Decision date: 2023-04-27

Okresní soud v Bruntále rozhodl samosoudkyní JUDr. Marcelou Mrkalovou ve věci

žalobkyně: osobní údaje žalobkyně zastoupená advokátem údaje o zástupci

proti

žalované: osobní údaje žalované

o 452 797,78 Kč s příslušenstvím

I. Žalovaná je povinna zaplatit žalobkyni 407 517,56 Kč s úrokem z prodlení ve výši 8,5 % ročně z částky 374 787,80 Kč od datum do zaplacení, a to do 3 dnů od právní moci rozsudku.

II. Žaloba na stanovení povinnosti žalované zaplatit žalobkyni 122 140,17 Kč s úrokem ve výši 8,05 % ročně z částky 451 285,78 Kč od datum do zaplacení a s úrokem z prodlení ve výši 8,5 % ročně z částky 78 009,98 Kč od datum do zaplacení, se zamítá.

III. Žalovaná je povinna zaplatit žalobkyni na nákladech řízení částku 33 754 Kč k rukám advokáta anonymizováno jméno příjmení, sídlem adresa, a to do 3 dnů od právní moci rozsudku.

1. Žalobkyně se žalobou podanou u Okresního soudu v Bruntále dne datum domáhala zaplacení částky ve výši 452 797,78 Kč s příslušenstvím z titulu smlouvy o úvěru uzavřené mezi účastníky řízení dne datum pod číslo, na základě níž byl žalované poskytnut spotřebitelský úvěr ve výši 490 000 Kč. Ke dni podání žaloby žalovaná dluží neuhrazenou jistinu úvěru ve výši 451 285,78 Kč, poplatky ve výši 1 512 Kč a dále žalobkyně kapitalizovala sjednaný úrok z úvěru a zákonný úrok z prodlení z dlužné jistiny do datum a stejné příslušenství požadovala od datum do zaplacení dlužné jistiny.

2. Žalovaná se ve věci nevyjádřila a proti uplatněnému nároku nevznesla žádné skutkové ani právní námitky.

