Decision date: 2023-06-30

I. Zamítá se žaloba na uložení povinnosti žalovanému zaplatit žalobci 200 000 Kč spolu se zákonným úrokem této částky od [datum] do zaplacení.
II. Žalobce je povinen zaplatit žalovanému náhradu nákladů řízení ve výši 2.400 Kč, to vše do tří dnů od právní moci rozhodnutí.

1. Žalobce se ve své žalobě podané [datum] domáhal náhrady nemajetkové újmy ve výši 200 000 Kč za nesprávný úřední postup spočívající v nepřiměřené délce kontrolního a navazujícího správního řízení vedeného u [stát. instituce], odbor [anonymizováno] agend (dále jen [anonymizováno]) pod sp. zn. [číslo] [rok] a dále v řízení o odvolání [stát. instituce], odborem veřejné dopravy pod [číslo jednací] [anonymizováno] a rovněž řízení o soudním přezkumu správního rozhodnutí vedeného Městským soudem v Praze pod sp. zn. [spisová značka]. Žalobce v žalobě tvrdil, že dne [datum] byla kontrolní jízdou zahájena kontrola žalobce podle zákona č. 255/2012 Sb., o kontrole ve znění pozdějších předpisů. Dne [datum] bylo na základě kontrolních zjištění se žalobcem zahájeno správní řízení. [stát. instituce] rozhodlo o odvolání žalobce proti odsuzujícímu rozhodnutí [stát. instituce] dne [datum]. Žalobce zahájil řízení o soudním přezkumu správního rozhodnutí podáním žaloby k Městskému soudu v Praze pod sp. zn. [spisová značka]. Soudní řízení skončilo doručením rozsudku dne [datum]. Žalobce se domáhal odškodnění za nepřiměřenou délku řízení o kontrole a navazujícího správního řízení, kterou vyčíslil na částku 200 000 Kč. Nárok uplatnil žalobce písemně u žalované dne [datum]. Žalobce do podání žaloby neobdržel stanovisko žalované. Žalobce má za to, že prodlení s vyjádřením žalovaného nastalo již po uplynutí dvou měsíců, a to z toho důvodu, že lhůta pro předběžné projednání nároku v rozsahu šesti měsíců neodpovídá úrovni společnosti. Žalobce navrhl, aby žalobě bylo v celém rozsahu vyhověno, neboť částka 200 000 Kč s příslušenstvím od [datum] se jeví jako přiměřená.
2. Žalovaný ve svém vyjádření nárok uplatněný v žalobě zcela neuznává.
3. Mezi účastníky byl nesporný průběh správního řízení takto:
Dne [datum] bylo na základě kontrolních zjištění se žalobcem zahájeno správní řízení. Dne [datum] byla provedena [anonymizováno] kontrola žalobce dle § 12 zákona č. 255/2012 Sb.
Během kontroly bylo zjištěno, že žalobce porušil zákon tím, že vozidlo, kterým provozoval taxislužbu, nebylo zařazeno v evidenci vozidel taxislužby.
Dne [datum] byl žalobce seznámen s protokolem o kontrole. Dne [datum] podal žalobce námitky proti protokolu o kontrole.
Dne [datum] byly [anonymizováno] námitky o kontrole vyřízeny tak, že se předávají do navazujícího správního řízení.
Dne [datum] doručil [anonymizováno] právnímu zástupci žalobce oznámení o zahájení řízení o přestupku. Tohoto data došlo k zahájení správního řízení.
Dne [datum] doručil [anonymizováno] právnímu zástupci žalobce oznámení o ukončení dokazování a možnosti seznámit se s podklady pro vydání rozhodnutí.
Dne [datum] bylo [anonymizováno] doručeno vyjádření žalobce před vydáním rozhodnutí.
Dne [datum] vypracoval [anonymizováno] rozhodnutí, kterým uznal žalobce vinným ze spáchání přestupku podle § 35 odst. 2, písm. w) zákona č. 111/94 Sb., o silniční dopravě (dále jen zákon č. 111/94 Sb.), kterého se žalobce dopustil tím, že vozidlo, kterým provozoval taxislužbu, nebylo zařazeno v evidenci vozidel taxislužby a uložil žalobci pokutu ve výši 200 000 Kč. Rozhodnutí bylo právnímu zástupci žalobce doručeno dne [datum].
Dne [datum] bylo [anonymizováno] doručeno blanketní odvolání žalobce a následně doplnění odvolání žalobce.
Dne [datum] předložil [anonymizováno] odvolání žalobce spolu se spisovou dokumentací [stát. instituce], odboru veřejné dopravy.
Dne [datum] vypracovalo [stát. instituce], odbor veřejné dopravy, rozhodnutí, kterým napadené rozhodnutí [anonymizováno] změnilo tak, že snížilo pokutu uloženou žalobci na 117 000 Kč a rovněž prodloužilo lhůtu k zaplacení pokuty na 3 měsíce. Rozhodnutí bylo žalobci doručeno dne [datum].
Proti rozhodnutí [stát. instituce], odboru veřejné dopravy, podal žalobce dne [datum] žalobu k Městskému soudu v Praze, který věc projednával pod sp. zn. [spisová značka].
Dne [datum] podalo [stát. instituce], odbor veřejné dopravy, vyjádření k žalobě.
Na den [datum] Městský soud v Praze nařídil ústní jednání. Dne [datum] vydal Městský soud v Praze rozsudek, kterým žalobu zamítl. Rozsudek nabyl právní moci dne [datum].
4. Žalovaná ve svém vyjádření k žalobě poukazovala na § 5 zákona č. 82/98 Sb. je uvedeno, že stát odpovídá za podmínek stanovených tímto zákonem za škodu, která byla způsobena rozhodnutím či nesprávným úředním postupem. Uvedený zákon vyžaduje splnění tří podmínek k tomu, aby bylo možno uznat náhradu škody či nemajetkové újmy způsobené nezákonným rozhodnutím či nesprávným úředním postupem, a to za a/ existenci nezákonného rozhodnutí či nesprávného úředního postupu, b/ vznik škody či nemajetkové újmy a c/ příčinnou souvislost mezi nezákonným rozhodnutím či nesprávným úředním postupem a vznikem škody či nemajetkové újmy.
Žalovaná tvrdila a odůvodňovala, že výkon kontroly dle zákona č. 255/2012 Sb. není správním řízením. Kontrola a správní řízení jsou dva zcela samostatné procesní instituty, které, byť se doplňují a existují mezi nimi určité spojitosti, slouží každý jinému cíli. Podle § 9 zákona č. 500/2004 Sb. správního řádu, správní řízení je postup správního orgánu, jehož účelem je vydání rozhodnutí, jímž se v určité věci zakládají, mění nebo ruší práva nebo povinnosti jmenovitě určené osoby, nebo jimž se v určité věci prohlašuje, že taková osoba práva nebo povinnosti má, anebo nemá. Správní orgán však v dané věci v době od zahájení kontroly do zahájení přestupkového řízení žádné rozhodnutí splňující podmínky § 9 správního řádu nevydává. Postup od zahájení kontroly do zahájení samotného přestupkového řízení tak nelze označit za správní řízení a tedy vůbec za řízení, ve kterém by mohl vzniknout nesprávný úřední postup v podobě nepřiměřené délky řízení, což výslovně potvrdila též judikatura, která se vztahem kontroly a navazujícího správního řízení zabývala viz. rozsudek Vrchního soudu v Praze č. j. 7 A 98/99-37 ze dne 27. 12. 2001 či rozsudek Nejvyššího správního soudu č. j. 6 AFS 194/2016-31 ze dne 15. 2. 2017. Období do zahájení správního řízení, tak nelze do celkové délky řízení zahrnovat.
