku, v platném a účinném znění (dále jen„ o. z.“), a dle ustanovení §§ 86, 87, odst. 1 zákona č. 257/2016 Sb., o spotřebitelském úvěru.

21. Soud konstatuje, že v případě smlouvy o úvěru platí, že úvěrující se zavazuje na požádání úvěrovaného poskytnout mu peněžní částku, zavazuje se mít tuto částku připravenou tak, aby mohl vyhovět žádosti úvěrovaného; jeho závazek zahrnuje i povinnost rezervovat peněžní prostředky až do dohodnuté výše s tím, že není jisté, zda o vyplacení celé částky bude požádáno; jakož i příslib prostředky na požádání poskytnout. Povinnost poskytnout požadovanou částku vznikne na základě žádosti, projevu vůle; žádost (požádání o vyplacení částky) je součástí kontraktačního procesu, na ni navazuje vyplacení požadovaných prostředků. To znamená, že úvěr je chápán jako pactum de contrahendo. Závazek k rezervaci peněžních prostředků trvá po celou dobu existence smlouvy. Úvěrovaný nemá povinnost přislíbené peněžní prostředky čerpat. Předmětem přenechání u smlouvy o úvěru mohou být pouze peněžní prostředky, což ji, kromě úplatnosti, odlišuje od zápůjčky, podle níž je možné přenechat jakékoli věci určené podle druhu. Předmětem zápůjčky je věc„ zastupitelná“, tedy druhově určená, kdy povinností úvěrovaného je vrátit věc stejného druhu. Zápůjčka může být sjednána jako bezplatná i jako úplatná. Smlouva o zápůjčce je smlouvou reálnou, tedy vznikne přenecháním předmětu zápůjčky, a to buď přímo, nebo jinak (bezhotovostním převodem). Smlouva o zápůjčce se odlišuje od smlouvy o úvěru, která jako konsensuální kontrakt vznikne již souhlasným projevem vůle smluvních stran smlouvu uzavřít.

22. V projednávané věci bylo zjištěno, že žalobkyní a žalovanou byla uzavřena smlouva, jíž bylo sjednáno, že žalované bude předána finanční částka, tedy„ zastupitelná", druhově určená, věc, přičemž za poskytnutí finančních prostředků žalovaná poskytne úhradu, kdy plnit bude ve splátkách, přičemž takto následně vrátí jak poskytnutou jistinu, tak sjednanou úhradu za poskytnutí půjčky. Protože z předmětné smlouvy se zcela jednoznačně nepodává, že by strany sjednaly závazek žalobkyně k rezervaci finančních prostředků, z obsahu smlouvy se podává, že finanční prostředky byly předány ihned při uzavření smlouvy, lze uzavřít, že byla uzavřena smlouva o zápůjčce.

23. Soud má za prokázané, že uvedenou smlouvou, na jejímž základě byla žalované poskytnuta částka 12 000 Kč, se žalovaná zavázala uhradit nadále i částku 9 240 Kč sestávající z částky úroku 4 200 Kč, poplatku za administrativní činnost 2 400 Kč, hotovostní režim splátek 2 640 Kč. Lze tak konstatovat, že strany smlouvy sjednaly hotovostní úrok ve výši nikoliv 4 200 Kč, ale i 2 400 Kč, celkem tak hotovostní úrok ve výši 6 600 Kč při poskytnutí částky 12 000 Kč, kdy dle smluvních podmínek při úhradě v 60 splátkách činí úrok 66 % p. a. K tomu, které platby jsou úrokem, soud odkazuje na rozsudek Nejvyššího soudu ze dne 24. 07. 2014 vydaný ve věci sp. zn. 33 Cdo 1401/2014, Občanský zákoník s komentářem, Praha 2009, str. 1856. Co se týká výše sjednaného úroku, tak Nejvyšší soud ČR v rozhodnutí vydaném ve věci sp. zn. 21 Cdo 1484/2004 uvedl, že při sjednávání úroku při peněžité půjčce jedná v souladu s dobrými mravy věřitel, který požaduje přiměřený úrok bez ohledu na to, že dlužník uzavírá smlouvu o půjčce v situaci pro něho obtížné, přičemž nepřiměřeným úrokem je zpravidla úrok sjednaný ve výši, která podstatně přesahuje úrokovou míru v době jejich sjednání obvyklou, stanovenou zejména s přihlédnutím k nejvyšším úrokovým sazbám uplatňovaným bankami při poskytování úvěrů nebo půjček. V daném případě činil kapitalizovaný úrok 6 600 Kč za poskytnutí jistiny 12 000 Kč, byl sjednán i úrok daný procentuální sazbou. Za této situace nelze než uzavřít, že sjednaný úrok byl nepřiměřený a svou výší zjevně odporoval dobrým mravům, neboť nelze akceptovat takto stanovenou úrokovou míru. K tomuto je namístě odkázat i na údaj o RPSN, který je uveden ve výši 195,34 %. Ujednání o úrocích tedy soud shledal neplatným dle ustanovení § 580 o. z. Taktéž soud hodnotí i částku hotovostního inkasa splátek. Tuto je taktéž nutno považovat za sjednanou v rozporu s dobrými mravy a ujednání účastníků v tomto rozsahu je třeba posoudit jako neplatné, příčící se dobrým mravům. Pro úplnost soud podotýká, že shora uvedené části právního jednání lze oddělit od ostatního obsahu. Pokud žalobkyně se zavázala poskytnout žalované službu spočívající v zajišťování hotovostního režimu smlouvy, jedná se nepochybně o službu, jíž lze zpoplatnit, neboť s touto službou jsou spojeny náklady (mzdy osob, jež tuto službu zajišťují, hotové, režijní, náklady osob službu zajišťující, náklady na operaci s hotovostí, apod.). Žalovaná sjednala nákladnější formu úhrady, nežli je úhrada bezhotovostní formou převodu. Nicméně částka sjednaná za hotovostní režim plateb není v daném případě v poměru s poskytnutou službou. Je celkem logickým, že poskytovatel zápůjčky odvíjí hodnotu služby, její cenu, od výše zápůjčky, kdy hodnota služby je při vyšší částce zápůjčky vyšší, neboť je operováno s vyšší částkou hotovosti a je třeba provést více úkonů pro zajištění plateb. Nicméně, způsob určení ceny musí být degresivní, neboť progresivní nárůst ceny služby hotovostního inkasa neodpovídá nárůstu nákladů na tuto službu. Co se týká mzdových nákladů, tak tyto jsou stejnými pro jednotlivé vztahy ze smluv o zápůjčce, vzrůst nákladů na tuto službu se odrazí pouze v nákladech na správu hotovosti a případné množství úkonů při nakládání s ní. Jestliže tak byla sjednána částka ceny hotovostního inkasa 2 640 Kč, neodpovídá tato částka nárůstu nákladů na správu hotovosti oproti jiným smluvním vztahům, typově shodným. Soudem tak v té části smlouvy, v níž byla sjednána částka nákladů hotovostního inkasa, je smlouva hodnocena jako neplatná pro rozpor s dobrým mravem.