3. Ze smlouvy o úvěru ze dne datum, z dodatku ke smlouvě o úvěru ze dne datum, z informace z anonymizována dvě slova, z detailu procesu poskytnutí úvěru, ze žádosti o poskytnutí úvěru ze dne datum, z obchodních podmínek pro ČSOB spotřebitelské úvěry, ze sazebníku ČSOB k datum, z informací ke konsolidačnímu úvěru, z předsmluvní informace ke spotřebitelskému úvěru ze dne datum, z transakční historie úvěru, z přehledu splátek úvěru, z 1. upomínky k úhradě nezaplacených splátek, z opakované výzvy k zaplacení dluhu - 2. výzva, z poslední výzvy k zaplacení dluhu ze dne datum včetně dodejky ze dne datum, z oznámení o zesplatnění úvěru ze dne datum včetně dodejky ze dne datum, z potvrzení přijetí oznámení o odkladu splátek ze dne datum, z žádosti o změnu úvěru ze dne datum, ze dvou výzev k úhradě dluhu ze dne datum a ze dvou potvrzení podání ze dne datum má soud za prokázané, že na základě žádosti žalované byla mezi účastníky řízení podepsána dne datum pod číslo smlouva u úvěru, na základě níž byl žalované poskytnut spotřebitelský úvěr ve výši 490 000 Kč na předčasné splacení třech peněžitých závazků u žalobkyně. Jednalo se o závazek ze smlouvy číslo uzavřené dne datum, kdy ke dni podání žádosti činil neuhrazený zůstatek částku 408 821,23 Kč, dále o závazek ze smlouvy číslo uzavřené dne datum, kde činila pohledávka částku 7 732,65 Kč a o závazek ze smlouvy číslo uzavřené dne datum, kde ke dni podání žádosti činil neuhrazený zůstatek dluhu částku 27 522,60 Kč. Případný zůstatek úvěru po uhrazení těchto konsolidovaných pohledávek měl být převeden na účet žalované vedený u žalobkyně. Žalovaná měla úvěr uhradit ve 120 měsíčních anuitních splátkách ve výši 7 017 Kč, což zahrnovalo i pojištění, a to vždy patnáctého dne v měsíci. Úroková sazba byla sjednána ve výši 9,9 % ročně. Žalovaná za dobu existence závazku uhradila fakticky částku 115 212,20 Kč. S účinností od datum byla na žádost žalované změněna výše měsíčních splátek na částku 6 254 Kč společně s pojištěním. Jelikož se jednalo spotřebitelský úvěr, soud vyzval žalobkyni k doplnění rozhodných skutečností a označení důkazů, zda a jakým způsobem byla ze strany žalobkyně prověřena schopnost žalované splácet předmětný úvěr ve sjednaných splátkách a po dobu 10 let. Žalobkyně uvedla, že provedla kontrolu informací k osobě žalované přes bankovní i nebankovní úvěrové registry, přičemž zjistila, že žalovaná se nenachází v prodlení se splácením žádných závazků vůči jiným institucím. V registru příjmení pak žalobkyně zjistila, že ke dni podání žádosti o úvěr neměla žalovaná evidované žádné aktuální závazky po splatnosti. Pokud se týká finančních příjmů žalované, pak žalobkyně vycházela pouze z transakční historie běžného účtu žalované za období od datum do datum, kdy bylo zjištěno, že příjem žalované činil v červnu 2019 částku 16 350 Kč, v červenci 2019 částku 32 592 Kč, v srpnu 2019 částku 24 334 Kč, v září 2019 částku 14 656 Kč a v říjnu 2019 částku 14 282 Kč. Pokud se týká výdajů žalované, pak žalobkyně konstatovala, že tyto posuzovala podle určitého ekonomického modelu zohledňujícího náklady a výdaje žalované, aniž by bylo přistoupeno k faktickému prověřování jejich základních výdajů na nájem, služby, výživné a podobně. Rovněž žalobkyně žádným způsobem neprověřila, jaký charakter má pracovní poměr žalované, zda je sjednán na dobu určitou či neurčitou, zda je sjednána zkušební doba, případně jakou část mzdy představují nenárokové složky jako prémie, odměny apod. Z přehledu příjmů žalované lze dovodit nevyváženost příjmů žalované, kdy v měsících červenci a srpnu 2019 byl příjem výrazně vyšší, v dalších třech měsících se příjem pohyboval na hranici minimální mzdy. Ze souhrnných informací o všech kontraktech pak vyplývá, že v době žádosti měla žalovaná tři existující kontrakty, jednu zamítnutou žádost, dva ukončené kontrakty a jednu nedokončenou žádost. Žalobkyně tvrdila, že po započtení plateb žalované činila neuhrazená jistina úvěru 451 285,78 Kč a na poplatcích žalovaná dlužila 1 512 Kč. Žalobkyně kapitalizovala sjednaný úrok z úvěru za období od datum do datum, což představovalo částku 54 335,31 Kč, a dále kapitalizovala zákonný úrok z prodlení ve výši 8,05 % ročně z dlužné jistiny za období od datum do datum, což představovalo částku 22 524,64 Kč. Stejné příslušenství žalobkyně požadovala z dlužné jistiny od datum do zaplacení. V případě úroku z prodlení byl tento požadován z dlužné jistiny i z neuhrazených poplatků, tedy z částky 452 797,78 Kč, úrok z úvěru jen z jistiny. Před podáním žaloby byla žalovaná opakovaně vyzývána k zaplacení dlužné částky, avšak na výzvy nereagovala. Za této situace žalobkyně zesplatnila pohledávky ze smlouvy ke dni datum a požadovala po žalované zaplacení dlužné částky jednorázově. Soud konstatuje, že ačkoliv byla žalovaná opakovaně vyzývána k zaplacení dlužné částky i právním zástupcem žalobkyně, pak ani v jedné z těchto výzev není zahrnut právní rozbor věci, ale jedná se pouze o jednoduchou výzvu k zaplacení dlužné částky.

