Decision date: 2025-07-23

Okresní soud v Mladé Boleslavi rozhodl samosoudkyní JUDr. Helenou Hrubou, Ph.D., ve věci

žalobkyně: Jméno žalobkyně., IČO IČO žalobkyně sídlem Adresa žalobkyně

zastoupená advokátem Jméno advokáta sídlem Adresa advokáta

proti

žalovanému: Jméno žalovaného, narozený Datum narození žalovaného bytem Adresa žalovaného

o zaplacení 66 776 Kč s příslušenstvím

I. Žalovaný je povinen zaplatit žalobkyni částku částka, a to do 30 dnů od právní moci tohoto rozsudku.

II. Zamítá se žaloba ve zbývající části žalobního návrhu, tj. co do částky částka, spolu s kapitalizovaným zákonným úrokem z prodlení ve výši částka, kapitalizovaným úrokem ve výši částka, zákonným úrokem z prodlení z částky částka od datum do zaplacení a úroku ve výši 8 % ročně z částky částka od datum do zaplacení.

III. Žádný z účastníků nemá právo na náhradu nákladů řízení.

1. Návrhem na vydání elektronického platebního rozkazu doručeným Okresnímu soudu v Teplicích a následně postoupeným Okresnímu soudu v adresa (dále jen: soud) se žalobkyně domáhala na žalovaném zaplacení částky částka s příslušenstvím, s odůvodněním, že právní předchůdkyně žalobkyně, právnická osoba. (dále jen: právní předchůdkyně žalobkyně) s žalovaným dne datum uzavřela smlouvu o úvěru č. hodnota (dále jen: Smlouva o úvěru), na jejímž základě vyplatila žalovanému peněžní prostředky ve výši částka, a to v hotovosti, v den podpisu Smlouvy o úvěru. Žalovaný se Smlouvou o úvěru zavázal právní předchůdkyni žalobkyně úvěrové prostředky vrátit společně s úrokem v pevné výši částka, poplatkem částka za poskytnutí úvěru a uzavření Smlouvy o úvěru, částku částka za administrativní činnost a částku částka za umožnění platit splátky v místě bydliště. Celkovou dlužnou částku ve výši částka se žalovaný zavázal uhradit v 14měsíčních splátkách po částka, poslední splátka měla být uhrazena dne datum. Žalovaný uhradil pouze jednu splátku ve výši částka. Vzhledem k tomu, že žalovaný nehradil splátky řádně a včas, porušil tak podmínky Smlouvy o úvěru a právní předchůdkyni žalobkyně vzniklo právo na úhradu celé dlužné částky a na úhradu smluvní pokuty. Pohledávka za žalovaným byla postoupena na žalobkyni, a to Smlouvou o postoupení pohledávek ze dne datum s účinností ke dni datum, postoupení pohledávek bylo žalovanému oznámeno. Žalobkyně požaduje uhrazení částky částka jako neuhrazené jistiny, úrok za sjednanou dobu ve výši částka, úhradu za poskytnutí úvěru ve výši částka, poplatek za administrativní činnost částka, úhradu za možnost platiti splátky v místě bydlišti ve výši částka, smluvní pokutu ve výši částka, úrok ve výši částka, zákonný úrok z prodlení ve výši částka a dále úrok ve výši 8 % ročně z dlužné částky částka od datum do zaplacení a zákonných úroků z prodlení z částky částka od datum do zaplacení. Žalobkyně vyzvala žalovaného k úhradě dlužné částky předžalobní výzvou.

právnická osoba prokázání ověření úvěruschopnosti žalovaného žalobkyně uvedla, že právní předchůdkyně žalobkyně provedla posouzení úvěruschopnosti žalovaného před poskytnutím úvěru, zhodnotila informace poskytnuté žalovaným, žalovaný byl dotazován na osobní, majetkové, pracovní a rodinné poměry. Příjmy žalovaného byly ověřeny z pracovní smlouvy a výplatních pásek, výdaje z výpisu z účtu žalovaného. Při jednání ve věci samé zástupce žalobkyně doplnil svá tvrzení, a to tak, že výdaje žalovaného odpovídají obvyklým výdajům, z inzerce ubytování v adresa je zřejmé, že lze sehnat ubytování za cenu částka měsíčně, je tak zřejmé, že žalovaným uváděné údaje ohledně výdajů odpovídaly skutečnosti. K tomuto tvrzení předložil kopii inzerátu ohledně ubytování v adresa za částku částka.