Období od zahájení přestupkového řízení od [datum] lze dle žalovaného považovat za správní řízení a čl. 6 odst. 1 Úmluvy lze na případ žalobce aplikovat. Celková délka řízení byla 3 roky, 4 měsíce a 20 dní, tj. od [datum] do [datum]. Podle konstantní judikatury je nutno považovat okamžik nabytí právní moci posledního rozhodnutí, které bylo v daném řízení vydáno, za konec lhůty (viz rozhodnutí Nejvyššího soudu 30 Cdo 2742/2009). V daném případě to byl rozsudek Městského soudu v Praze z [datum rozhodnutí], č. j. [číslo jednací] ze dne [datum rozhodnutí].
Dále žalovaná poukazovala na to, že účelem náhrady nemajetkové újmy způsobené nepřiměřeně dlouhým řízením, které představuje nesprávný úřední postup ve smyslu ustanovení § 13 odst. 1, věta třetí zákona č. 82/98 Sb., je kompenzace stavů nejistoty ohledně výsledku řízení, do níž byl poškozený v důsledku nepřiměřeně dlouze vedeného řízení uveden a v níž byl tak udržován (viz rozhodnutí Nejvyššího soudu ze dne 25. 1. 2012, sp. zn. 30 Cdo 4336/2010). Žalovaná trvala na tom, že žalobci žádná újma nevznikla a není tedy co odškodňovat. Za zásadní žalovaná považovala to, že žalobce byl pravomocně uznán vinným ze spáchání přestupku podle § 35 odst. 2, písm. w/ zák.č. 111/94 Sb. Žalobce si po celou dobu řízení musel být vědom s ohledem na charakter svého jednání, že nesplnil základní podmínky provozování taxislužby stanovené v § 21 odst. 1, písm. a) zákona č. 111/94 Sb. Žalobce nezajistil, aby vozidlo, jímž byla přeprava poskytnuta, bylo zapsáno v evidenci vozidel taxislužby. Žalobce tak nerespektoval základní podmínky provozování taxislužby. K takovémuto jednání zaujal Nejvyšší soud ve svém rozsudku ze dne 16. 8. 2016, sp. zn. 30 Cdo 4387/2015 toto stanovisko:„ Od situace, kdy výsledek posuzovaného řízení byl pro poškozeného negativní, je však nutno odlišovat situaci, kdy účastníku řízení musel být negativní výsledek posuzovaného řízení již od počátku znám“.„ Omezuje-li se nejistota účastníka řízení ohledně jeho výsledku na to, zda bude prokázán jeho nepoctivý úmysl, jde o okolnost, která vyvrací domněnku vzniku nemajetkové újmy v důsledku nepřiměřené délky řízení“.
Dále se žalovaná vyjádřila k obraně žalobce vystavěné na následujících pilířích: Žalobce se bránil námitkami proti zákonnosti kontroly, dále se bránil tím, že se nedopustil přestupkového jednání, neboť při kontrolované jízdě nevykonával taxislužbu, ale jinou smluvní službu v oblasti dopravy. Ve správním řízení uváděl, že jím prováděná služba měla být posouzena jako přeprava na základě předchozí smlouvy ve smyslu ustanovení § 21 odst. 4 zák. č. 111/94 Sb. Dále namítal, že správní orgány nezohlednily jeho majetkové poměry a uložená sankce je likvidační. Žalovaný k této žalobcově argumentaci uvedl následující:
Co se týče námitek zákonnosti, musel si být žalobce vědom, že jeho obrana v přestupkovém řízení nemůže být úspěšná, neboť otázka zákonnosti použití přizvaných osob při kontrolních jízdách byla judikatorně vyřešena Nejvyšším správním soudem již v roce 2005, viz rozsudek Nejvyššího správního soudu 2 AFS 104/2005-81 ze dne 2. 11. 2005. Sám právní zástupce žalobce v jiných řízení tyto námitky opakovaně uplatňoval, přičemž se s jeho námitkami přiléhavě vypořádal Nejvyšší správní soud v roce 2018, když ve svých rozsudcích jednoznačně opakovaně uzavřel, že využití přizvaných osob pro jednotlivé úkony při provádění kontrol, je zcela zákonný postup, zejména v případech, kdy by provádění kontroly bez účasti přizvaných osob bylo ztíženo či zmařeno. Žalobce nijak konkrétně nezpochybnil závěry protokolu o kontrole, který je nadán presumpcí správnosti, jakožto veřejná listina. Žalobce byl zastoupen svým advokátem a musel vědět i bez výše uvedené judikatury, že by bylo provedení kontroly bez kontrolní jízdy z praktického pohledu neuskutečnitelné. Dále žalovaná namítala, že rovněž argumentace žalobce, že věc by případně měla být posouzena optikou Smluvní přepravy ve smyslu § 21 odst. 4 zákona č. 111/94 Sb. byla od počátku lichá, neboť i v takovém případě by musela být doprava provedena vozidlem evidovaným v evidenci vozidel taxislužby či vozidlem zákazníka.
Žalovaná dále poukazovala na to, že předem byla zjevně bezúspěšná i obrana žalobce, že při kontrolní jízdě nevykonával taxislužbu, nýbrž jinou smluvní službu v oblasti dopravy.Žalobce legitimně nemohl dospět k závěru, že se nejedná o taxislužbu. Žalobce musel předpokládat negativní výsledek řízení a v průběhu času v tom byl další a další judikaturou utvrzován a očekávání případného pozitivního rozhodnutí neměl oč opřít. Odkázala na rozhodnutí ve kterém se výstižně k problematice protiprávnosti jednání dopravců a konstrukci jejich obrany vyjádřil Městský soud v Praze v odůvodnění rozsudku č. j. 10 A 158/2017-37 ze dne 14. 9. 2019, a to konkrétně v bodech 36 až 45 odůvodnění, se kterými se žalovaná ztotožnila a na ně odkazuje, neboť přiléhavě, logicky a výstižně řeší problematiku, která má zásadní význam pro posouzení, že žalobce nemohl být v nejistotě ohledně výsledku řízení v důsledku jím tvrzené nepřiměřené délky řízení, z čehož plyne, že význam řízení byl pro něj nepatrný a nemajetková újma mu nevznikla. Podobně lze poukázat i na rozsudek Městského soudu v Praze č. j. 11 A 105/2017-48 ze dne 26. 9. 2019.