4. Podle § 86 odst. 1, 2 zákona č. 257/2016 Sb., o spotřebitelském úvěru, poskytovatel před uzavřením smlouvy o spotřebitelském úvěru nebo změnou závazku z takové smlouvy spočívající ve významném navýšení celkové výše spotřebitelského úvěru, posoudí úvěruschopnost spotřebitele na základě nezbytných, spolehlivých, dostatečných a přiměřených informací získaných od spotřebitele, a pokud je to nezbytné, z databáze umožňující posouzení úvěruschopnosti spotřebitele nebo i z jiných zdrojů. Poskytovatel poskytne spotřebitelský úvěr jen tehdy, pokud z výsledku posouzení úvěruschopnosti spotřebitele vyplývá, že nejsou důvodné pochybnosti o schopnosti spotřebitele spotřebitelský úvěr splácet. Poskytovatel při posouzení úvěruschopnosti spotřebitele posuzuje zejména schopnost spotřebitele splácet sjednané pravidelné splátky spotřebitelského úvěru, a to na základě porovnání příjmů a výdajů spotřebitele a způsobu plnění dosavadních dluhů. Hodnotu majetku přitom zohledňuje tehdy, jestliže ze smlouvy o spotřebitelském úvěru vyplývá, že spotřebitelský úvěr má být částečně nebo úplně splacen výnosem z prodeje majetku spotřebitele, nikoli pravidelnými splátkami, nebo jestliže z finanční situace spotřebitele vyplývá, že bude schopen splácet spotřebitelský úvěr bez ohledu na své příjmy.

5. Podle § 87 odst. 1 zákona č. 257/2016 Sb., o spotřebitelském úvěru, poskytne-li poskytovatel spotřebiteli spotřebitelský úvěr v rozporu s § 86 odst. 1 větou druhou, je smlouva neplatná. Spotřebitel může uplatnit námitku neplatnosti v tříleté promlčecí lhůtě běžící ode dne uzavření smlouvy. Spotřebitel je povinen vrátit poskytnutou jistinu spotřebitelského úvěru v době přiměřené jeho možnostem.

6. Podle § 1968 zákona č. 89/2012 Sb. občanského zákoníku (dále jen o. z.), dlužník, který svůj dluh řádně a včas neplní, je v prodlení. Dlužník není za prodlení odpovědný, nemůže-li plnit v důsledku prodlení věřitele.

7. Podle § 1970 o. z., po dlužníkovi, který je v prodlení se splácením peněžitého dluhu, může věřitel, který řádně splnil své smluvní a zákonné povinnosti, požadovat zaplacení úroku z prodlení, ledaže dlužník není za prodlení odpovědný. Výši úroku z prodlení stanoví vláda nařízením; neujednají-li strany výši úroku z prodlení, považuje se za ujednanou výše takto stanovená.

8. Po vyhodnocení skutkového stavu věci dospěl soud k právnímu závěru, že předmětnou smlouvu lze považovat za spotřebitelský úvěr a žalovanou za spotřebitele, neboť je fyzickou osobou, která nejednala v rámci své podnikatelské činnosti nebo v rámci samostatného výkonu svého povolání. Pokud soud dospěl k závěru, že se v daném případě jedná o spotřebitelský úvěr, bylo nutno se zabývat otázkou, zda smlouva byla uzavřena platně, tedy zda věřitel zákonným způsobem před uzavřením smlouvy posoudil schopnost spotřebitele splácet spotřebitelský úvěr, a to na základě dostatečných informací získaných jak od spotřebitele, tak nahlédnutím do databází umožňujících posouzení úvěruschopnosti spotřebitele. Zákon totiž stanoví, že věřitel může poskytnout spotřebitelský úvěr jen tehdy, pokud je po posouzení úvěruschopnosti spotřebitele zřejmé, že spotřebitel bude schopen tento úvěr řádně splácet. Pokud takto věřitel neučiní, je smlouva neplatná. Podle § 86 zákona č. 257/2016 Sb., je věřitel při posouzení úvěruschopnosti povinen vzít v úvahu jak stávající situaci klienta, zejména jeho příjmy i výdaje, tak i skutečnosti, které lze na základě informací dostupných v době před uzavřením smlouvy s vysokou mírou pravděpodobnosti očekávat. Důraz při posouzení úvěruschopnosti je přitom kladen na poměr mezi příjmy a výdaji spotřebitele a na posouzení toho, zda spotřebiteli zůstane po vynaložení běžných výdajů měsíčně taková částka, jaká je potřebná pro splácení úvěru. Cílem zákonodárce bylo efektivně zamezit předlužování spotřebitelů, kteří nejsou schopni své závazky řádně platit. Za účelem splnění povinnosti věřitele je nutno vyžádat si informace nejen od spotřebitele samotného, ale aktivně si opatřit další přiměřené a objektivně zjistitelné informace o spotřebiteli. Všechny takto získané informace pak věřitel musí řádně vyhodnotit s přihlédnutím k příjmům a výdajům konkrétního žadatele. Pokud věřitel dostojí své povinnosti stanovené v § 86 cit. zákona a řádně prověří úvěruschopnost žadatele, pak v případě, že dojde k negativnímu závěru, nesmí spotřebitelský úvěr spotřebiteli poskytnut.

