Decision date: 2021-10-19

Okresní soud v Ostravě rozhodl v senátě složeném z předsedy senátu Mgr. Dušana Broulíka

a přísedících Drahoslavy Tobolové a Ing. Jiřího Šárka ve věci

žalobkyní: a) právnická osoba, IČO

sídlem adresa žalobkyně

zastoupená advokátem Mgr. jméno příjmení

sídlem adresa

b) pojišťovna, IČO

sídlem adresa žalobkyně

zastoupená advokátem údaje o zástupci

proti

žalovaným: 1. celé jméno žalované, datum narození

bytem adresa žalované a žalované

2. celé jméno žalované, datum narození

bytem adresa žalované a žalované

obě zastoupeny advokátkou JUDr. jméno příjmení

sídlem adresa

o: náhradu škody vzniklé porušením pracovněprávních povinností

I. Žalovaná 1) je povinna zaplatit žalobci a) částku 97 544 Kč s úrokem z prodlení ve výši 7,75 % ročně z této částky od 30. 3. 2012 do zaplacení, a to vše do tří dnů od právní moci tohoto rozsudku.

II. Žalovaná 1) je povinna zaplatit žalobci b) částku 646 296 Kč s úrokem z prodlení ve výši 7,75 % ročně z této částky od 30. 3. 2012 do zaplacení, a to vše do tří dnů od právní moci tohoto rozsudku.

III. Žalovaná 2) je povinna zaplatit žalobci a) částku 10 000 Kč s úrokem z prodlení ve výši 7,75 % ročně z této částky od 30. 3. 2012 do zaplacení, a to vše do tří dnů od právní moci tohoto rozsudku.

IV. Žalovaná 2) je povinna zaplatit žalobci b) částku 296 554 Kč s úrokem z prodlení ve výši 7,75 % ročně z této částky od 30. 3. 2012 do zaplacení, a to vše do tří dnů od právní moci tohoto rozsudku.

V. Žalovaná 1) je povinna zaplatit žalobci a), k rukám jeho právního zástupce, na náhradě nákladů řízení částku 82 094,38 Kč, a to do tří dnů od právní moci tohoto rozsudku.

VI. Žalovaná 1) je povinna zaplatit žalobci b), k rukám jeho právního zástupce, na náhradě nákladů řízení částku 64 152,54 Kč, a to do tří dnů od právní moci tohoto rozsudku.

VII. Žalovaná 2) je povinna zaplatit žalobci a), k rukám jeho právního zástupce, na náhradě nákladů řízení částku 8 603,62 Kč, a to do tří dnů od právní moci tohoto rozsudku.

VIII. Žalovaná 2) je povinna zaplatit žalobci b), k rukám jeho právního zástupce, na náhradě nákladů řízení částku 29 432,49 Kč, a to do tří dnů od právní moci tohoto rozsudku.

1. Žalobce (žalobce a)) se svou žalobou, došlou soudu dne 5. 3. 2014, domáhá po žalovaných společně a nerozdílně zaplacení náhrady škody ve výši 1 050 358 Kč s příslušenstvím.

Svou žalobu odůvodnil tím, že žalovaná 1) při výkonu práce zástupce hlavní pokladní,

která přebírala peníze od řidičů, dávala je do trezoru a zaznamenávala do systému, porušila své povinnosti zvlášť hrubým způsobem, neboť v rozporu se svými povinnostmi nezaúčtovala finanční hotovost ve výši 743 840 Kč, kterou přijala od řidiče příjmení, ihned po jejím převzetí dne 8. 3. 2012, nýbrž až následujícího dne 9. 3. 2012, přičemž krátce poté (za 41 sekund), co byly peníze zaúčtovány, tak bylo provedeno jejich storno. Provedené storno s ohledem na tento krátký časový úsek nemohlo být provedeno nikým jiným, než žalovanou 1), která v tuto dobu byla

na pracovišti přítomna. Navíc trezor, kam měly být peníze vloženy, se nacházel v místnosti,

kde měla žalovaná 1) svůj pracovní stůl s počítačem, když zastupovala hlavní pokladní, a proto peníze z trezoru musely zmizet buď úmyslným jednáním žalované 1) anebo její hrubou nedbalostí, v každém případě však došlo k porušení pracovních povinností žalované 1), v důsledku čehož vznikla žalobci škoda ve výši 743 840 Kč. Svou žalobu dále odůvodnil tím,