24. Nadto soud odkazuje i na ustanovení § 86, 87, odst. 1 zákona č. zákona č. 257/2016 Sb. Pokud by i bylo opomenuto, že poskytovatel zápůjčky se v zásadě omezil pouze na údaje uvedené v zákaznické kartě, když k dispozici neměl doklad o všech uváděných příjmech a uváděných výdajích. Pokud však i žalovaná uvedla, že čerpá mateřskou dovolenou, žije s rodiči, je zřejmým, že se nevěnuje soustavné pracovní činnosti, z níž by si mohla zajistit příjem k úhradě daného závazku, k čemuž je nutno podotknout že státem vyplácená podpora není poskytována za účelem plnění závazků tohoto typu, nýbrž za účelem zajištění základních potřeb žalované a dítěte, k němuž má vyživovací povinnost. Dále je nutno zdůraznit, že dle údajů uvedených v zákaznické kartě již u žalobkyně jeden závazek žalovaná čerpala a nadále i u dalších subjektů. Již ta skutečnost, že žalovaná opakovaně čerpá spotřebitelské úvěry/zápůjčky musí vést poskytovatele úvěru k zvýšené obezřetnosti při posuzování poměrů žadatele. Pokud žalovaná čerpá mateřskou dovolenou je v zásadě bez příjmu z pracovní činnosti a má již více spotřebitelských závazků, přičemž žalobkyně s žalovanou uzavřela další smlouvu, jíž ji zavázala, je nepochybné, že neposoudila řádně úvěruschopnost spotřebitele, neboť v tomto případě musí být důvodné pochybnosti o schopnosti spotřebitele plnit.

25. Žalobkyně se domáhala úhrady částky 16 240 Kč a dále úroku z prodlení (viz níže). Zjištěno bylo, že žalovaná uhradila celkem částku ve výši 5 000 Kč. Za situace, kdy úrok a hotovostní inkaso byly shledány neplatně sjednanými, žalovaná plnila na jistinu. Tato činila 12 000 Kč. Pokud žalovaná plnila 5 000 Kč, tak nadále dlužná částka činí 7 000 Kč. Domáhala-li se žalobkyně úhrady částky 16 240 Kč, tak pro částku 9 240 Kč není nárok důvodným a v této části byla žaloba zamítnuta.

26. Úrok z prodlení ve výši dle nařízení vlády č. 351/2013 Sb. byl žalované uložen plnit z částky 7 000 Kč od 10. 11. 2018, když žalovaná měla vědomí, že do uvedené doby má jí poskytnutou částku, k jejíž úhradě je povinna, vrátit. Domáhala-li se žalobkyně přiznání úroku z prodlení nadále z částky 9 240 Kč (16 240 Kč minus 7 000 Kč) od 10. 11. 2018 do zaplacení, byla žaloba zamítnuta.

27. Lhůtu k plnění soud určil podle § 160 odst. 1 o. s. ř. do tří dnů od právní moci tohoto rozsudku, když z obsahu spisu se nepodává žádných skutečností, jež by zakládaly určení plnění ve splátkách či v delší lhůtě.

28. O povinnosti k náhradě nákladů řízení rozhodl soud podle § 142 odst. 2 o. s. ř. Žalovaná byla ve sporu dle poměru úspěchu a neúspěchu obou stran převážně úspěšnou. Jelikož ovšem žalované dle obsahu spisu žádné náklady nevznikly, rozhodl soud tak, že žádný z účastníků řízení nemá právo na náhradu nákladů řízení, jak je.

Proti tomuto rozsudku lze podat odvolání do 15 dnů ode dne doručení jeho písemného vyhotovení, a to ke Krajskému soudu v Praze, prostřednictvím Okresního soudu Praha-východ. Odvolání je třeba podat ve dvojím vyhotovení.

Nesplní-li žalovaná povinnosti uložené jí tímto rozsudkem v uvedených lhůtách, může se žalobkyně domáhat po jeho právní moci výkonu rozhodnutí u soudu.

Cited legal provisions:
§ 2390 z. č. 89/2012 Sb.
§ 87 z. č. 257/2016 Sb.
§ 588 z. č. 89/2012 Sb.
§ 2392 z. č. 89/2012 Sb.
§ 580 z. č. 89/2012 Sb.
§ 86 z. č. 257/2016 Sb.
§ 6 z. č. 89/2012 Sb.
§ 576 z. č. 89/2012 Sb.