Decision date: 2022-02-23

Okresní soud v Ústí nad Orlicí rozhodl samosoudkyní JUDr. Danou Anderovou ve věci

žalobce: osobní údaje žalobce

sídlem adresa žalobkyně

zastoupený advokátem JUDr. Ing. jméno příjmení, Ph.D.

sídlem adresa

proti

žalovanému: osobní údaje žalovaného

bytem adresa žalovaného

o zaplacení 41 947,05 Kč s příslušenstvím

I. Žalovaný je povinen zaplatit žalobci částku 5.800 Kč se zákonným úrokem z prodlení ve výši 9 % ročně z částky 5.800 Kč od 29. 11. 2018 do zaplacení a částku 7.000 Kč se zákonným úrokem z prodlení ve výši 9 % ročně z částky 7.000 Kč od 29. 11. 2018 do zaplacení, to vše do tří dnů od právní moci tohoto rozsudku.

II. Ve zbývající části se žaloba zamítá.

III. Žádný z účastníků nemá právo na náhradu nákladů tohoto řízení.

Žalobce se domáhal zaplacení částky 41.947,05 Kč s příslušenstvím jako dluhu ze dvou smluv o zápůjčce, které žalovaný uzavřel s právním předchůdcem žalobce, společností právnická osoba, a to částky 18.154,55 Kč ze smlouvy ze dne 30. 5. 2018 a částky 23.792,50 Kč ze smlouvy ze dne 29. 3. 2018.

Soud vyzval žalovaného ke sdělení, zda souhlasí s rozhodnutím věci bez jednání dle ust. § 115a o.s.ř. Žalovaný se nijak nevyjádřil, soud proto dle ust. § 101 odst. 4 o.s.ř. předpokládal, že nemá proti rozhodnutí bez jednání námitek. Vzhledem k tomu, že bylo možno rozhodnout jen na základě předložených důkazů a žalobce souhlasil s rozhodnutím věci bez nařízení jednání, rozhodl soud bez nařízení jednání.

Ze smlouvy o zápůjčce ze dne 29. 3. 2018 bylo zjištěno, že byla uzavřena mezi právním předchůdcem žalobce a žalovaným, jejím předmětem byla zápůjčka ve výši 20.000 Kč, kterou se žalovaný zavázal uhradit spolu s poplatkem ve výši 17.333 Kč, který se skládá z úroku ve výši 3.577 Kč, poplatku za zpracování, doručení, administrativní činnost a flexibilní splácení ve výši 7.860 Kč a poplatku za vedení zákaznického účtu a komfortní splácení ve výši 5.896 Kč, v pravidelných týdenních splátkách. Ze smlouvy bylo dále zjištěno, že část zápůjčky ve výši 7.831 Kč byla užita k úhradě dřívější smlouvy o zápůjčce uzavřené mezi smluvními stranami. Z tabulky umoření soud zjistil, že žalovaný na dluh uhradil 13.000 Kč. Ze smlouvy o zápůjčce ze dne 30. 5. 2018 bylo zjištěno, že byla uzavřena mezi právním předchůdcem žalobce a žalovaným, jejím předmětem byla zápůjčka ve výši 15.000 Kč, kterou se žalovaný zavázal uhradit spolu s poplatkem ve výši 13.125 Kč, který se skládá z úroku ve výši 2.683 Kč, poplatku za zpracování, doručení, administrativní činnost a flexibilní splácení ve výši 6.020 Kč a poplatku za vedení zákaznického účtu a komfortní splácení ve výši 4.422 Kč, v pravidelných týdenních splátkách. Ze smlouvy bylo dále zjištěno, že část zápůjčky ve výši 6.930 Kč byla užita k úhradě dřívější smlouvy o zápůjčce uzavřené mezi smluvními stranami. Z tabulky umoření soud zjistil, že žalovaný na dluh uhradil 9.200 Kč. Právní předchůdce žalobce postoupil pohledávky za žalovaným žalobci smlouvou o postoupení pohledávek ze dne 20. 1. 2020. Postoupení pohledávek žalobci bylo žalovanému oznámeno sdělením ze dne 20. 1. 2020. Výzvou ze dne 28. 1. 2021 vyzval žalobce žalovaného k úhradě dluhu a upozornil jej na možnost soudního vymáhání dluhu.

Po právní stránce soud věc posoudil dle zákona č. 89/2012 Sb., občanský zákoník a zákona č. 257/2016 Sb., o spotřebitelském úvěru, když spotřebitelským úvěrem je v souladu s ust. § 2 odst. 1 také peněžitá zápůjčka poskytovaná spotřebiteli. Dle ust. § 2390 o.z. přenechá-li zapůjčitel vydlužiteli zastupitelnou věc tak, aby ji užil podle libosti a po čase vrátil věc stejného druhu, vznikne smlouva o zápůjčce.