že žalovaná 2) při výkonu práce hlavní pokladní porušila své povinnosti zvlášť hrubým způsobem, neboť v rozporu se svými povinnostmi nezaúčtovala finanční hotovost ve výši 306 518 Kč, kterou přijala od řidiče příjmení, ihned po jejím převzetí dne 28. 3. 2012, nýbrž až následujícího dne 29. 3. 2012, přičemž krátce poté (za 11 minut), co byly peníze zaúčtovány,

tak bylo provedeno jejich storno. Provedené storno s ohledem na tento krátký časový úsek nemohlo být provedeno nikým jiným, než žalovanou 2), která v tuto dobu byla na pracovišti přítomna. Navíc trezor, kam měly být peníze vloženy, se nacházel v místnosti, kde měla žalovaná 2) svůj pracovní stůl s počítačem, a proto peníze z trezoru musely zmizet buď úmyslným jednáním žalované 2) anebo její hrubou nedbalostí, v každém případě však došlo k porušení pracovních povinností žalované 2), v důsledku čehož vznikla žalobci škoda ve výši 306 518 Kč. V průběhu řízení žalobce navrhl, aby do řízení na jeho místo co do částky 942 814 Kč s příslušenstvím vstoupila pojišťovna, (žalobce b)) s tím, že dne 7. 7. 2015 došlo k výplatě pojistného plnění žalobci v celkové výši 942 814 Kč z titulu pojistné smlouvy číslo na pojištění hospodářských rizik, a proto došlo k přechodu předmětné pohledávky v této výši (942 814 Kč) včetně příslušenství za žalovanými

na žalobce b). Žalobce a) se proto nadále domáhá po žalované 1) náhrady škody ve výši

97 544 Kč s úroky z prodlení a po žalované 2) náhrady škody ve výši 10 000 Kč s úroky z prodlení.

2. Žalobce b) svůj návrh odůvodnil tím, že dne 7. 7. 2015 došlo k výplatě pojistného plnění žalobci a) v celkové výši 942 814 Kč z titulu pojistné smlouvy číslo na pojištění hospodářských rizik, a proto došlo k přechodu předmětné pohledávky v této výši (942 814 Kč) včetně příslušenství za žalovanými na žalobce b). Žalobce b) se proto domáhá po žalované 1) náhrady škody ve výši 646 296 Kč s úroky z prodlení a po žalované 2) náhrady škody ve výši 296 554 Kč s úroky z prodlení, když se dále zcela ztotožňuje s žalobním návrhem žalobce a).

3. Žalované s žalobou nesouhlasily a navrhovaly její zamítnutí. Žalované mají za to, že s ohledem

na kauzální nexus, je nezbytné, aby žalobce resp. žalobci, kteří nesou důkazní břemeno, jednoznačně a bez jakékoliv pochybnosti prokázali, že jim skutečně vznikla škoda v penězích,

a že nešlo např. pouze o škodu evidenční, či účetní, resp. o nesprávný výstup ze systému SAP

a současně, že osoby, které zavinily vznik této skutečné a nikoliv evidenční škody, jsou žalované. V tomto smyslu žalované uzavírají, že mají za to, že k takovému závěru žalobní návrh nevede

a nelze z něj tedy ve vztahu k žalovaným dovodit kauzální nexus. Nad rámec výše uvedeného žalované dále uvádějí, že mezi žalobcem a) a žalovanou 1) byla uzavřena pracovní smlouva,

na jejímž základě se žalovaná 1) zavázala vykonávat pro žalobce funkci/práci/ na pozici telefonní operátorky prodeje. Žalovaná 1) má za to, že pracovní náplní této funkce nebyla práce pokladní, žádný dodatek k pracovní smlouvě neuzavřela, zaměstnavatelem nebyla nijak proškolována

na funkci pokladní. Žalované se domnívají, že pokud došlo k nějaké ztrátě, tak pouze evidenční,

a i v takovém případě nikoliv pochybením žalovaných, když podivné operace v systému byly

dle žalovaných evidovány na pokladně paní příjmení. Dne 30. 9. 2020 žalobce b) souhlasil se vstupem do řízení ohledně částky 942 814 Kč z titulu, že dne 7. 7. 2015 plnil žalobci a) částku 942 817 Kč a tím mu údajně vznikla škoda, kterou uplatňuje po žalovaných. Úkon žalobce b)

ze dne 30. 9. 2020 je úkonem, kterým žalobce b) vyslovil souhlas se vstupem do řízení.