Podle názoru žalované se žalobce nemohl nacházet v nejistotě ani ohledně výše uložené sankce a uložená sankce nezasahovala jeho majetkovou sféru, neboť pokuta včetně nákladů řízení byla za žalobce uhrazena [právnická osoba] [anonymizováno]. Žalovaná je přesvědčena, že z pohledu výše uložené sankce nemělo řízení pro žalobce žádný význam, neboť má za to, že uloženou pokutu a náklady přestupkového řízení nahradil žalobce ze svých prostředků. Uložená pokuta a náklady řízení byly dne [datum] uhrazeny z účtu právního zástupce žalobce [příjmení] [jméno] [příjmení] vedeného u [anonymizována dvě slova], č.ú. [bankovní účet], stejně jako ve více než dvou stovkách dalších přestupců využívajících aplikace [anonymizováno] na účet [územní celek] vedeného u [právnická osoba], číslo účtu [číslo] pod [variabilní symbol]. Dne [datum] při ústním jednání v jiné věci u Obvodního soudu pro Prahu 1 [spisová značka] uvedla substituční zástupkyně Mgr. Ing. [jméno] [příjmení], že předmětný účet Mgr. Ing. [jméno] [příjmení], č.ú. [bankovní účet], z něhož byla sankce hrazena, je účtem advokátní úschovy. Žalobce odkázal na povinnost povinné osoby, jimiž jsou podle § 2 odst. 1, písm. g) zákona č. 253/2008 Sb., o některých opatřeních proti legalizaci výnosů z trestné činnosti a financování terorismu, ve znění pozdějších předpisů, mimo jiné i advokáti při úschově peněz svých klientů, mají povinnost vždy identifikovat klienta, a to při uzavření smlouvy o úschově. Takto do úschovy převzaté finanční prostředky jsou advokáti povinni uložit na zvláštní účet u banky nebo u jiné osoby oprávněné podle zvláštních právních předpisů k přijímání vkladů dle § 56 odst. 1 zákona č. 85/96 Sb., o advokacii, ve znění pozdějších předpisů. Podmínkou pojištění těchto prostředků, jsou-li uložené na zvláštním účtu u banky pro případ úpadku této banky, je identifikace jejich vlastníků ve smyslu zákona č. 21/92 Sb., o bankách ve znění pozdějších předpisů. Pojištění pohledávek z vkladu je v tomto zákoně upraveno v části 14. Ustanovení § 41 f/ zákona o bankách pak specifikuje pohledávky z vkladu se zvláštním režimem a pohledávky z vkladů, u nichž je skutečný vlastník peněžní částky odlišný od majitele účtu. Podle odst. 5 citovaného paragrafu má majitel účtu povinnost oznámit tuto skutečnost bance při založení či nejbližší dispozici s účtem a rovněž povinnost identifikovat skutečného vlastníka peněžních prostředků v rozsahu stanoveného v § 41 c/ odst. 3 zákona o bankách. Z výše uvedeného tak plyne povinnost advokáta pokaždé skutečného vlastníka peněžních prostředků identifikovat vůči bance, která vede příslušný účet úschov. Žalovaná předložila soudu výběr položek bankovních výpisů obsahujících přehled plateb sankcí uložených jednotlivým přestupcům, užívajících při dopravě aplikaci [anonymizováno] v jednotlivých přestupkových řízeních, které byly zaplaceny Mgr. Ing. [jméno] [příjmení] z jeho bankovního účtu u [anonymizována dvě slova].
Ve věci [spisová značka] řešené u Obvodního soudu pro Prahu 1, byla soudu doručena odpověď dne [datum] od [anonymizováno] bank [anonymizována dvě slova] ze dne [datum], která na dotaz soudu ohledně identifikace vlastníka finančních prostředků na úschovním účtu advokáta Mgr. Ing. [jméno] [příjmení], číslo účtu [bankovní účet] uvádí, že jako vlastníka finančních prostředků vedených na účtu úschovy advokáta Mgr. Ing. [jméno] [příjmení] v prosinci roku [rok] neevidovala nikoho. Majitel účtu sdělil bance identifikaci vlastníka finančních prostředků vedených na tomto účtě až [datum] a to účinností k tomuto datu. [příjmení] potvrdila, že se jedná o úschovný účet advokáta. Na další dotaz Obvodního soudu pro Prahu 1, koho tedy banka identifikovala ke dni [datum] jako vlastníka finančních prostředků na úschovním účtu advokáta Mgr. Ing. [jméno] [příjmení] a kdy byly uvedené finanční prostředky, jejichž vlastník byl ke dni [datum] identifikován, připsány na účet advokátní úschovy, banka sdělila, že jedinou identifikaci vlastníka finančních prostředků kterou má od advokáta Mgr. [jméno] [příjmení], je identifikace z [datum] na [právnická osoba] [anonymizováno] se sídlem [adresa], [číslo] a dále uvedla data, kdy byly finanční prostředky ve vlastnictví [právnická osoba] [anonymizováno] připsány na úschovní účet. Dále žalovaná navrhla, aby soud doplnil dokazování o informaci, kterou nechť vyžádá od [anonymizováno] bank [anonymizována dvě slova] and [právnická osoba] se sídlem [adresa], koho uvedená banka identifikovala jako vlastníka finančních prostředků na úschovní účtu Mgr. [jméno] [příjmení] ke dni [datum], tj. den připsání platby pokuty a nákladů řízení za žalobce na účet [anonymizováno]. Žalovaná dále zmínila, že podle § 38 odst. 3, písm. a) zákona č. 21/92 Sb., zprávu o záležitostech, které jsou předmětem bankovního tajemství, podá banka jen na písemné vyžádání soudu pro účely občanského soudního řízení. Dále žalovaná uvedla, že podle § 56 a/ odst. 5 zákona č. 85/96 Sb. podrobnosti o povinnosti advokáta při správě cizího majetku stanoví stavovský předpis. Tímto předpisem je usnesení představenstva [anonymizováno] [číslo] o provádění úschov peněz, cenných papírů nebo jiného majetku klienta advokátem ve znění pozdějších předpisů. Tento předpis čl. 2 odst. 1 stanoví, že účet, na kterém jsou uloženy prostředky klienta, musí být veden na jméno advokáta. Ke zřízení účtu uzavře advokát s bankou smlouvu, přičemž pro úschovu peněz každého klienta musí být zřízen samostatný účet. Tvrzení žalované, že žalobce neuhradil uloženou sankci z vlastních prostředků a že uložená sankce nezasahovala majetkovou sféru žalobce, je tvrzením negativní skutečnosti, kterou žalovaná může prokázat jen obtížně, neboť z podstaty věci nemá a nemůže mít k dispozici dostatek potřebných důkazů či informací, kterými by toto své tvrzení mohla jednoznačně prokázat. Za této situace je třeba při hodnocení důkazů vycházet z negativní důkazní teorie, resp. z teorie přenesení důkazního břemene (rozhodnutí usnesení Nejvyššího soudu xanon -190 a usnesení Ústavního soudu sp. zn. II. ÚS 3312/2016). I v rozhodnutí Nejvyššího soudu 22 Cdo 883/2010 ze dne 16. 11. 2011 Nejvyšší soud zformuloval závěr, že pokud jde o řešení tzv. informačního deficitu procesní strany v civilním řízení, platí, že důkazní břemeno ohledně určitých skutečností leží na tom účastníku řízení, který z existence těchto skutečností vyvozuje pro sebe příznivé právní důsledky, jde o toho účastníka, který existenci těchto skutečností také tvrdí. V těchto případech strana zatížená důkazním břemenem však objektivně nemá a nemůže mít k dispozici informace o skutečnostech významných pro rozhodnutí ve sporu, avšak protistrana má tyto informace k dispozici. Jestliže pak strana zatížená důkazním břemenem přednese alespoň opěrné body skutkového stavu a zvýší tak pravděpodobnost svých skutkových tvrzení, nastupuje vysvětlovací povinnost protistrany, nesplnění této povinnosti bude mít za následek hodnocení důkazů v neprospěch strany, která vysvětlovací povinnost nesplnila. Žalovaná je přesvědčena, že opěrné body skutkového stavu přednesla a označila jí dostupné důkazy a zvýšila tak pravděpodobnost svých tvrzení k hranici jistoty. Tvrzení, že žalobce nehradil uloženou pokutu ze svých prostředků, dokládá i skutečnost, že úschovní účet advokáta může být v jednu dobu použit toliko pro jednoho klienta, resp. finanční prostředky složené do jednotlivé úschov musí být složeny na bankovním účtu odděleně od jiných prostředků, přičemž některé pokuty různých přestupců byly z tohoto jednoho účtu hrazeny v tentýž den. Je evidentní, že platby provedl právní zástupce žalobce z prostředků, které mu na jeho účet poskytla [právnická osoba] B.V. právě za účelem uhrazení sankcí či kaucí jednotlivých přestupců uživatelů aplikace [anonymizováno] v rámci podpory přislíbené dopravcům a řidičům v rámci jejich náboru a zajištění co nejširšího užívání aplikace [anonymizováno] a s tím ceny vyšších příjmů pro [anonymizována dvě slova] a s ní propojené společnosti z jejího užívání plynoucí. Dále žalovaná argumentovala nezájmem žalobce o to, aby doložil své majetkové poměry, což svědčí o nepatrném až žádném významu řízení pro žalobce. Žalobce měl doložit svoje osobní majetkové poměry pro tvrzení, že pokuta je pro něj likvidační. Žalobce toto neučinil a neprojevil zájem na řešení toho, aby uložená pokuta pro něj neměla likvidační důsledky.