3. Žalovaný se k žalobě nevyjádřil, k soudem nařízenému jednání se nedostavil, svou nepřítomnost nikterak neomluvil. Soud tak věc projednal a rozhodnul v nepřítomnosti žalovaného.

4. Soud provedl ve věci dokazování, a to níže uvedenými listinným důkazy, přičemž každý z důkazů hodnotil jednotlivě i v jejich souvislostech. Z provedených důkazů soud zjistil zejména níže uvedené skutečnosti:

5. Ze smlouvy o úvěru č. hodnota ze dne datum bylo zjištěno, že právní předchůdkyně žalobkyně, společnost právnická osoba., (i dále jen: právní předchůdkyně žalobkyně) uzavřela se žalovaným Smlouvu o úvěru, na jejímž základě poskytla žalovanému peněžní prostředky ve výši částka. Žalovaný se zavázal splácet poskytnutou částku vrátit spolu s poplatkem ve výši částka, který se skládal z úroku ve výši částka, částky částka za poskytnutí úvěru, částky částka za náklady vyhodnocení úvěru a částku částka inkasní poplatek. Celkovou dlužnou částku ve výši částka byl žalovaný dle Smlouvy o úvěru povinen uhradit v 14měsíčních splátkách ve výši částka.

6. Z žádosti o úvěr ze dne datum soud zjistil, že žalovaný žádal o úvěr ve výši částka, přičemž uvedl, že je zaměstnaný od datum, má příjem částka, výdaje částka na bydlení a energie, částka na dopravu, jídlo a osobní náklady, částka na splátky stávajících půjček, je svobodný, bydlí v nájmu, nemá žádnou vyživovací povinnost.

7. Z pracovní smlouvy byl zjištěn zaměstnavatel žalovaného právnická osoba, pracovní smlouva byla uzavřena dne datum na dobu neurčitou, příjem žalovaného činil za měsíc duben 2022 částku částka, za měsíc květen 2022 částku částka.

8. Z přehledu plateb soud zjistil, že žalovaný na daný úvěr uhradil pouze částku částka, a to dne datum.

9. Z oznámení o postoupení pohledávky ze dne datum bylo zjištěno, že právní předchůdkyně žalobkyně žalovanému oznámila postoupení předmětných pohledávek na žalobkyni.

10. Z výzvy ze dne datum spolu s podacím lístkem ze dne datum bylo zjištěno, že žalovaný byl vyzván prostřednictvím zástupce žalobkyně k zaplacení dlužné částky před podáním žaloby.

11. Ze smlouvy o postoupení pohledávek ze dne datum spolu se seznamem pohledávek bylo zjištěno, že právní předchůdkyně žalobkyně postoupila své pohledávky za žalovaným na žalobkyni.

12. Soud dospěl k tomuto závěru o skutkovém stavu:

13. Na žalobkyni byla platně postoupena pohledávka za žalovanou z titulu smlouvy úvěru č. hodnota ze dne datum, uzavřená mezi žalovaným a právní předchůdkyní žalobkyně. Právní předchůdkyně žalobkyně poskytla na základě smlouvy o úvěru žalovanému peněžní prostředky ve výši částka a žalovaný se zavázal právní předchůdkyni žalobkyně vrátit celkem částku částka, která se skládala z jistiny ve výši částka, dále částky částka složené z úroku ve výši částka, částky částka za poskytnutí úvěru, částky částka za náklady vyhodnocení úvěru a částky částka inkasní poplatek. Žalovaný se zavázal částku uhradit v 14měsíčních splátkách ve výši částka. Žalovaný právní předchůdkyni žalobkyně v souvislosti s poskytnutým úvěrem uhradil pouze částku částka. Právní předchůdkyně žalobkyně neprovedla před poskytnutím úvěrů řádně kontrolu úvěruschopnosti žalovaného, i přes zjevně důvodné pochybnosti o možnosti žalovaného úvěr splácet, nepožadovala další listiny prokazující úvěruschopnost žalovaného.

