Decision date: 2025-03-12

Okresní soud v Českých Budějovicích rozhodl samosoudkyní JUDr. Hanou Brožovou v právní věci

žalobkyně:Jméno žalobkyně

sídlem Adresa žalobkyně

zastoupena Jméno advokáta

sídlem Adresa advokáta

proti

žalovanému:Jméno žalovaného

bytem Adresa žalovaného

o zaplacení částky 655 065,13 Kč s příslušenstvím

I. Žalovaný je povinen zaplatit žalobkyni částku 341 002,44 Kč v pravidelných měsíčních splátkách po 5 000 Kč splatných ke každému patnáctému dni v měsíci, počínaje měsícem následujícím po právní moci tohoto rozsudku a to až do úplného zaplacení.

II. Žaloba, kterou se žalobkyně dále domáhala po žalovaném zaplacení částky 294 062,69 Kč s příslušenstvím tvořícím kapitalizovaný zákonný úrok z prodlení ve výši 64 509,23 Kč, kapitalizovaný úrok ve výši 29 798,5 Kč, úrok z prodlení jdoucí z částky 655 056,13 Kč ve výši 15 % ročně jdoucí od 23. 4. 2024 do 20. 8. 2024, úrok ve výši 6,9 % ročně jdoucí z částky 650 514,13 Kč od 23. 4. 2024 do 20. 8. 2024, úrok z prodlení ve výši 15 % ročně jdoucí z částky 635 065,13 Kč od 21. 8. 2024 do zaplacení a úrok ve výši 6,9 % ročně z částky 635 065,13 od 21. 8. 2024 do zaplacení, se zamítá.

III. Žalovaný je povinen zaplatit žalobkyni na náhradu nákladů řízení částku 9 588 Kč a to do tří dnů od právní moci tohoto rozsudku k rukám právního zástupce žalobkyně.

1. Žalobkyně se žalobou podanou u zdejšího soudu domáhala vydání rozhodnutí, jímž by byla žalovanému uložena povinnost zaplatit jí částku 655 065,13 Kč s příslušenstvím. Žalobu odůvodnila tím, že se jedná o nevypořádaný nárok ze smlouvy o úvěru, kterou s žalovaným uzavřela dne 3.1.2020. Na základě této smlouvy žalobkyně žalovanému poskytla konsolidační úvěr ve výši 800 000 Kč, jímž byly částečně zkonsolidovány dluhy žalovaného a zbylá částka zaslána žalovanému na účet. Žalovaný se zavázal úvěr splácet v měsíčních splátkách po částce 9 326 Kč, zahrnut byl úrok ve výši 6,9% ročně. Žalovaný však splátky řádně nehradil, žalobkyně proto úvěr ke dni 27.8.2023 zesplatnila. Na jistině dluh činil 650 514 Kč, na poplatcích 4 551 Kč. V průběhu řízení vzala žalobkyně žalobu částečně zpět o částku 20 000 Kč, s tím, že žalovaný tuto částku zaplatil po podání žaloby dne 20.8.2024. Žalovaný dle žalobkyně na dluh uhradil celkem částku 458 997,56 Kč.

2. O částečném zpětvzetí žaloby bylo rozhodnuto usnesením ze dne 5.9.2024 č.j. spisová značka, které nabylo právní moci dne 27.11.2024.

3. K výzvě soudu žalobkyně dále ohledně posouzení úvěruschopnosti žalovaného před uzavřením úvěrové smlouvy doplnila, že žalovaný v žádosti sdělil, že jeho měsíční příjem činí 24 627 kč, což ověřila pracovnice žalobnice z účtu žalovaného vedeného u žalobkyně. Výdaje žalovaný uvedl na 0 Kč, proto banka stanovila jeho výdaje na základě dat, které jí sdělil, a za využití interní informací a statistických údajů (aktuálních údajů životních nákladů a normativních nákladů na bydlení) na částku 6 478 Kč Dále banka učinila dotazy do systému CCB a vlastních systémů a zjistila, že má žalovaný u ní kontokorentní úvěr s limitem 25 000 Kč, revolvingový úvěr s limitem 50 000 Kč a orientační splátkou 2 500 Kč a úvěr pro fyzické osoby se splátkou 8 998 Kč, který byl v rámci poskytnutého úvěru zkonsolidován. Nové splátkové zatížení tedy pro žalovaného bylo 12 576 Kč