Rovněž ze správního spisu nevyplývá, že by se žalobce o vývoj celého řízení zajímal, případně zjišťoval, proč doposud nebylo ve věci rozhodnuto.
Žalovaný poukázal na rozhodnutí Nejvyššího soudu 30 Cdo 559/2017, kdy účelem odškodňovacího řízení není posouzení procesních práv účastníků, ale zhodnocení toho, zda posuzované řízení bylo nepřiměřeně dlouhým a zda v důsledku nepřiměřené délky řízení tomu kterému účastníkovi vznikla nemajetková újma, případně též, v jakém rozsahu. Je stěží představitelné, že žalovaný se implicitně v řízení zříká aktivní obrany, současně vnímá úkorně, že o věci, o níž sám neprojevuje jakýkoliv aktivní zájem, nebylo rozhodnuto“. Žalovaný ve svém vyjádření ve stručnosti shrnul průběh správního řízení, které bylo zahájeno oznámením o zahájení řízení dne [datum] a skončeno a rozhodnutím Městského soudu v Praze ze dne [datum], který nabyl právní moci [datum]. Celková délka řízení byla 3 roky, 4 měsíce a 20 dní, tj. od [datum] do [datum]. Žalovaný dále uvedl, že žalobce byl ve správním řízení uznal vinným ze spáchání přestupku a po celou dobu, kdy bylo řízení vedeno, si musel být s ohledem na charakter svého jednání, které bylo v řízení projednáváno, vědom, že přestupky spáchala že uložení sankce je po právu. Žalobce v době spáchání přestupku disponoval koncesí pro silniční motorovou dopravu, byl držitelem platného oprávnění řidiče taxislužby, a tak mu muselo být zřejmé, že za situace, kdy poskytuje za úplatu převyšující vynaložené náklady třetí osobě službu spočívající v odvozu dle jejího zadání, jsou naplněny pojmové znaky taxislužby. Žalovaný má proto za to, že žalobci nemajetková újma nevznikla. Žalobce se po celou dobu správního řízení nezajímal o jeho průběh, po celou dobu byl zastoupen advokátem a pokuta byla uhrazena rovněž z účtu advokáta. Žalovaný poukázal na vývoj trhu po vstupu [právnická osoba] [anonymizováno] a nárůst počtu kontrol v oblasti dopravy, jakož i počtu správních řízení v souvislosti s porušováním povinností při provozování taxislužby pod touto společností. Žalovaný má za to, že poskytnutí jakéhokoliv zadostiučinění žalobci je rozporné s veřejným pořádkem, dobrými mravy a obecnými principy spravedlnosti.Žalobce nebyl v nejistotě ohledně výsledku řízení, a to v žádném směru. Očekávání pro něj pozitivního výsledku řízení neměl oč opřít a jeho obrana v řízení byla ve všech směrech předem zjevně bezúspěšná. V případě žalobce se jedná právě o ten případ, když žalobci újma, která by měla být odškodňována peněžitým zadostiučiněním, nevznikla a není tedy dále co odškodňovat. Žalovaná proto navrhla, aby soud žalobu v plném rozsahu zamítl.
4. Žalobce v replice k vyjádření žalovaného uvedl, že má za to, že kontrolní řízení je součástí délky správního řízení a že není podstatný rozdíl mezi kontrolním řízením a řízením o daňové kontrole. Obě tato řízení jsou založena na vyšetřovacím charakteru a mají zásadní význam pro získávání důkazů pro následující správní/daňové řízení. Co se týče nejistoty žalobce, ten byl přesvědčen o své nevině a byl přesvědčen, že nespáchal mu vytýkané přestupkové jednání. Proto se také aktivně bránil v řízení o trestním obvinění podle čl. 6 Úmluvy, a to při využití svého základního práva na obhajobu a právní pomoc. Správní praxe zejména správního orgánu prvního stupně [stát. instituce] v řízeních týkajících se přeprav pomocí aplikace [anonymizováno] byla rozkolísaná a nelze hovořit o tom, že žalobce nemohl být v nejistotě ohledně výše sankce. Závěry žalované jsou mylné, neboť samotný výsledek řízení pro posouzení, zda došlo k porušení práva na projednání věci v přiměřené lhůtě je nevýznamný. V době vytýkaného přestupkového jednání existovaly pochybnosti o tom, zda přepravy prostřednictví aplikace [anonymizováno] jsou taxislužbou. Vrchní soud v Olomouci dne 27. 9. 2017, č. j. 7 Cmo 185/2017-507 vyplývá, že přeprava skrze aplikaci [anonymizováno] není klasickou taxislužbou, ale jedná se dle soudu o jinou smluvní službu v oblasti dopravy. Co se týče tvrzeného nezájmu žalobce o vývoj řízení, je takováto obrana nepřípadná, neboť jedním ze základních práv občana, proti kterému je vedeno řízení o trestním obvinění podle čl. 6 Úmluvy, je právo na právní pomoc na obhajobu. Právní zástupce žalobce byl po celou dobu řízení aktivní a nelze dovozovat, že by se snad žalobce o vývoj celého řízení nezajímal. Žalobce byl ohrožen výší sankce až do výše 350 000 Kč a na základě úspěšné obhajoby byla pokuta původně uložená správním orgánem prvního stupně výrazně snížena. Žalobce má rovněž k argumentaci žalované, že žalobce patřil k široké skupině dopravců, kteří systematicky neplnili povinnosti stanovené zákonem č. 111/94 Sb. za nepřípadnou. Žalobce nečinil ničeho protiprávního, když využíval svých práv ke své ochraně a není z hlediska odškodnění nepřiměřené délky řízení rozhodné, zda uspěl či neuspěl. Podstatou kompenzačního řízení není to, aby se opětovně posuzovala odpovědnost žalobce za přestupek, ale aby se odškodnila nepřiměřená délka řízení způsobená organizací státní správy.