14. Po právní stránce soud posuzoval vztah mezi účastníky podle zákona č. 89/2012 Sb., občanského zákoníku (dále jen „o. z.“), a zákona č. 257/2016 Sb., o spotřebitelském úvěru a o změně některých zákonů (dále jen „ZoSÚ“), neboť právní jednání uskutečněné mezi právní předchůdkyní žalobkyně a žalovaným je zjevně vztahem mezi podnikatelem a spotřebitelem ve smyslu § 1 až § 3 ZoSÚ a § 420 a § 1810 a násl. o. z.

15. Podle § 2395 o. z. se smlouvou o úvěru úvěrující zavazuje, že úvěrovanému poskytne na jeho požádání a v jeho prospěch peněžní prostředky do určité částky, a úvěrovaný se zavazuje poskytnuté peněžní prostředky vrátit a zaplatit úroky.

16. Podle § 86 odst. 1 ZoSÚ poskytovatel před uzavřením smlouvy o spotřebitelském úvěru nebo změnou závazku z takové smlouvy spočívající ve významném navýšení celkové výše spotřebitelského úvěru posoudí úvěruschopnost spotřebitele na základě nezbytných, spolehlivých, dostatečných a přiměřených informací získaných od spotřebitele, a pokud je to nezbytné, z databáze umožňující posouzení úvěruschopnosti spotřebitele nebo i z jiných zdrojů. Poskytovatel poskytne spotřebitelský úvěr jen tehdy, pokud z výsledku posouzení úvěruschopnosti spotřebitele vyplývá, že nejsou důvodné pochybnosti o schopnosti spotřebitele spotřebitelský úvěr splácet. Podle odstavce 2 téhož ustanovení poskytovatel při posouzení úvěruschopnosti spotřebitele posuzuje zejména schopnost spotřebitele splácet sjednané pravidelné splátky spotřebitelského úvěru, a to na základě porovnání příjmů a výdajů spotřebitele a způsobu plnění dosavadních dluhů. Hodnotu majetku přitom zohledňuje tehdy, jestliže ze smlouvy o spotřebitelském úvěru vyplývá, že spotřebitelský úvěr má být částečně nebo úplně splacen výnosem z prodeje majetku spotřebitele, nikoli pravidelnými splátkami, nebo jestliže z finanční situace spotřebitele vyplývá, že bude schopen splácet spotřebitelský úvěr bez ohledu na své příjmy.

17. Podle § 87 odst. 1 ZoSÚ poskytne-li poskytovatel spotřebiteli spotřebitelský úvěr v rozporu s § 86 odst. 1 větou druhou, je smlouva neplatná. Spotřebitel může uplatnit námitku neplatnosti v tříleté promlčecí lhůtě běžící ode dne uzavření smlouvy. Spotřebitel je povinen vrátit poskytnutou jistinu spotřebitelského úvěru v době přiměřené jeho možnostem.

18. Podle § 122 odst. 1 písm. a) ZoSÚ může věřitel pro případ prodlení spotřebitele s plněním dluhu vyplývajícího ze smlouvy o spotřebitelském úvěru sjednat pouze právo na náhradu účelně vynaložených nákladů, které mu vznikly v souvislosti s prodlením spotřebitele; pokud byla ujednána náhrada vyšší, považuje se v této části za smluvní pokutu.

19. Podle § 580 odst. 1 o. z. je neplatné právní jednání, které se příčí dobrým mravům, jakož i právní jednání, které odporuje zákonu, pokud to smysl a účel zákona vyžaduje.

20. Podle § 588 o. z. soud přihlédne i bez návrhu k neplatnosti právního jednání, které se zjevně příčí dobrým mravům, anebo které odporuje zákonu a zjevně narušuje veřejný pořádek. To platí i v případě, že právní jednání zavazuje k plnění od počátku nemožnému.

21. Podle § 2991 odst. 1 o. z. kdo se na úkor jiného bez spravedlivého důvodu obohatí, musí ochuzenému vydat, oč se obohatil. Podle odstavce 2 téhož ustanovení se bezdůvodně obohatí zvláště ten, kdo získá majetkový prospěch plněním bez právního důvodu, plněním z právního důvodu, který odpadl, protiprávním užitím cizí hodnoty nebo tím, že za něho bylo plněno, co měl po právu plnit sám.