Jde o první úkon, kterým žalobce b) vůči zdejšímu soudu uplatnil svou pohledávku

za žalovanými. Jelikož žalobce b) vstoupil do řízení až v průběhu řízení úkonem ze dne

30. 9. 2020 je jeho nárok na náhradu škody proti žalovavým promlčen, když promlčecí doba uplynula dne 8. 7. 2018, a to z důvodu, že škoda, jak sám uvádí, mu vznikla dne 7. 7. 2015.

Běh promlčecí doby se sice staví, ale až dnem, kdy vedlejší účastník přistoupí do řízení,

což žalobce učinil až dne 30. 9. 2020. V té době byl však případný nárok žalobce b) vůči žalovaným již promlčen, když škoda mu dle jeho tvrzení vznikla dne 7. 7. 2015 (rozsudek NS ČR sp. zn. 32 Odo 1387/2004). Žalobní žádání co se týče částky 942 814 Kč je tak promlčeno a tento nárok nelze žalobci b) přiznat. Žalované dále rovněž poukazují na obsah dohod o hmotné odpovědnosti, které jim jejich zaměstnavatel předložil k podpisu. V článku IX těchto dohod je ujednání, že tato dohoda nabývá platnosti s účinností dnem protokolárního převzetí hodnot svěřených

k vyúčtování. Žalované popírají, že by došlo k protokolárnímu převzetí hodnot svěřených

k vyúčtování, a proto mají za to, že dohody o hmotné odpovědnosti jsou neplatné, resp. neúčinné. Žalované rovněž namítají, že zaměstnavatel nedodržel své povinnosti dle článku V dohody o hmotné odpovědnosti, když orgány činnými v trestním řízení bylo prokázáno,

že všechny operátorky znaly přístupová hesla do systému. Rovněž mají za to, že nikdy nebylo prokázáno, že by žalovaná 1) byla na práci pokladní proškolena. V neposlední řadě je třeba uvést, že byla-li škoda způsobena také zaměstnavatelem, a to porušením jeho povinností, přičemž je zároveň dána příčinná souvislost mezi tímto porušením povinností a vznikem škody, odpovědnost zaměstnance za škodu se poměrně omezí. Dle judikatury je poměrné určení náhrady škody v případě spoluzavinění poškozeného zaměstnavatele přiměřené, pokud odpovídá formě a stupni zavinění škůdce (zaměstnance) a poškozeného (zaměstnavatele). Žalované mají

za to, že zaměstnavatel závažně porušoval své povinnosti, když neprováděl příslušná školení, neprováděl řádné kontroly a nevytvořil žalovaným podmínky k plnění pracovních úkolů,

když nezabezpečil, aby do trezoru nemělo přístup více osob a nezajistil zabezpečení hesel přístupových terminálů. Žalobci v rámci tohoto řízení nikdy netvrdili, že by zde mělo být jiné jednání žalovaných, než vyplývající z dohod o hmotné odpovědnosti. Proto nesouhlasí s postupem soudu. Žalované s ohledem na skutková tvrzení žalobců vycházely v rámci své obrany ze zpochybnění platnosti dohod o hmotné odpovědnosti a z té vyplývající vzniklé škody. Tedy postup soudu, kdy soud dospěl k závěru, že žalované zde mají obecnou odpovědnost

za vznik škody, nepovažují za správný, neboť pokud by bylo postupováno a soud by se zabýval platností dohod o hmotné odpovědnosti, tak závěr by byl takový, že buď by zde nebyla vůbec vzniklá škoda, za kterou by žalované odpovídaly, resp. tato škoda by byla rozhodně menší.

To, že soud postupoval v tom směru, že se jedná o obecnou odpovědnost, tak se jedná

o nepředvídatelný postup soudu.