Žalovaná navrhla připojení spisu Městského soudu v Praze [spisová značka] a originály spisové dokumentace [stát. instituce] sp. zn. [anonymizováno] [číslo] [rok] [anonymizováno] a dále spisovou dokumentaci [stát. instituce], odporu veřejné dopravy sp. zn. [anonymizováno] [rok] [číslo] [anonymizováno] a dále, aby si soud vyžádal informaci od [anonymizováno] bank [anonymizována dvě slova] and [právnická osoba], se sídlem [adresa], koho banka identifikovala, resp. evidovala jako vlastníka finančních prostředků na úschovním účtu advokáta Mgr. Ing. [příjmení] číslo účtu [bankovní účet] ke dni [datum]. Dále, aby vyžádal výpis z účtu [územní celek] ohledně úhrady pokuty ve výši 117 000 Kč a nákladů řízení ve výši 1 000 Kč uložené žalobci ve správním řízení hrazené na účet [anonymizováno] [číslo] [PSČ] [číslo] pod variabilním symbolem 451 [číslo].
5. Soud provedl dokazování listinnými důkazy, vzal za svá skutková zjištění, nesporná tvrzení účastníků a takto zjistil a vzal za prokázané níže uvedené skutečnosti:
Ze spisu [územní celek] [anonymizováno] [číslo] [rok] a ze spisu [stát. instituce], odboru veřejné dopravy pod [číslo jednací] [anonymizováno] soud zjistil, že [datum] bylo na základě kontrolních zjištění se žalobcem zahájeno správní řízení. Tomu předcházela kontrola, která byla provedena [anonymizováno] dne [datum] dle § 12 zákona č. 255/2012 Sb. Během kontroly bylo zjištěno, že žalobce porušil zákon tím, že vozidlo, kterým provozoval taxislužbu, nebylo zařazeno v evidenci vozidel taxislužby. Dne [datum] byl žalobce seznámen s protokolem o kontrole, tentýž den podal námitky proti protokolu o kontrole a dne [datum] byly [anonymizováno] námitky o kontrole vyřízeny tak, že se předávají do navazujícího správního řízení. Dne [datum] doručil [anonymizováno] právnímu zástupci žalobce oznámení o zahájení řízení o přestupku. Stejný den došlo k zahájení správního řízení. Dne [datum] doručil [anonymizováno] právnímu zástupci žalobce oznámení o ukončení dokazování a možnosti seznámit se s podklady pro vydání rozhodnutí. Dne [datum] bylo [anonymizováno] doručeno vyjádření žalobce před vydáním rozhodnutí. Dne [datum] vypracoval [anonymizováno] rozhodnutí, kterým uznal žalobce vinným ze spáchání přestupku podle § 35 odst. 2, písm. w) zákona č. 111/94 Sb., o silniční dopravě, kterého se žalobce dopustil tím, že vozidlo, kterým provozoval taxislužbu, nebylo zařazeno v evidenci vozidel taxislužby a uložil žalobci pokutu ve výši 200 000 Kč. Rozhodnutí bylo právnímu zástupci žalobce doručeno dne [datum]. Dne [datum] bylo [anonymizováno] doručeno blanketní odvolání žalobce a následně doplněno. Dne [datum] předložil [anonymizováno] odvolání žalobce spolu se spisovou dokumentací [stát. instituce], odboru veřejné dopravy. Dne [datum] vypracovalo [stát. instituce] rozhodnutí, kterým napadené rozhodnutí [anonymizováno] změnilo tak, že snížil pokutu uloženou žalobci na 117 000 Kč a rovněž prodloužil lhůtu k zaplacení pokuty na 3 měsíce. Rozhodnutí bylo žalobci doručeno [datum].
Ze spisu je Městského soudu v Praze sp. zn. [spisová značka] soud zjistil, že proti rozhodnutí [stát. instituce] podal žalobce dne [datum] žalobu. Dne [datum] podalo [stát. instituce] vyjádření k žalobě. Na den [datum] bylo nařízeno ústní jednání a stejný den vydal Městský soud rozsudek, kterým žalobu zamítl. Rozsudek nabyl právní moci [datum].
Ze zprávy [anonymizováno] ze dne [datum] k žádosti soudu poskytla banka informaci, že Mgr. Ing. [příjmení] [jméno] má číslo úschovního účtu [číslo]. Ve sdělení banky se dále uvádí, že účet úschovy je specifický tím, že případný kreditní zůstatek na účtu je na základě smluvní dokumentace v majetku osoby odlišné od majitele účtu. [příjmení] dále sdělila, že nelze sdělit vlastníka finančních prostředků na úschovním účtu. Uvedené informace jsou platné ke dni [datum].
Z výběru položek bankovních výpisů z účtu Mgr. [jméno] [příjmení] o platbách pokut z tohoto účtu soud zjistil následující: Z výběru položek bankovních výpisů vyplývá, že [datum] byla uhrazena z účtu [jméno] [příjmení] částka 118 000 Kč a je zde poznámka [celé jméno žalobce] [anonymizováno] [rok] [číslo] – [anonymizováno] [příjmení] [jméno] 118 000 Kč. Z tohoto výpisu vyplývá, že uhradil Mgr. [jméno] [příjmení] výše uvedenou částku z úschovního účtu.
Z předběžného uplatnění nároku vyplývá, že žalobce uplatnil nárok na úhradu nemajetkové újmy dne [datum].
Z vyjádření žalované k uplatněnému nároku ze dne [datum] vyplývá, že žalovaná konstatuje, že správní řízení o přestupku jako správního orgánu prvního stupně, jehož byl žadatel účastníkem, bylo nepřiměřeně dlouhé. stejně jako jeho soudní přezkum v této věci vedené u Městského soudu v Praze, v důsledku čehož došlo k porušení práva žadatele na spravedlivý proces, za což se ministerstvo žadateli omlouvá.
Ve stanovisku Generálního advokáta ve věci C -434/15 ze dne 11. 5. 2017, která byla uveřejněna v tiskové zprávě Soudního dvora, soud zjistil, že stanovisko bylo vydáno k žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce, kde se tento advokát zabývá otázkou povahy a zařazení [právnická osoba] v kontextu unijního práva, aby bylo možno určit, zda její fungování spadá a v jaké míře pod Unijní právo. Advokát se také vyjadřuje k tomu, že [právnická osoba] je bezpochyby jednou z forem Městské dopravy a jako taková má být zařazena mezi výjimky z volného pohybu služeb.
Z tiskové zprávy číslo 50/17 ze dne 11. května 2017 k věci C -434/15 soud zjistil, že tohoto dne bylo zveřejněno výše uvedené stanovisko generálního advokáta M. Szpunera, že platforma [anonymizováno] spadá do oblasti dopravy, takže [právnická osoba] může být uložena povinnost opatřit si licence a povolení vyžadované vnitrostátním právem. V souladu s tímto stanoviskem bylo následně rozhodnuto SDEU rozsudkem ze dne 20. 12. 2017 ve věci C -434/15 Asociacion Profesional Elite Taxi proti Uber systems spain SL.
6.Z ostatních, v řízení provedených důkazů, soud nezjistil skutečnosti významné pro rozhodnutí ve věci.