Poskytovatel úvěru je před uzavřením smlouvy o spotřebitelském úvěru (jímž, jak je výše uvedeno, je míněna i peněžitá zápůjčka, proto jsou dále smlouvy označovány též jako smlouvy úvěrové) povinen pod sankcí neplatnosti smlouvy v souladu s ust. § 86 zákona o spotřebitelském úvěru náležitě posoudit úvěruschopnost spotřebitele. Ačkoliv by mohlo z ust. § 87 odst. 1 zákona o spotřebitelském úvěru vyplývat, že se jedná o neplatnost relativní, která se uplatí pouze v důsledku námitky spotřebitele, není tomu tak. Jedná se o neplatnost absolutní a soud je z úřední povinnosti povinen zkoumat, zda poskytovatel před uzavřením smlouvy řádně posoudil a zhodnotil úvěruschopnost spotřebitele. Uvedené vyplývá z ust. § 588 věty první o. z., judikatury Nejvyššího soudu (např. rozsudek Nejvyššího soudu ze dne 25. 7. 2018, sp. zn. 33 Cdo 2178/2018) či judikatury Ústavního soudu (např. Nález Ústavního soudu ze dne 26. 2. 2019, sp. zn. III. ÚS 4129/18), jakož i ze směrnic Evropského parlamentu a Rady a konstantní judikatury Soudního dvora Evropské unie (ke konkrétním směrnicím a rozhodnutím viz odůvodnění shora uvedených rozhodnutí).

Soud má za to, že právní předchůdce žalobce při uzavírání obou smluv s žalovaným neprověřil úvěruschopnost žalovaného řádně, respektive z provedeného prověření vyvodil nesprávné závěry. Žalobce soudu předložil dvě smlouvy, ze kterých se svého žalobního nároku domáhá, z obou smluv je zřejmé řetězení úvěrových smluv, když obě byly uzavřeny též za účelem úhrady předchozích dluhů z úvěrových smluv uzavřených s právním předchůdcem žalobce. Tedy právní předchůdce žalobce uzavřel s žalovaným minimálně čtyři úvěrové smlouvy, z nichž minimálně dvě byly uzavřeny za účelem úhrady předchozích úvěrů. Též je třeba zohlednit, že smlouvy, z nichž se žalobce plnění domáhá, byly uzavřeny v krátkém časovém rozestupu dvou měsíců. Je tedy zřejmé, že při uzavírání úvěrových smluv, ze kterých se žalobce svých nároků domáhá, již žalovaný byl v tzv. dluhové spirále, a uzavíral stále další a další úvěrové smlouvy, aby byl schopen splnit předchozí dluhy. Za takového stavu má soud za to, že právní předchůdce žalobce nejednal poctivě, nejednal v souladu se základními zákonnými požadavky na poskytování úvěrů a i přes zřejmou neschopnost žalovaného plnit své dluhy, uzavřel s žalovaným další dvě smlouvy. Smlouvy o zápůjčce jsou proto dle ust. § 588 o.z. absolutně neplatné a žalovaný je povinen v souladu s ust. § 87 odst. 1 věty poslední zákona o spotřebitelském úvěru vrátit toliko poskytnuté jistiny spotřebitelského úvěru. Soud proto žalobu v části převyšující dlužné jistiny, ve které se žalobce domáhal zaplacení dlužných poplatků a smluvních úroků, zamítl.

Soud uložil žalovanému zaplatit žalobci dlužné jistiny po odečtení úhrad žalovaného, tedy uložil žalovanému zaplatit žalobci částku 5.800 (15.000 Kč – 9.200 Kč) a částku 7.000 Kč (20.000 Kč – 13.000 Kč). Dlužné částky soud žalovanému uložil zaplatit se zákonným úrokem z prodlení dle ust. § 1970 o.z., neboť je žalovaný s úhradou v prodlení.

O náhradě nákladů řízení rozhodl soud dle ust. § 142 odst. 2 o.s.ř. Žalobce byl v řízení úspěšný z 31 %, žalovaný z 69 %, žalobce je proto povinen nahradit žalovanému náklady řízení ve výši 38 % nákladů řízení žalovaného. Vzhledem k tomu, že žalovanému v řízení žádné náklady nevznikly, rozhodl soud tak, že žádný z účastníků nemá právo na náhradu nákladů tohoto řízení.

Proti tomuto rozsudku lze podat odvolání do 15 dnů ode dne jeho doručení, dvojmo, prostřednictvím Okresního soudu v Ústí nad Orlicí ke Krajskému soudu v Hradci Králové, pobočce v Pardubicích.

Nebude-li povinnost tímto rozsudkem stanovená plněna řádně a včas, lze se jejího splnění domoci návrhem na soudní výkon rozhodnutí.

Cited legal provisions:
§ 142 z. č. 99/1963 Sb.
§ 101 z. č. 99/1963 Sb.
§ 1970 z. č. 89/2012 Sb.
§ 115a z. č. 99/1963 Sb.
§ 2390 z. č. 89/2012 Sb.
§ 588 z. č. 89/2012 Sb.
§  z. č. 257/2016 Sb.