4. Žalovaný se ve věci nijak nevyjádřil a k jednání soudu, které bylo nařízeno na den 12.3.2025, se ani bez omluvy nedostavil. K jednání se dostavil zástupce žalobkyně. Soud pak na základě provedených důkazů zjistil následující skutkový stav:

5. Žalobkyně a žalovaný spolu dne 3.1.2020 uzavřeli smlouvu o úvěru, na základě které byl žalovanému poskytnut úvěr ve výši 800 000 Kč, jímž došlo částečně ke konsolidaci závazků žalovaného u žalobkyně a zbylá část úvěru, částka 37 125,8 Kč mu byla vyplacena na účet (žádost o spotřebitelský úvěr, smlouva o úvěru, výpis z úvěrového účtu). Žalovaný se zavázal poskytnutý úvěr a úrok sjednaný ve smlouvě včetně poplatků dle ceníku banky splácet v měsíčních splátkách po částce 9 326 Kč (smlouva o úvěru). Žalovaný splátky nehradil, dostal se do prodlení poprvé se splátkou splatnou v prosinci 2020 (výpis z úvěrového účtu) a dále neuhradil i další splátky, ke dni 26.7.2023 dlužil splátky ve výši 31 896 Kč, proto jej žalobkyně před zesplatněním úvěru k úhradě vyzvala (výzva ze dne 26.7.2023); žalovaný dlužné splátky neuhradil a žalobkyně proto úvěr ke dni 27.8.2023 zesplatnila (výpis z úvěrového účtu, dopis o zesplatnění). Před podáním žaloby žalobkyně žalovaného k úhradě dluhu znovu vyzvala (předžalobní výzva ze dne 22.4.2024, poštovní podací arch). Při posuzování úvěruschopnosti vycházela žalobkyně při poskytování úvěru především z toho, jaké informace jí o sobě poskytl žalovaný; žalovaný byl v době podání žádosti o úvěr zaměstnán s měsíčním příjmem 24 627 Kč. Příjmy si banka ověřila z jeho běžného účtu. Pravidelné měsíční výdaje žalovaného nezjišťovala; stanovila je odhadem za využití svých modelů a statistických údajů na částku 6 478 Kč. Zjistila dále, že žalovaný již splácel 3 úvěry s měsíčními splátkami 2 500 Kč, 750 Kč a 8 998 Kč (poslední z úvěrů byl poskytnutým úvěrem konsolidován). Nové splátkové zatížení pro něho mělo být 12 576 Kč. Žalobkyně měla k tomu k dispozici náhled na účet žalovaného, který pro něho vedla, č.ú č. účtu; na svém běžném účtu, k němuž měl sjednán kontokorent ve výši 25 000 Kč, byl žalovaný za období listopadu a prosince 2019 (před poskytnutím úvěru) na počátku i konci obou měsíců v záporném zůstatku přesahujícím 25 000 Kč; kromě plateb kartou a inkas úvěrů nejsou z výpisů patrné žádné jiné transakce žalovaného a není tudíž možné z těchto výpisů učinit závěr o výši nutných a pravidelných výdajů žalovaného (výpisy z účtu žalovaného za měsíc listopad a prosinec 2019).

6. Žalovaný byl v řízení zcela nečinný a netvrdil ani neprokazoval, že by na dluh u žalobkyně uhradil více, než žalobkyně uvedla a prokazovala.

7. Podle § 2395 o.z. ve znění účinném od 1.1.2014 smlouvou o úvěru se úvěrující zavazuje, že úvěrovanému poskytne na jeho požádání a v jeho prospěch peněžní prostředky do určité částky a úvěrovaný se zavazuje poskytnuté peněžní prostředky vrátit a zaplatit úroky.

8. Podle § 580 odst. 1 o.z. je neplatné právní jednání, které se příčí dobrým mravům, jakož i právní jednání, které odporuje zákonu, pokud to smysl a účel zákona vyžaduje.

9. Podle § 588 o.z. soud přihlédne i bez návrhu k neplatnosti právního jednání, které se příčí dobrým mravům, anebo které odporuje zákonu a zjevně narušuje veřejný pořádek. To platí i v případě, že právní jednání zavazuje k plnění od počátku nemožnému.