7.Na základě výše uvedených důkazů, které soud posoudil jednotlivě i v jejich vzájemné souvislosti, soud dospěl k následujícímu skutkovému závěru o věci samé:
Dne [datum] bylo žalobci doručeno [stát. instituce] oznámení o zahájení řízení ve věci podezření z přestupku. Dne [datum] vypracoval [anonymizováno] rozhodnutí, kterým uznal žalobce vinným ze spáchání přestupku podle § 35 odst. 2, písm. w/ zákona č. 111/94 Sb., o silniční dopravě, kterého se žalobce dopustil tím, že vozidlo, kterým provozoval taxislužbu, nebylo zařazeno v evidenci vozidel taxislužby a uložil žalobci pokutu ve výši 200 000 Kč. Rozhodnutí bylo právnímu zástupci žalobce doručeno dne [datum]. Dne [datum] bylo [anonymizováno] doručeno blanketní odvolání žalobce. Dne [datum] předložil [anonymizováno] odvolání žalobce [stát. instituce]. Dne [datum] vypracovalo [stát. instituce] rozhodnutí, kterým napadené rozhodnutí [anonymizováno] změnilo tak, že snížilo pokutu uloženou žalobci na 117 000 Kč a prodloužilo lhůtu k zaplacení pokuty na 3 měsíce. Rozhodnutí bylo žalobci doručeno dne [datum]. Proti rozhodnutí [stát. instituce] podal žalobce dne [datum] žalobu k Městskému soudu v Praze, který věc projednal pod sp. zn. [spisová značka]. Dne [datum rozhodnutí] vydal Městský soud v Praze rozsudek, kterým žalobu namítl. Rozsudek nabyl právní moci dne [datum]. Pokuta byla uhrazena z úschovního účtu právního zástupce žalobce [příjmení] [jméno] [příjmení] dne [datum] na účet [anonymizováno]. Dopisem ze dne [datum] žalobce požádal [stát. instituce] o odškodnění nepřiměřené délky správního a soudního řízení, přičemž požadoval zaplacení částky 200.000 Kč. Žalovaná ve svém vyjádření k žádosti ze dne [datum] poskytla žalobci v dané věci zadostiučinění formou konstatování porušení práva ve spojení s omluvou.
8. Po hmotněprávní stránce soud věc posoudil podle § 1 odst. 3 zákona č. 82/98 Sb., o odpovědnosti za škodu způsobenou při výkonu veřejné moci, rozhodnutím nebo nesprávným úředním postupem (dále jen„ OdškZ“), stát a územní celky v samostatné působnosti hradí za podmínek stanovených tímto zákonem též vzniklou nemajetkovou újmu.
Podle § 5 citovaného zákona stát odpovídá za podmínek stanovených tímto zákonem za škodu, která byla způsobena a) rozhodnutím, jež bylo vydáno v občanském soudním řízení, ve správním řízení, v řízení podle soudního řádu správního nebo v řízení trestním, b) nesprávným úředním postupem.
Podle § 13 odst. 1 citovaného zákona odpovídá stát za škodu způsobenou nesprávným úředním postupem, přičemž nesprávným úředním postupem je také porušení povinnosti učinit úkon nebo vydat rozhodnutí v zákonem stanovené lhůtě. Nestanoví-li zákon pro provedení úkonu nebo vydání rozhodnutí žádnou lhůtu, považuje se za nesprávný úřední postup rovněž porušení povinnosti učinit úkon nebo vydat rozhodnutí v přiměřené lhůtě.
Podle § 31a odst. 1 citovaného zákona se bez ohledu na to, zda byla nezákonným rozhodnutím nebo nesprávným úředním postupem způsobena škoda, poskytuje podle tohoto zákona též přiměřené zadostiučinění za vzniklou nemajetkovou újmu. Podle odstavce 2 citovaného ustanovení se zadostiučinění poskytne v penězích, jestliže nemajetkovou újmu nebylo možno nahradit jinak a samotné konstatování porušení práva by se nejevilo jako dostačující. Při stanovení výše přiměřeného zadostiučinění se přihlédne k závažnosti vzniklé újmy a k okolnostem, za nichž k nemajetkové újmě došlo. Podle odst. 3 se v případech, kdy nemajetková újma vznikla nesprávným úředním postupem podle § 13 odst. 1 věty druhé a třetí nebo § 22 odst. 1 věty druhé a třetí, přihlédne při stanovení výše přiměřeného zadostiučinění rovněž ke konkrétním skutkovým okolnostem případu, zejména k a) celkové délce řízení, b) složitosti řízení, c) jednání poškozeného, kterým přispěl k průtahům v řízení, a k tomu, zda využil dostupných prostředků způsobilých odstranit průtahy v řízení, d) postupu orgánů veřejné moci během řízení a e) významu předmětu řízení pro poškozeného.
Podle § 32 odst. 3 citovaného zákona, nárok na náhradu nemajetkové újmy podle tohoto zákona se promlčí za 6 měsíců ode dne, kdy se poškozený dozvěděl o vzniklé nemajetkové újmě, nejpozději však do deseti let ode dne, kdy nastala právní skutečnost, se kterou je vznik nemajetkové újmy spojen. Vznikla-li nemajetková újma nesprávným úředním postupem podle § 13 odst. 1 věty druhé a třetí nebo § 22 odst. 1 věty druhé a třetí, neskončí promlčecí doba dříve než za 6 měsíců od skončení řízení, v němž k tomuto nesprávnému úřednímu postupu došlo.
Podle § 14 odst. 1 výše citovaného zákona se nárok na náhradu škody uplatňuje u úřadu uvedeného v § 6. Podle odst. 3 stejného ustanovení je uplatnění nároku na náhradu škody podle tohoto zákona podmínkou pro případné uplatnění nároku na náhradu škody u soudu.
9. Co se celkové doby řízení týče, právo žalobce bylo v předmětném správním řízení a navazujícím řízení soudním porušeno a obě tato řízení posuzovaná jako jeden celek trvala nepřiměřeně dlouhou dobu, když od zahájení správního řízení do skončení navazujícího soudního řízení uplynula doba zjevně nepřiměřená složitosti věci,
10. Co se celkové doby řízení týče, právo žalobce bylo v předmětném správním řízení a navazujícím řízení soudním porušeno a obě tato řízení posuzovaná jako 1 celek trvala nepřiměřeně dlouhou dobu, když od zahájení správního řízení do skončení navazujícího soudního řízení uplynula doba zjevně nepřiměřená složitosti věci. Správní řízení bylo projednáno ve lhůtě od [datum] do [datum], pak následovalo odvolání [datum], o kterém bylo rozhodnuto [datum], poté byla podána žaloba [datum], o které bylo rozhodnuto [datum]. Celková doba řízení činila 3 roky, 4 měsíce a 20 dní od [datum] do [datum]. Takovou délku řízení je třeba již považovat za nepřiměřenou. Žalované se v řízení nepodařilo vznik nemajetkové újmy vyvrátit. Žalobce v řízení žádný konkrétní vliv nepřiměřeně dlouhého řízení netvrdil, soud tak vycházel z obecného presumovaného významu pro žalobce, přičemž na základě zjištění popsaných níže, dospěl k závěru, že význam řízení byl pro žalobce nepatrný. Žalobce sám nepřispěl k průtahům v řízení, avšak ani se po celou dobu odvolacího řízení nezajímal o jeho průběh, a z jakého důvodu nedošlo k rozhodnutí ve věci, v žádném stadiu se řízení osobně nezúčastnil. Tento nezájem žalobce o průběhu řízení rovněž svědčí o sníženém významu řízení pro žalobce (rozsudek Nejvyššího soudu ze dne 19. 5. 2015, sp. zn. 30 Cdo 3694/2014).
11. Soud dále přihlédl k tomu, že žalobce byl ve správním řízení uznán vinným ze spáchání přestupku a byl mu uložen trest, přičemž s ohledem na skutečnost, že žalobce byl v předmětnou dobu držitelem živnostenského oprávnění k provozování osobní přepravy a musel proto vědět, za jakých podmínek může přepravu osob provádět.