22. Podle § 2993 o. z. plnila-li strana, aniž tu byl platný závazek, má právo na vrácení toho, co plnila. Plnily-li obě strany, může každá ze stran požadovat, aby jí druhá strana vydala, co získala; právo druhé strany namítnout vzájemné plnění tím není dotčeno. To platí i v případě, byl-li závazek zrušen.

23. Podle rozsudku SD EU ve věci OPR-Finance C-679/18: „Články 8 a 23 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/48/ES ze dne datum o smlouvách o spotřebitelském úvěru a o zrušení směrnice Rady 87/102/EHS musí být vykládány v tom smyslu, že vnitrostátnímu soudu ukládají, aby z úřední povinnosti zkoumal, zda došlo k porušení předsmluvní povinnosti věřitele stanovené v článku 8 této směrnice, tj. povinnosti posoudit úvěruschopnost spotřebitele, a vyvodil důsledky, které z porušení této povinnosti vyplývají ve vnitrostátním právu, za podmínky, že sankce splňují požadavky tohoto článku 23. Články 8 a 23 směrnice 2008/48 musí být rovněž vykládány v tom smyslu, že brání vnitrostátní úpravě, podle níž se sankce za porušení předsmluvní povinnosti věřitele posoudit úvěruschopnost spotřebitele, tj. neplatnost úvěrové smlouvy ve spojení s povinností tohoto spotřebitele vrátit věřiteli poskytnutou jistinu v době přiměřené jeho možnostem, uplatní pouze za podmínky, že spotřebitel tuto neplatnost namítne, a to v tříleté promlčecí době.“

24. Stejně tak v rozhodnutí pod sp. zn. III ÚS 4129/18 Ústavní soud ČR judikoval, že „poskytovatel úvěru, kdy dlužník je v postavení spotřebitele, má jednoznačnou povinnost prověřit spotřebitelovu schopnost plánovaný úvěr splatit. Posouzení rozpornosti úvěrové smlouvy s dobrými mravy (a na ni navazující eventuální rozhodnutí soudu o zastavení exekuce) nemůže vycházet jen z „objektivizovaného“ hodnocení jednotlivých parametrů takové úvěrové smlouvy…. Naopak obecné soudy … by měly poskytovatele úvěrů vést (i třeba cestou případného zastavení exekuce k návrhu povinného) k přesvědčivému zkoumání toho, zda (budoucí) dlužník nebude mít zjevný problém svůj úvěr splatit. Přitom nejde podle Ústavního soudu o žádný zvlášť přísný či dokonce nepřiměřený požadavek; to, zda je reálné splacení dluhu, je přece celkem výchozí zásada, kterou by jako obecný princip měly soudy vzít v úvahu bez ohledu na to, zda je v nějakém zákoně výslovně zakotven, anebo nikoli.“

25. Podle odborné literatury uvedené zákonné ustanovení sleduje celou řadu cílů. Kromě ochrany samotného spotřebitele je důležité, aby se věřitelé nepouštěli do nezodpovědného zapůjčování, sekundárně je tak chráněn věřitel před vznikem případných v budoucnu nedobytných pohledávek. Spolu s nimi jsou chráněni i další věřitelé, kteří poskytli spotřebiteli finanční prostředky dříve, takže v důsledku případného dalšího zadlužování spotřebitele by mohla být ohrožena jeho schopnost řádně a včas splácet tyto již dříve vzniklé dluhy. Dále je pak chráněna i celá společnost před různými sociopatologickými jevy, které mohou být s neschopností spotřebitele splácet dluhy spojeny jako např. rozpad rodiny, alkoholismus či jiné závislosti, ztráta bydlení, trestná činnost.

26. Účelem povinnosti prověřit úvěruschopnost spotřebitele je, aby poskytovatelé úvěru jednali zodpovědně a aby nebyly úvěry poskytovány spotřebitelům, kteří nejsou úvěruschopní, přičemž takoví spotřebitelé se následně mohou dostat do tzv. dluhové spirály.