4. Řízení (sp. zn. 185 C 18/2014) bylo v období od 9. 7. 2014 do 18. 11. 2019 přerušeno pro řízení vedené pod sp. zn. 85 C 143/2012.

5. Po provedeném dokazování vzal soud za prokázáno:

ze zprávy právnická osoba spol. s r.o. ze dne 3. 7. 2015, číslo jednací, že pojišťovna, poukázala žalobci a) z titulu pojistného plnění částku 109 307 Kč;

ze zprávy právnická osoba spol. s r.o. ze dne 3. 7. 2015, číslo jednací,

že pojišťovna, poukázala žalobci a) z titulu pojistného plnění částku 146 989 Kč;

ze zprávy právnická osoba spol. s r.o. ze dne 3. 7. 2015, číslo jednací, že pojišťovna, poukázala žalobci a) z titulu pojistného plnění částku 195 000 Kč;

ze zprávy právnická osoba spol. s r.o. ze dne 3. 7. 2015, číslo jednací,

že pojišťovna, poukázala žalobci a) z titulu pojistného plnění částku 195 00 Kč;

ze zprávy právnická osoba spol. s r.o. ze dne 3. 7. 2015, číslo jednací,

že pojišťovna, poukázala žalobci a) z titulu pojistného plnění částku 164 248 Kč;

ze zprávy právnická osoba spol. s r.o. ze dne 3. 7. 2015, číslo jednací,

že pojišťovna, poukázala žalobci a) z titulu pojistného plnění částku 132 270 Kč;

z rozsudku Krajského soudu v Ostravě, co soudu odvolacího, ze dne 22. 5. 2018,

č. j. 16 Co 43/2018 - 264, že žalovaná 2) pracovala u žalobce a) jako pokladní a ve dnech

28. 3. a 29. 3. 2012 převzala od řidiče jméno příjmení finanční hotovost ve výši 306 518 Kč. Žalovaná 2) sama potvrdila, že tuto částku od řidiče převzala, s tím, že tuto částku„ s ohledem na pracovní vytížení nezaúčtovala hned, nýbrž později“. Vklad hotovosti do informačního systému žalobce a) (příjmení) byl zapsán dne 29. 3. 2012, nikoli však pod jménem žalované 2), nýbrž pod jménem jméno příjmení. Po několika minutách byla ovšem tato účetní operace stornována, rovněž pod jménem paní příjmení, finanční hotovost ve výši 306 518 Kč se nikdy nenašla a představuje skutečnou škodu, která žalobci a) vznikla. Nebylo rovněž sporu

o tom, že žalovaná 2) své nadřízené nenahlásila, že peníze převzaté od řidiče převzala

do pokladny, avšak nezanesla je do informačního systému.;

rozsudku Krajského soudu v Ostravě, co soudu odvolacího, ze dne 24. 9. 2019,

č. j. 16 Co 93/2019 - 168, že žalovaná 1) ve dnech 6. 3. až 8. 3. 2012 v rámci zastupování nepřítomné hlavní pokladní převzala od řidiče jméno příjmení finanční hotovost ve výši

743 840 Kč. Žalovaná 1) sama potvrdila, že tuto částku od řidiče převzala, s tím, že tuto částku„ s ohledem na pracovní vytížení nezaúčtovala hned, nýbrž později“. Vklad hotovosti do informačního systému žalobce a) (příjmení) byl zapsán dne 9. 3. 2012, nikoli však pod jménem žalované 1), nýbrž pod jménem jméno příjmení. Po několika desítkách sekund byla ovšem tato účetní operace stornována, rovněž pod jménem paní příjmení, finanční hotovost

ve výši 743 840 Kč se nikdy nenašla a představuje skutečnou škodu, která žalobci a) vznikla. Nebylo rovněž sporu o tom, že žalovaná 1) své nadřízené nenahlásila, že peníze převzaté

od řidiče převzala do pokladny, avšak nezanesla je do informačního systému.

6. Pokud soud v řízení případně provedl další důkazy, ze kterých v rozhodnutí nevycházel, bylo to z toho důvodu, že z těchto důkazů soud nezjistil žádné skutečnosti, které by měly význam

pro rozhodnutí soudu ve věci samé.