12. Soud má na základě výše uvedeného za to, že pokud žalobce pociťoval nejistotu ohledně výsledku řízení, tato nemohla být nikterak odůvodněná či významná. Příslušné řízení bylo pouze důsledkem protiprávní činnosti žalobce, který svým jednáním jeho zahájení způsobil. Při stanovení formy či výše náhrady nemajetkové újmy způsobené nepřiměřenou délkou řízení se při hodnocení významu předmětu řízení přihlíží k tomu, že poškozený byl uznán vinným ze spáchání trestného činu (rozsudek Nejvyššího soudu ze dne 14. 11. 2018, sp. zn. 30 Cdo 3514/2017 nebo rozhodnutí Nejvyššího soudu sp. zn. 30 Cdo 2256/2011).
13. Co se celkové doby řízení týče, právo žalobce bylo v předmětném správním řízení a navazujícím řízení soudním porušeno a obě tato řízení byla posuzovaná jako 1 celek, trvala nepřiměřeně dlouhou dobu, když od zahájení správního řízení do skončení navazující soudního řízení uplynula doba zjevně nepřiměřená složitosti věci. Účelem náhrady nemajetkové újmy způsobené nepřiměřeně dlouhým řízením, které představuje nesprávný úřední postup ve smyslu ustanovení § 13 odst. 1, věta třetí zákona č. 82/98 Sb., je kompenzace stavu nejistoty ohledně výsledku řízení, do níž byl poškozený v důsledku nepřiměřeně dlouze vedeného řízení uveden a v níž byl tak udržován (viz rozsudek Nejvyššího soudu ze dne 25. 1. 2012, sp. zn. 30 Cdo 4336/2010). V daném případě po celou dobu, kdy bylo řízení vedeno, si musel žalobce být s ohledem na charakter svého jednání, vědom, že přestupek, jež mu byl kladen za vinu, spáchala uložení sankce je tedy po právu. Žalobce nesplnil základní podmínku provozování taxislužby stanovenou v § 21 odst. 1, písm. a) zákona č. 111/94 Sb. Žalobce nezajistil, aby vozidlo, jímž byla přeprava poskytnuta, bylo zapsáno v evidenci vozidel taxislužby. Žalobce nerespektoval základní podmínky stanovené k provozování taxislužby a jeho obrana v proběhlém správním řízení byla pouze účelová.
14. Nejvyšší soud ve svém rozsudku ze dne 16. 8. 2016, sp. zn. 30 Cdo 4387/2015 uvádí:„ Od situace, kdy výsledek posuzovaného řízení byl pro poškozeného negativní, je však nutno odlišovat situaci, kdy účastníku řízení musel být negativní výsledek posuzovaného řízení, již od počátku znám“. A dále:„ Omezuje-li se nejistota účastníka řízení ohledně jeho výsledků na to, zda bude prokázán jeho nepoctivý úmysl, jde o okolnost, která vyvrací domněnku vzniku nemajetkové újmy v důsledku nepřiměřené délky řízení“. Obdobně rozsudek Nejvyššího soudu ze dne 16. 7. 2019, sp. zn. 30 Cdo 3509/2018 nebo dále rozsudek Nejvyššího soudu ze dne 14. 11. 2018, sp. zn. 30 Cdo 3514/2017:„ Při stanovení formy a výše náhrady nemajetkové újmy za nepřiměřenou délku trestního řízení je třeba při hodnocení významu předmětu řízení pro účastníka přihlížet k tomu, že poškozený byl uznám vinným ze spáchání trestného činu. Dle rozsudku Nejvyššího soudu sp. zn. 30 Cdo 2595/2010 ze dne 31. 8. 2011 je v každém řízení třeba zvažovat, zda nenastaly okolnosti, které vznik nemajetkové újmy vyvracejí.
15. Z rozhodnutí Nejvyššího správního soudu č. j. 9 AS 291/2019-136 vyplývá, že bylo změněno rozhodnutí Městského soudu v Praze ze dne 26. 10. 2016, č. j. 1 A 96/2015, když Nejvyšší správní soud uvedl, že přeprava osob uskutečněná řidiči, kteří používají aplikaci [příjmení] [příjmení] se neodehrává v právním vakuu. Jakkoliv využívají moderní technologická řešení a alternativní ekonomické reformy, neznamená to automaticky, že jejich činnost nepodléhá žádným pravidlům. Při aplikaci práva je třeba vycházet z aktuálního právního rámce a konkrétní situaci hodnotit jeho optikou, nikoliv naopak. Městský soud tedy neměl ustrnout na konstatování, že žalobce uskutečnil přepravu způsobem, který doposud není regulovaný. Měl posoudit, zda faktická povaha této přepravy naplňuje či nenaplňuje činnost, kterou současná právní úprava zná, resp. reguluje. Při odpovědi na tuto otázku bylo třeba vycházet z faktické povahy žalobcovy činnosti, o které pravidla fungování aplikace [anonymizováno] ani jejich teoretické uchopení jako sdílené přepravy nic nevypovídají. Podstatná byla konkrétní skutková zjištění týkající se projednávané věci.
16. Rovněž z nálezu Ústavního soudu ze dne [datum], sp. zn. III. ÚS 4072/17 vyplývá, že Ústavní soud nálezem zrušil usnesení Vrchního soudu v Olomouci ze dne 27. 9. 2017, č. j. 7 Cmo 185/2017-507, kterým žalobce v rámci správního soudního řízení argumentoval. V daném případě šlo konkrétně o posouzení, zda činnost vykonávanou vedlejším účastníkem lze kvalifikovat jako taxislužbu podle § 2 odst. 9 zákona č. 111/94 Sb. Ústavní soud uvedl, že úvaha Vrchního soudu je očividně vadná, když řekl, že vedlejší účastník nesplňuje zákonem stanovené podmínky pro výkon taxislužby a jeho činnost nemůže mít považováno za konkurenci s taxislužbou.