10. Podle § 86 odst. 1 zákona č. 257/2016 Sb., o spotřebitelském úvěru ve znění pozdějších předpisů, poskytovatel před uzavřením smlouvy o spotřebitelském úvěru nebo změnou závazku z takové smlouvy spočívající ve významném navýšení celkové výše spotřebitelského úvěru posoudí úvěruschopnost spotřebitele na základě nezbytných, spolehlivých, dostatečných a přiměřených informací získaných od spotřebitele, a pokud je to nezbytné, z databáze umožňující posouzení úvěruschopnosti spotřebitele nebo i z jiných zdrojů. Poskytovatel poskytne spotřebitelský úvěr jen tehdy, pokud z výsledku posouzení úvěruschopnosti spotřebitele vyplývá, že nejsou důvodné pochybnosti o schopnosti spotřebitele spotřebitelský úvěr splácet. Podle § 87 odst. 1 citovaného zákona, poskytne-li poskytovatel spotřebiteli spotřebitelský úvěr v rozporu s § 86 odst. 1 větou druhou, je smlouva neplatná. Soud k neplatnosti přihlédne i bez návrhu. Spotřebitel je povinen vrátit poskytnutou jistinu spotřebitelského úvěru v době přiměřené jeho možnostem.

11. Podle nálezu Ústavního soudu sp.zn. III. ÚS 4129/18 má poskytovatel úvěru, když dlužník je v postavení spotřebitele, jednoznačnou povinnost prověřit spotřebitelovu úvěruschopnost plánovaný úvěr splatit. Neprověří-li věřitel dlužníka dostatečně, nebo poskytne-li dlužníkovi úvěr i přes svá negativní zjištění, je úvěrová smlouva neplatná. Dle výkladu vyšších soudů je potřeba shora citovaná ustanovení zákona o spotřebitelském úvěru vkládat tak, že porušení povinnosti poskytovatele úvěru řádně zkoumat a posoudit úvěruschopnost žadatele o spotřebitelský úvěr je sankcionována absolutní neplatností úvěrové smlouvy, ke které soudy přihlíží z úřední povinnosti.

12. Podle § 2991 odst. 1 o.z. kdo se na úkor jiného bez spravedlivého důvodu obohatí, musí ochuzenému vydat, oč se obohatil.

13. V dané věci se proto soud zabýval nejprve tím, zda spolu žalovaný a žalobkyně uzavřeli platnou smlouvu o úvěru, tedy tím, zda žalobkyně jako poskytovatel úvěru splnila řádně své povinnosti zabývat se úvěruschopností žalovaného jako žadatele o spotřebitelský úvěr, než s ním vstoupila do smluvního vztahu. Podle výše citovaného ustanovení zákona o spotřebitelském úvěru je poskytovatel úvěru povinen posoudit schopnost žadatele o úvěr poskytnutý úvěr splácet, a to na základě nezbytných, spolehlivých, dostatečných a přiměřených informací získaných jak od spotřebitele, tak z jiných zdrojů. Že toto žalobkyně skutečně učinila, však v daném případě neměl soud za prokázané; žalobkyně sice vedla pro žalovaného běžný účet, z něhož měla k dispozici údaje o hospodaření žalovaného, jeho příjem si zjistila a ověřila, ale jeho výdaje nijak nezjišťovala a nijak neověřovala a to ani za situace, kdy z náhledu na jeho běžný účet, za období bezprostředně předcházející poskytnutí úvěru, byla patrné, že se žalovaný nachází na svém účtu u ní v záporném zůstatku, který přesahoval výši poskytnutého kontokorentu (částku 25 000 Kč). Splátkové zatížení žalovaného (s ohledem na zjištění žalobkyně, že má již jiné úvěrové produkty u ní), tvořilo přitom celou polovinu jeho příjmu; za této situace pak dle názoru soudu nepostačuje k řádnému ověření úvěruschopnosti spotřebitele toliko uvažování s hypotetickými náklady, by´t za využití statistických údajů využívajících modelů, když tyto nemusí vůbec nic vypovídat o jeho skutečných reálných nákladech. Soud tedy v dané věci nemohl učinit závěr o tom, že žalobkyně skutečně s odbornou péčí posuzovala v dané věci úvěruschopnost žalovaného a vycházela u toho ze skutečných a doložených údajů, nikoliv jen z informací, které jí o sobě žalovaný v žádosti sdělil, případně vycházela toliko ze statistických údajů. Soud proto dospěl k závěru, že je smlouva o úvěru absolutně neplatná podle § 87 odst. 1 zákona o spotřebitelském úvěru a § 580 odst. 1 a § 588 o.z..