7. Po provedeném dokazování a z nesporných skutkových tvrzení účastníků dospěl soud k následujícímu závěru o skutkovém stavu: Žalovaná 1) ve dnech 6. 3. až 8. 3. 2012 v rámci zastupování nepřítomné hlavní pokladní převzala od řidiče jméno příjmení finanční hotovost ve výši 743 840 Kč. Žalovaná 1) sama potvrdila, že tuto částku od řidiče převzala, s tím, že tuto částku„ s ohledem na pracovní vytížení nezaúčtovala hned, nýbrž později“. Vklad hotovosti do informačního systému žalobce a) (příjmení) byl zapsán dne 9. 3. 2012, nikoli však pod jménem žalované 1), nýbrž pod jménem jméno příjmení. Po několika desítkách sekund byla ovšem tato účetní operace stornována, rovněž pod jménem paní příjmení, finanční hotovost ve výši 743 840 Kč se nikdy nenašla a představuje skutečnou škodu, která žalobci a) vznikla.

Nebylo rovněž sporu o tom, že žalovaná 1) své nadřízené nenahlásila, že peníze převzaté

od řidiče převzala do pokladny, avšak nezanesla je do informačního systému. Žalovaná 2) pracovala u žalobce a) jako pokladní a ve dnech 28. 3. a 29. 3. 2012 převzala od řidiče jméno příjmení finanční hotovost ve výši 306 518 Kč. Žalovaná 2) sama potvrdila, že tuto částku

od řidiče převzala, s tím, že tuto částku„ s ohledem na pracovní vytížení nezaúčtovala hned, nýbrž později“. Vklad hotovosti do informačního systému žalobce a) (příjmení) byl zapsán dne

29. 3. 2012, nikoli však pod jménem žalované 2), nýbrž pod jménem jméno příjmení.

Po několika minutách byla ovšem tato účetní operace stornována, rovněž pod jménem paní příjmení, finanční hotovost ve výši 306 518 Kč se nikdy nenašla a představuje skutečnou škodu, která žalobci a) vznikla. Nebylo rovněž sporu o tom, že žalovaná 2) své nadřízené nenahlásila,

že peníze převzaté od řidiče převzala do pokladny, avšak nezanesla je do informačního systému. Dne 3. 7. 2015 pojišťovna, poukázala žalobci a) z titulu pojistného plnění částku 942 814 Kč.

8. Usnesením ze dne 10. 12. 2020, č.j. 185 C 18/2014-100, které nabylo právní moci dne

30. 1. 2021, soud připustil, aby na místo žalobce a) co do částky 942 814 Kč s příslušenstvím vstoupil do řízení žalobce b) (pojišťovna),

když v souladu s § 2820 občanského zákoníku došlo k přechodu předmětné pohledávky v této výši (942 814 Kč) včetně příslušenství za žalovanými na žalobce b).

9. Podle § 250 odst. 1 zákoníku práce ve znění do 31. 3. 2012 (dále jen ZP) – zaměstnanec odpovídá zaměstnavateli za škodu, kterou mu způsobil zaviněným porušením povinností při plnění pracovních úkolů nebo v přímé souvislosti s ním.

10. Podle § 250 odst. 3 ZP – zaměstnavatel je povinen prokázat zavinění zaměstnance, s výjimkou případů uvedených v § 252 a 255.

11. Podle § 252 odst. 1 ZP – byla-li se zaměstnancem uzavřena dohoda o odpovědnosti k ochraně hodnot svěřených zaměstnanci k vyúčtování (dále jen "dohoda o odpovědnosti"), za které

se považují hotovost, ceniny, zboží, zásoby materiálu nebo jiné hodnoty, které jsou předmětem obratu nebo oběhu, s nimiž má zaměstnanec možnost osobně disponovat po celou dobu,

po kterou mu byly svěřeny, odpovídá za schodek vzniklý na těchto hodnotách.

12. Podle § 252 odst. 5 ZP – zaměstnanec se zprostí odpovědnosti zcela nebo zčásti, jestliže prokáže, že schodek vznikl zcela nebo zčásti bez jeho zavinění, zejména, že mu bylo zanedbáním povinnosti zaměstnavatele znemožněno se svěřenými hodnotami nakládat.