27. Dle názoru soudu právní předchůdkyně žalobkyně nedostála povinnosti stanovené jí zákonem o spotřebitelském úvěru (ust. § 86 a § 78), tedy nepostupovala s odbornou péčí při posouzení schopnosti žalovaného splácet úvěr. Žalobkyně neprokázala, že by právní předchůdkyně žalobkyně ověřila výdaje žalovaného, nezkoumala jeho skutečné měsíční výdaje, ani jinak nezkoumala majetkovou stránku žalovaného, pouze se spolehla na jeho tvrzení, co se týče jeho výdajů. Žalobkyně neprokázala, že by právní předchůdkyně žalobkyně provedla lustraci v základních databázích BRKI, NRKI, ani neprokázala, že by provedla lustraci v centrální evidenci exekucí nebo lustraci v insolvenčním rejstříku. Právní předchůdkyně žalobkyně se prakticky spolehla na tvrzení žalovaného, poskytnuté údaje dostatečně neověřovala, a to přestože měla mít i důvodné pochybnosti o schopnosti žalovaného úvěr splácet. Žalobkyně tak neunesla břemeno tvrzení a břemeno důkazní co do řádného prověření úvěruschopnosti žalovaného, tedy i co do platného sjednání smlouvy o úvěru. Pro úplnost soud uvádí, že nepovažuje ani za prokázané tvrzení žalobkyně ohledně obvyklých výdajů nájemců na ubytování v městě adresa.

28. Dle názoru soudu, v daném případě právní předchůdkyně žalobkyně nedostála povinnosti stanovené jí zákonem o spotřebitelském úvěru (ust. § 86 odst. 1 ZoSÚ), tedy nepostupovala s odbornou péčí při posouzení schopnosti žalovaného splácet spotřebitelský úvěr. Žalobkyně předloženými důkazy neprokázala, že by situaci žalovaného před uzavřením smlouvy více zkoumala, tj. že řádně posoudila možnosti žalovaného pohledávku splácet. K tvrzeným údajům žalobkyně nepředložila důkazy prokazující jejich pravdivost, například výpis z účtu či nájemní smlouvu. Zda žalobkyně provedla lustraci žalovaného v insolvenčním rejstříku, či v rejstříku exekucí, žalobkyně nedoložila.

29. Pokud jde o charakter neplatnosti smlouvy o úvěru uzavřené po nedostatečném posouzení úvěruschopnosti žalovaného, je třeba, aby k neplatnosti takové smlouvy soud přihlédl i bez návrhu, neboť porušením svých povinností zakotvených v § 86 ZoSÚ právní předchůdkyně žalobkyně nezasáhla pouze do zájmů žalovaného jako spotřebitele, nýbrž zjevně narušila veřejný pořádek, když uvedené ustanovení chrání také celou společnost.

30. Na základě výše uvedeného soud uzavírá, že právní předchůdkyně žalobkyně v pozici poskytovatele úvěru nedostála odborné péče náležitě zjistit schopnost žalovaného splácet úvěr ve sjednaných splátkách, a to i přesto, že měla mít důvodné pochybnosti o schopnosti žalovaného tento úvěr splácet. Proto je spotřebitelská smlouva, která odporuje § 580 odst. 1 o. z., neplatná; k této neplatnosti soud přihlédl bez návrhu (§ 588 o. z.). Žalovaný je tak povinen uhradit žalobkyni toliko částku odpovídající jeho bezdůvodnému obohacení na úkor žalobkyně, tj. částku, která mu byla poskytnuta na základě neplatné Smlouvy o úvěru, a kterou dosud nesplatil. Z dokazování vyplynulo, že žalovanému byla poskytnuta částka částka a žalovaný zaplatil částka. adresa 000 Kč tedy představuje výši bezdůvodného obohacení žalovaného na úkor žalobkyně, žalobkyně tak po právu nárokuje svou pohledávku pouze co do uvedené výše. Výrokem I. rozsudku soud proto vyhověl žalobě co do částky částka (výrok I. tohoto rozsudku).

31. Jelikož, jak výše uvedeno, žalobkyně neunesla důkazní břemeno co do platného uzavření smlouvy, soud žalobu co do zbývající části žalobního nároku zamítl, tj. co do částky částka, spolu s kapitalizovaným zákonným úrokem z prodlení ve výši částka, kapitalizovaným úrokem ve výši částka, zákonným úrokem z prodlení z částky částka od datum do zaplacení a úroku ve výši 8 % ročně z částky částka od datum do zaplacení (výrok II).