14. Žalobkyni však v daném případě vznikl nárok na vydání plnění představujícího vyplacený úvěr v podobě bezdůvodného obohacení, neboť v řízení bylo prokázáno, že žalovaný obdržel na úvěr částku 800 000 Kč a uhradil na tento dluh dosud toliko částku 458 997,56 Kč. Soud tedy žalobě vyhověl co do částky 341 002,44 Kč a ve zbytku žalobu s ohledem na výše uvedené jako nedůvodnou zamítl.

15. Jelikož ustanovení § 87 zákona č. 257/2016 Sb., o spotřebitelském úvěru je ustanovením speciálním k obecné úpravě vydání bezdůvodného obohacení a upravuje soukromoprávní sankci poskytovatelů „lichvářských úvěrů“ spočívající v tom, že poskytovatel úvěru má nárok toliko na nesplacenou jistinu úvěru bez dalších smluvených úroků a poplatků, nadto v nové době splatnosti, jež odvisí nikoliv od výzvy věřitele k plnění, ale od soudem určené nové doby splatnosti, nevznikl v tuto chvíli žalobkyni ani nárok na úhradu úroků z prodlení (viz. Slanina, Jemelka, Vetešník, Wachtlová, Flídr, Zákon o spotřebitelském úvěru, komentář, , C.H.beck, 2017, dále rozhodnutí NS ČR 33 Cdo 3675/2021). Soud v dané věci určil splatnost dlužné jistiny ve ve splátkách po částce 5 000 Kč, jež se mu jevily být přiměřené s ohledem na jím tvrzené a žalobkyní zjištěné poměry žalovaného v době žádosti o úvěr, když ty skutečné majetkové poměry žalovaného a jeho celková sociální situace v dané době soudu ani žalobkyni známy nejsou.

16. O náhradě nákladů tohoto řízení bylo rozhodováno podle § 142 odst. 2 o.s.ř., kdy žalobykně měla ve věci úspěch z 55% a náleží jí proto poměrná část nákladů řízení a to ve výši 10% účelně vynaložených nákladů (55%-45%=10%). Tyto náklady tvoří zaplacený soudní poplatek ve výši 26 203 Kč, odměna advokáta dle § 7 bod 6 vyhl.č. 177/1996 Sb., advokátní tarif, v celkové výši 54 620 Kč (za 4 úkony právní služby po 10 940 Kč vypočtené z tarifní hodnoty 655 062,13 Kč – převzetí zastoupení, předžalobní výzva, částečné zpětvzetí žaloby, dále jeden úkon právní služby po 10 860 Kč z tarifní hodnoty 635 062,13 Kč – účast na jednání), pět režijních paušálů za tyto úkony právní služby dle § 13 odst. 1 a 3 vyhl.č. 177/1996 Sb., v celkové výši 1 650 Kč, náhrada doložených cestovních nákladů ve výši 617 Kč a náhrada za zameškaný čas strávený na cestě adresa za 8 započatých půlhodin ve výši 800 Kč dle § 14 vyhl.č. 177/1996 Sb., advokátní tarif. Jelikož je zástupce žalobce plátcem DPH, náleží mu dále náhrada za 21% daň. Celkem tyto náklady činí 95 874,70 Kč, žalobkyni tudíž náleží jejich náhrada ve výši 9 588 Kč.

Proti tomuto rozsudku lze podat odvolání do 15 dnů od doručení jeho písemného vyhotovení ke Krajskému soudu v Českých Budějovicích prostřednictvím soudu podepsaného.

Nesplní-li povinný dobrovolně a včas, co mu ukládá vykonatelné rozhodnutí, může se oprávnění domáhat jeho výkonu prostřednictvím exekuce.

Cited legal provisions:
§ 7 vyhl. č. 177/1996 Sb.
§ 13 vyhl. č. 177/1996 Sb.
§ 14 vyhl. č. 177/1996 Sb.
§ 142 z. č. 99/1963 Sb.
§ 86 z. č. 257/2016 Sb.
§ 87 z. č. 257/2016 Sb.