9. Vzhledem k výše uvedenému dospěl soud k závěru, že schopnost žalované splácet předmětný úvěr před uzavřením smlouvy nebyla ze strany žalobkyně řádně a v zákonem požadovaném rozsahu prověřena. Soud již konstatoval, že jediným podkladem prověřujícím faktickou majetkovou situaci žalované byly výpisy z jejího běžného účtu vedeného u žalované, ze kterých vyplýval zcela nerovnoměrný příjem žalované, který se ve třech měsících (červen, září a říjen 2019) pohyboval na hranici minimální mzdy, v dalších dvou měsících, červenec a srpen 2019, pak tuto výši výrazným způsobem překračoval. Pokud soud vyšel z výše splátek, která se pohybovala v rozmezí 6 254 Kč do 7 017 Kč, pak má za to, že bylo povinností žalobkyně při poskytnutí úvěru žalované ve výši 490 000 Kč prověřit její majetkové poměry s náležitou pečlivostí, zvláště za situace, že úvěr měl být splácen po dobu 10 let. Soud má rovněž za to, že nebyla žádným způsobem prověřována osobní situace žalované, která mohla být ovlivněna počtem vyživovaných osob, osobním stavem, výdaji spojenými s chodem domácnosti a podobně. Tyto skutečnosti však žádným způsobem prověřovány nebyly a žalobkyně se spokojila pouze s výsledky určitých obecných modelů či statistických informací. Soud připouští, že prověřování faktických poměrů žalované klade na věřitele vyšší nároky, avšak finanční situace žalované, výše úvěru i délka jeho splácení byly ukazateli pro důslednější prověření úvěruschopnosti žalované. Rovněž soud nemůže souhlasit s názorem žalobkyně, že ji v případě poskytování spotřebitelských úvěrů nelze srovnávat s běžnými nebankovními poskytovateli spotřebitelských úvěrů, které nepodléhají tak razantní kontrole, jako žalobkyně. Ze zákona č. 257/2016 Sb. vyplývají při poskytování spotřebitelských úvěrů zcela srovnatelné povinnosti pro subjekty jak bankovního, tak i nebankovního sektoru. S přihlédnutím ke shora uvedenému soud dospěl k závěru, že žalobkyně neprověřila schopnost žalované splácet předmětný úvěr v zákonem požadovaném rozsahu a úvěr neměl být žalované v dané výši poskytnut. V této souvislosti lze poukázat i na skutečnost, že předmětný úvěr měl především sloužit ke konsolidaci tří předchozích neuhrazených závazků žalované u žalobkyně, které byly uzavřeny v lednu, březnu a květnu 2019, tedy v intervalu 5 - 8 měsíců před sjednáním nové úvěrové smlouvy. I tato skutečnost měla být pro žalobkyni určitým signálem rizikovosti poskytnutí nového, byť konsolidačního, úvěru žalované. Za této situace lze žalobkyni přiznat pouze neuhrazenou jistinu úvěru. Žalované byla poskytnuta jako úvěr částka 490 000 Kč, žalovaná uhradila 115 212,20 Kč, neuhrazená jistina úvěru představuje 374 787,80 Kč. K této částce byl připočten zákonný úrok z prodlení z této dlužné jistiny za období od datum do datum, který představuje částku 32 729,76 Kč. Celkově tedy byla žalobkyni přiznána částka ve výši 407 517,56 Kč (374 787,80 Kč + 32 729,76 Kč). Současně byl žalobkyni přiznán zákonný úrok z prodlení z částky 374 787,80 Kč od datum do zaplacení.