32. Soud zamítl požadované úroky z prodlení zejména z níže uvedených důvodů. Z § 87 odst. 1 a 2 ZoSÚ vyplývá, že toto ustanovení upravuje dobu (okamžik) vrácení poskytnuté a dosud nesplacené jistiny spotřebitelského úvěru, tj. splatnost plnění vyplývajícího z neplatné úvěrové smlouvy, resp. ze smlouvy neplatné právě podle § 87 odst. 1 věty první, a jde tak o speciální úpravu vypořádání plnění z neplatné smlouvy oproti obecným zásadám vypořádání bezdůvodného obohacení vyplývajícím z § 2993 věta první ve spojení s § 2991 odst. 2 o. z., která sleduje ochranu spotřebitele při vracení poskytnutých plnění. Textace ustanovení „v době přiměřené jeho možnostem“ míří na rozložení vrácení poskytnuté jistiny spotřebitelského úvěru v čase. Pokud spotřebitel vrací poskytnutou jistinu podle svých možností, nemůže se dostat do prodlení, což je hlavním cílem ochrany. Poskytovatel úvěru má tedy nárok toliko na nesplacenou jistinu úvěru bez dalších smluvených úroků a poplatků, nadto v nové době splatnosti (buď mezi účastníky dohodnuté anebo soudem určené), která neodvisí od výzvy věřitele k plnění, nýbrž od možností dlužníka (spotřebitele); nárok na zákonné úroky z prodlení podle § 1970 o. z. věřiteli (ochuzenému) vzniká teprve v okamžiku prodlení dlužníka s vrácením zbývající části jistiny spotřebitelského úvěru v době podle § 87 odst. 1 zákona o spotřebitelském úvěru, srov. rozhodnutí Nejvyššího soudu ze dne datum, sp. zn. spisová značka.

33. O náhradě nákladů řízení rozhodl soud výrokem III. podle § 142 odst. 2 o. s. ř. tak, že nepřiznal žádnému z účastníků právo na náhradu nákladů řízení, neboť v řízení byl ve větším rozsahu úspěšnější žalovaný, kterému ovšem žádné náklady řízení nevznikly, jak vyplývá z obsahu spisu. Žalovaný nebyl v řízení zastoupený a zůstal v řízení zcela nečinný.

34. Lhůtu k plnění rozsudkem uložených povinností stanovil soud žalovanému dle ust. § 160 odst. 1 o. s. ř. v délce 30 dnů od právní moci rozsudku, kdy soud může lhůtu pro splnění povinností prodloužit. Soud při zohlednění procesní neaktivity žalovaného a s ohledem na předložené listinné důkazy stanovil jako dobu přiměřenou možnostem žalovaného vrátit zbytek obohacení do 30 dnů od právní moci tohoto rozsudku, neboť shledal důvod pro její prodloužení. Soud přihlédl ke skutečnosti, že by lhůta k plnění měla být v tomto případě poskytnuta dle majetkových možností a schopností žalovaného. Protože ovšem žalovaný byl v řízení zcela nečinný a v možnostech soudu nebylo zjistit jeho majetkové poměry, jeho možnosti a schopnosti, soud stanovil k plnění lhůtu 30 dnů od právní moci tohoto rozsudku, neboť tuto lhůtu považuje za zcela přiměřenou vzhledem k výši přiznané částky a dalším okolnostem případu. Žalovaný je tak povinen zaplatit žalobkyni přiznanou částku ve lhůtě delší než zákonné (zákonná lhůta dle § 160 odst. 1 o. s. ř. činí tři dny od právní moci rozsudku).

Proti tomuto rozsudku lze podat odvolání do 15 dnů ode dne doručení jeho písemného vyhotovení, a to ke Krajskému soudu v Praze, prostřednictvím Okresního soudu v Mladé Boleslavi. Odvolání je třeba podat ve dvojím vyhotovení.

Nesplní-li žalovaný povinnosti uložené mu tímto rozsudkem v uvedených lhůtách, může se žalobkyně domáhat po jeho právní moci výkonu rozhodnutí u soudu.

Cited legal provisions:
§ 142 z. č. 99/1963 Sb.
§ 160 z. č. 99/1963 Sb.
§ 87 z. č. 262/2006 Sb.