13. Podle § 257 odst. 1 ZP – zaměstnanec, který odpovídá za škodu podle § 250 je povinen nahradit zaměstnavateli skutečnou škodu, a to v penězích, jestliže neodčiní škodu uvedením v předešlý stav.

14. Podle § 257 odst. 2 ZP – výše požadované náhrady škody způsobené z nedbalosti nesmí přesáhnout u jednotlivého zaměstnance částku rovnající se čtyřapůlnásobku jeho průměrného měsíčního výdělku před porušením povinnosti, kterým způsobil škodu. Toto omezení neplatí, byla-li škoda způsobena úmyslně, v opilosti, nebo po zneužití jiných návykových látek.

15. Podle § 259 ZP – zaměstnanec, který odpovídá za schodek na svěřených hodnotách

nebo za ztrátu svěřených věcí, je povinen nahradit schodek na svěřených hodnotách nebo ztrátu svěřených věcí v plné výši.

16. Podle § 264 ZP – z důvodů zvláštního zřetele hodných může soud výši náhrady škody přiměřeně snížit.

17. Po právní stránce posoudil soud věc podle uvedených §§ ZP a dospěl k závěru, že žaloba je důvodná.

18. Předně se soud zabýval námitkou promlčení, vznesenou žalovanými co do částky 942 814 Kč

s příslušenstvím ve vztahu k žalobci b), kdy však jim nemohl přisvědčit s ohledem na rozhodnutí Nejvyššího soudu ČR sp. zn. 25 Cdo 871/2002 (Okolnost, že na pojišťovnu přechází právo pojištěného vůči jinému na náhradu škody z pojistné události až do výše plnění, které pojištěnému poskytla (§ 813 odst. 1 obč. zák.), nemá vliv na právo dlužníka namítat vůči pojišťovně promlčení vymáhané pohledávky a na počátek běhu promlčecí doby.), neboť u žalobce b) došlo k přechodu práva (viz usnesení ze dne 10. 12. 2020, č.j. 185 C 18/2014-100, které nabylo právní moci dne 30. 1. 2021) a následného vstoupení

do řízení ve smyslu § 107a občanského soudního řádu (dále jen o. s. ř.) a nikoliv přistoupení

do řízení dle § 92 odst. 1 o. s. ř., ke kterému se vztahuje žalovanými odkazované rozhodnutí Nejvyššího soudu ČR sp. zn. 32 Odo 1387/2004 (Běh promlčecí doby se v případě účastníka,

který přistoupil do řízení na straně žalobce, staví dnem, kdy byl soudu doručen jeho souhlas se vstupem do řízení.)

19. S ohledem na procesní obranu žalovaných, zda vůbec žalobcům vznikla škoda v penězích

a zda nešlo např. pouze o škodu evidenční, či účetní, resp. o nesprávný výstup ze systému příjmení, kdy až v průběhu souběžně probíhajících soudních řízení sp. zn. 26 C 141/2012 (žalovaná 2)

a sp. zn. 85 C 143/2012 (žalovaná 1) žalované uvedly, že částky od řidičů převzaly, s tím, že tyto částky„ s ohledem na pracovní vytížení nezaúčtovaly hned, nýbrž později“ (viz rozsudek Krajského soudu v Ostravě, co soudu odvolacího, ze dne 22. 5. 2018, č. j. 16 Co 43/2018-264

a rozsudek Krajského soudu v Ostravě, co soudu odvolacího, ze dne 24. 9. 2019,

č. j. 16 Co 93/2019-168), dospěl soud k závěru, že je nutné pro rozhodnutí ve věci samé,

aby žalované dotvrdily, a následně případně prokázaly, co stalo s převzatými částkami od řidičů. Tedy zda je ihned vložily do trezoru, případně ponechaly na pracovním stole či jinde, po jakou dobu, z jakého důvodu (jakého pracovní vytížení). A to i s ohledem na ustanovení § 264 ZP,

kdy předpoklady pro aplikaci tohoto ustanovení ZP soud zvažuje ex offo vždy. Soud proto během ústního jednání soudu dne 22. 6. 2021 žalované poučil v souladu s ustanovením § 118a odst. 1, odst. 3 o. s. ř. o povinnosti tvrdit a navrhnout důkazy k prokázání svých případných tvrzení, že ve dnech 28. 3. až 29. 3. 2012 žalovaná 2) fyzicky převzatou částku 306 518 Kč vložila do trezoru, aniž by to zapsala do informačního systému příjmení a žalovaná 1) ve dnech 6. 3.