10. Do zbývajícího nároku ve výši 122 140,17 Kč byla žaloba jako nedůvodná zamítnuta, když tato částka představovala část již zaplacené jistiny úvěru, kapitalizovaný úrok z úvěru ve výši 54 335,31 Kč a část kapitalizovaného zákonného úroku z prodlení z dlužné jistiny, která již byla žalovanou uhrazena. (452 797,78 Kč + 54 335,31 Kč + 22 524,64 Kč – 407 517,56 Kč). Rovněž byl zamítnut úrok z úvěru z částky 451 285,78 Kč od datum do zaplacení a zákonný úrok z prodlení z částky 78 009,98 Kč (452 797,78 Kč - 374 787,80 Kč) od datum do zaplacení.

11. O nákladech řízení rozhodl soud podle § 142 odst. 2 o. s. ř., kdy měl-li účastník ve věci úspěch jen částečný, soud náhradu nákladů řízení poměrně rozdělí, popřípadě vysloví, že žádný z účastníků nemá právo na náhradu nákladů řízení. Žalobkyně byla úspěšná do 77 % uplatněného nároku, neúspěšná do 23 % z uplatněného nároku, náleží jí tedy náklady řízení ve výši 54 % (77 % - 23 %). Náklady řízení byly tvořeny zaplaceným soudním poplatkem ve výši 18 112 Kč, odměnou za právní zastoupení stanovenou dle § 7 odst. 1 vyhlášky č. 177/1996 Sb. ve znění účinném od 1. 7. 2014, ve výši 10 140 Kč za jeden úkon právní služby. Zástupce žalobkyně učinil 3,5 úkonu právní služby (převzetí věci, sepis žaloby, jednoduchá výzva před podáním žaloby bez právního rozboru věci za poloviční odměnu dle § 11 odst. 2 písm. h) cit. vyhlášky a účast u jednání soudu), odměna tedy činí 35 490 Kč. Ke každému úkonu právní služby byl žalobkyni přiznán režijní paušál ve výši 300 Kč, a to v souladu s § 13 odst. 4 cit. vyhlášky. Jelikož zástupce žalobkyně osvědčil před soudem, že je plátcem daně z přidané hodnoty, byla jí z odměny a režijních paušálů přiznána 21% DPH ve výši 7 704,90 Kč Náklady řízení představují celkem 62 506,90 Kč, 54 % z této částky činí 33 754 Kč.

12. O lhůtě k plnění rozhodl soud podle § 160 odst. 1 o. s. ř.

Proti tomuto rozsudku je možno podat odvolání do 15 dnů ode dne jeho doručení, písemně, ve dvojím vyhotovení, ke Krajskému soudu v Ostravě prostřednictvím Okresního soudu v Bruntále.

Nesplní-li žalovaná dobrovolně, co jí ukládá vykonatelný rozsudek, může se žalobkyně domáhat podaným návrhem výkonu tohoto rozhodnutí.

Cited legal provisions:
§ 142 z. č. 99/1963 Sb.
§ 1970 z. č. 89/2012 Sb.
§ 1968 z. č. 89/2012 Sb.
§ 160 z. č. 99/1963 Sb.
§ 7 vyhl. č. 177/1996 Sb.
§ 87 z. č. 257/2016 Sb.
§ 86 z. č. 257/2016 Sb.