17. Z výše uvedeného plyne, že žalobce jako držitel živnostenského oprávnění – koncese na silniční motorovou dopravu, osobní provozovanou vozidly určenými pro přepravu nejvýše devíti osob včetně řidiče, sám nejlépe musel vědět, co je podstatou jím poskytované služby uskutečňované prostřednictvím aplikace [anonymizováno] a jaké znaky tato služba naplňuje. Žalobce musel vědět, že služba poskytovaná prostřednictvím aplikace [anonymizováno] je totožná s poskytováním přepravy formou taxislužby, tj. zajistit přepravu zákazníka z místa A do místa určeného zákazníkem za úplatu, a to pouze s tím rozdílem, že komunikace mezi zákazníkem a dopravcem byla zabezpečována prostřednictvím aplikace. Žalobce legitimně nemohl dospět k závěru, že se nejedná o taxislužbu. Žalobce tak musel předpokládat negativní výsledek řízení a nemohl být v nejistotě. Pokud tvrdí, že se nacházel v nejistotě ohledně výše uložené sankce, má soud za prokázané, že pokuta a náklady přestupkového řízení nehradil žalobce ze svých prostředků. Uložená pokuta a náklady řízení ze dne [datum] byly uhrazeny z účtu právního zástupce žalobce [příjmení] [jméno] [příjmení] vedeného u [anonymizováno] bank, číslo účtu [bankovní účet] na účet [územní celek] vedeného u [právnická osoba], číslo účtu [číslo] pod [variabilní symbol]. Soudu je z úřední činnosti známo, že v obdobné věci pod sp. zn. [spisová značka] v Obvodního soudu pro Prahu 1 při jednání z [datum] uvedla substituční zástupkyně Mgr. Ing. [jméno] [příjmení], že předmětný účet Mgr. Ing. [jméno] [příjmení], číslu účtu [bankovní účet] je účtem advokátní úschovy. Skutečnost, že pokud to neplatil přímo žalobce, ale jeho právní zástupce, svědčí o tom, že význam přestupkového řízení byl pro žalobce nepatrný. Soud má dále za to, že přestupkové řízení nemůže mít pro pachatele takový význam jako řízení trestní. Pro dokreslení případu soud vychází z toho, že žalobce patří mezi širokou skupinu dopravců a řidičů, kteří při poskytování přepravy zprostředkovaně přes aplikaci [anonymizováno] systematicky neplnili povinnosti stanovené zákonem č. 111/94 Sb. a narušovali tak stanovené podmínky poskytování přepravy. Po vstupu [právnická osoba] [anonymizováno] na trh zprostředkováním přeprav vozidly do devíti osob včetně řidiče, byl zaznamenán významný nárůst porušení povinností při faktickém provozování taxislužby, neboť přepravy byly poskytovány vozidly, která nebyla řádně označena, z čehož vyplývá anonymita vozidla v podmínkách silničního provozu a tím i nízká možnost kontroly plnění povinnosti přepravců i řidičů a zejména vysoká četnost využívání aplikace [anonymizováno] především zahraničními turisty. Trendu systematického narušování stanovených podmínek pro provozování taxislužby byla věnována značná mediální pozornost, [právnická osoba] se kromě výrazné mediální podpory zaměřila také na právní podporu provozovatelů taxislužby a řidičů, u nichž při kontrole bylo zjištěno porušení zákonných povinností. Předmětná podpora spočívala v zastupování dopravců a řidičů téměř ve všech případech stejným právním zástupcem jako v případě žalobce. Úhrady uložených pokut byly hrazeny téměř okamžitě z účtu právního zástupce žalobce. Přestože u žalobce bylo zjištěno porušení zákona č. 111/94 Sb. poprvé, o činnost provozovatelů taxislužby poskytujících přepravy přes aplikaci Uber lze hovořit jako o organizované skupině. Mnozí provozovatelé taxislužby i řidiči si své podpory ze strany [právnická osoba] [anonymizováno] byli vědomi, neboť i přes sdělení kontrolních zjištění a porušování povinností při provozování taxislužby pokračovali ve své činnosti bez předchozí nápravy závadného stavu. Shodný právní zástupce systematicky uplatňoval stejné námitky v průběhu prvoinstančního řízení v odvoláních i v žalobách. Shodný právní zástupce systematicky uplatňoval stejné námitky v průběhu prvoinstančního řízení v odvoláních i v žalobách. Velký nárůst této agendy měl vliv na celkovou dobu jednotlivých řízení. Z úřední činnosti je soudu známo, že v průběhu roku 2020 byly Městským soudem a Nejvyšším správním soudem řešeny žaloby a kasační stížnosti na rozhodnutí [stát. instituce] o vině provozovatelů taxislužby poskytujících přepravy přes aplikaci [anonymizováno], kteří byli zastoupeni totožným právním zástupcem v 98 případech. Celkový počet v této věci [stát. instituce] bylo přibližně 260. Vedle toho byla vedena i řada přestupkových řízení s totožnými prvky jednotlivými pražskými městskými částmi, kdy odvolacím orgánem je [stát. instituce]. Přestupky se týkaly neoznačení vozidla za účelem eliminace kontrol, nepoužívání taxametrů i ohrožení zájmu na řádné vedení účetnictví je plnění daňových povinností, to vše ve spojení s následným uplatněním nároku na náhradu škody či újmy podle zákona č. 82/98 Sb. Toto nelze hodnotit jinak, než jako jednání, které je v rozporu s veřejným pořádkem. Soud má za to, že na základě výše uvedeného uplatnění práva na náhradu újmy nedochází k výkonu subjektivního práva, nýbrž k jeho zneužití. Za uvedených okolností má soud za to, že žalobce nebyl v nejistotě ohledně výsledku řízení, a to v žádném směru. Očekávání pro něj pozitivního výsledku řízení neměl oč opřít. Soud dospěl k závěru, že řízení sice bylo zatíženo průtahy, resp. trvalo nepřiměřeně dlouho, avšak nad tím převažuje prvek absence nejistoty. Ze skutkových zjištění soudu plyne, že jakýmsi benefitem od [právnická osoba] pro řidiče bylo hrazení pokut, na které se mohli spolehnout. I z toho vyplývá absence nejistoty a nepatrný význam řízení pro žalobce. Nepatrný význam řízení daný absencí trh prvků nejistoty došlo k vyvrácení domněnky vzniku újmy. Jak uvedl Nejvyšší soud v rozsudku ze dne 19. 5. 2015, sp. zn. 30 Cdo 3694/2014„ Nevede-li tato okolnost k závěru o vyvrácení domněnky vzniku újmy, je nezbytné ji zohlednit při posouzení kritéria významu řízení pro účastníka“. V souzené věci je s ohledem na akcentované individuální okolnosti věci na místě dovodit že žalobci žádná újma nevznikla. A žalovanou důvodně namítaná absence vzniku újmy pak znamená, že nejsou naplněny všechny předpoklady její odpovědnosti, což činí žalobu rovněž nedůvodnou.
18. Po zjištění celkové délky řízení zaměřil svoji pozornost na vyhodnocení kritérií podle § 31a odst. 3, písm. b/ až e/ ODPŠK, tj. složitosti věci, chování poškozeného, postupu orgánů veřejné moci během řízení a významu předmětu řízení pro poškozeného. Dospěl k závěru, že řízení nebyl složité, celková délka řízení byla nepřiměřená, žalobce se nedomáhal nápravy, ani nezatížil řízení svým chováním. Ohledně kritéria jednání poškozeného, zejména, zda se žalobce domáhal či nedomáhal nápravy a zda řízení zatížil závadnou procesní nečinností, k tomu soud zjistil, že se takového jednání nedopustil. Soud neshledal okolnosti jdoucí k dobru či k tíži žalobce a nezájem žalobce přičítal a zohlednil v rámci kritéria významu.
19. Pro zamítnutí žaloby bylo stěžejní, že absentoval základní prvek nejistoty a význam řízení byl pro žalobce nepatrný. Na základě výše uvedeného soud žalobu v celém rozsahu zamítl.
20. O nákladech řízení soud rozhodl podle § 142 odst. 1 o.s.ř. a přiznal v řízení plně úspěšné žalované paušální náhradu hotových výdajů podle § 151 odst. 3 o.s.ř., § 1 odst. 3 a § 2 odst. 3 vyhlášky č. 254/2015 Sb., a to za dvě písemná podání ve věci samé, 3× přípravu na jednání a 3× účast při ústním jednání po 300 Kč, celkem 2 400 Kč.

Cited legal provisions:
§ 142 z. č. 99/1963 Sb.
§ 151 z. č. 99/1963 Sb.
§ 2 vyhl. č. 254/2015 Sb.
§  z. č. 500/2004 Sb.
§ 1 z. č. 82/98 Sb.
§ 13 z. č. 82/98 Sb.
§ 5 z. č. 82/98 Sb.
§ 2 z. č. 253/2008 Sb.
§ 38 z. č. 21/92 Sb.
§ 2 z. č. 111/94 Sb.
§ 21 z. č. 111/94 Sb.
§ 35 z. č. 111/94 Sb.
§ 56 z. č. 85/96 Sb.
§ 12 z. č. 255/2012 Sb.