až 8. 3. 2012 fyzicky převzatou částku 740 840 Kč vložila do trezoru, kdy neprovedla vklad x právnická osoba, jakož i o následcích nesplnění této výzvy. Dále soud stanovil k žádosti žalovaných lhůtu 30-ti dní ode dne ústního jednání ve smyslu ustanovení § 118b odst. 2 věta druhá o. s. ř.. V soudem stanovené lhůtě žalované toliko uvedly, že s postupem (poučením) soudu nesouhlasí.

20. Soud má za to, že nelze vyjít z tvrzení obsažené ve vyjádření žalovaných ze dne 17. 4. 2014 v bodu IV. (Žalované dále shodně uvádějí, že při příjezdu všech řidičů, včetně pana příjmení, byly vždy přejaty faktury, které se na počítačce sečetly, poté se otevřela mincovka/tabulka ve wordu, která sčítá hodnotu peněz,

podle počtu bankovek a mincí, v závěru se uvádí konečný součet/. Od řidiče se poté přebrala hotovost,

kterou žalované společně s řidičem vždy sečetli a zapsali je do mincovky, poté byla hotovost uložena do trezoru.

V době, kdy žalované již měly vybrány všechny tržby od řidičů, připravily je na odvoz pro svozovou službu anonymizováno, a to tak, že do příslušné brašny vložily žalované hotovost, mincovku včetně kopie faktur všech řidičů.

O předávce vystavovala právnická osoba potvrzení, které se 1 x týdně nebo 1 x za 14 dní zasílalo do obec.

Vše se samozřejmě vkládalo do počítače – systému příjmení, pokud by v systému něco nesouhlasilo, byla zde kontrola paní příjmení, která sjednávala nápravu velmi důrazně a ihned.), kdy dle názoru soudu je zde popisována situace při převzetí peněz obecně, tak jak to mělo obecně probíhat, nicméně není to vztaženo na ty konkrétní dny (6. 3. až 8. 3. 2012 resp. 28. 3. až 29. 3. 2012), které byly výslovně jmenovány v poučení soudu, neboť v těchto konkrétních dnech došlo k tomu, že to neprobíhalo standardně, zejména to nebylo zapsáno (fyzicky převzatá částka 740 840 Kč resp. 306 518 Kč) x právnická osoba, tzn., že se to liší od standardních dnů a k tomu nebylo dostatečné skutkové tvrzení. Dále pak není ve spisu návrh k prokázání tohoto případného tvrzení, tedy, i kdyby soud vyšel z tvrzení žalovaných ze dne 17. 4. 2014, tak dne 19. 10. 2021 navržená účastnická výpověď žalované 1) je již poté, co uplynula lhůta ve smyslu ustanovení § 118b odst. 2 věta druhá o. s. ř.,

a proto soudu nezbylo než návrh na doplnění dokazování účastnickou výpovědí žalované 1) zamítnout.

21. V řízení tak žalované neprokázaly, a ani řádně netvrdily, že ve dnech 28. 3. až 29. 3. 2012 žalovaná 2) fyzicky převzatou částku 306 518 Kč vložila do trezoru resp. ve dnech 6. 3.

až 8. 3. 2012 žalovaná 1) fyzicky převzatou částku 740 840 Kč vložila do trezoru. Za této procesní situace se již soud nezabýval (ne) platností dohod tzv. o hmotné odpovědnosti žalovaných, neboť odpovědnost žalovaných za vzniklou škodu je 100 %, protože i v případě neplatnosti dohod tzv. o hmotné odpovědnosti žalovaných se neuplatní ustanovení § 257 odst. 2 věta prvá ZP, jelikož se nejedná o nedbalost, ale úmysl (§ 257 odst. 2 věta druhá ZP).

22. Soud má za to, že se nejedná o nepředvídatelný postup soudu, protože žalované od počátku řízení zpochybňovaly platnost dohod tzv. o hmotné odpovědnosti (Žalované popírají, že by došlo

k protokolárnímu převzetí hodnot svěřených k vyúčtování, a proto mají za to, že dohody o hmotné odpovědnosti jsou neplatné, resp. neúčinné.) a pokud by se s nimi soud ztotožnil (shledal neplatnost dohod

tzv. o hmotné odpovědnosti žalovaných), tak by věc musel posoudit podle obecné odpovědnosti. Odpovědnost za schodek na svěřených hodnotách, které je zaměstnanec povinen vyúčtovat

ve smyslu § 252 ZP je speciální odpovědností zaměstnance ve vztahu k obecné odpovědnosti zaměstnance ve smyslu § 250 ZP. A to, že žalobcům vznikla skutečná škoda a že se na vzniku této skutečné škody žalované podílely, vyplývá z předcházejících řízení (viz rozsudek Krajského soudu v Ostravě, co soudu odvolacího, ze dne 22. 5. 2018, č.j. 16 Co 43/2018 - 264 a rozsudek Krajského soudu v Ostravě, co soudu odvolacího, ze dne 24. 9. 2019, č.j. 16 Co 93/2019 - 168). Jinak řečeno, soud nárok žalobců kvalifikoval podle ustanovení ZP (§ 250), kterého se žalované de facto od počátku řízení domáhaly, toliko na výši náhrady škody aplikoval § 257 odst. 2 věta druhá ZP a nikoliv § 257 odst. 2 věta prvá ZP, což je však důsledek nerespektování poučení soudu (viz výše). Z týchž důvodů (nerespektování poučení soudu) soud nemohl aplikovat ustanovení § 264 ZP, protože k tomu neměl podklady (např. jaké pracovní vytížení).

23. Na těchto závěrech by ničeho nezměnilo ani doplnění dokazování výslechem Ing. jméno příjmení, listinami – nájemní smlouva celé jméno žalované, evidenční list úhrad z bytu celé jméno žalované, vyúčtování Innogy energie celé jméno žalované, mzdový výměr celé jméno žalované, oznámení ČSSZ celé jméno žalované a lékařské potvrzení celé jméno žalované, s ohledem na zaujatý právní názor soudu, a proto je soud zamítl.

24. Vzhledem ke všemu výše uvedenému, soud žalobě žalobce a) ve vztahu k žalované 1), jako zcela důvodné v plném rozsahu výrokem I. rozsudku vyhověl (zavázal k úhradě 97 544 Kč) a to včetně úroků z prodlení podle § 4 ZP ve spojení s § 517 občanského zákoníku (zákona č. 40/1964 Sb.

ve znění do 31. 12. 2013, dále jen obč. zák.) a § 1 nařízení vlády č. 142/1994 Sb., v tehdy platném znění.

25. Vzhledem ke všemu výše uvedenému, soud žalobě žalobce b) ve vztahu k žalované 1), jako zcela důvodné v plném rozsahu výrokem II. rozsudku vyhověl (zavázal k úhradě 646 296 Kč)

a to včetně úroků z prodlení podle § 4 ZP ve spojení s § 517 obč. zák. a § 1 nařízení vlády

č. 142/1994 Sb., v tehdy platném znění.

26. Vzhledem ke všemu výše uvedenému, soud žalobě žalobce a) ve vztahu k žalované 2), jako zcela důvodné v plném rozsahu výrokem III. rozsudku vyhověl (zavázal k úhradě 10 000 Kč)

a to včetně úroků z prodlení podle § 4 ZP ve spojení s § 517 obč. zák. a § 1 nařízení vlády

č. 142/1994 Sb., v tehdy platném znění.

27. Vzhledem ke všemu výše uvedenému, soud žalobě žalobce b) ve vztahu k žalované 2), jako zcela důvodné v plném rozsahu výrokem IV. rozsudku vyhověl (zavázal k úhradě 296 554 Kč)

a to včetně úroků z prodlení podle § 4 ZP ve spojení s § 517 obč. zák. a § 1 nařízení vlády

č. 142/1994 Sb., v tehdy platném znění.

28. Výrok V. rozsudku o náhradě nákladů řízení je odůvodněn ustanovením § 142 odst. 1 o. s. ř., neboť žalobce a) byl v řízení plně procesně úspěšný a byly mu proto přiznány účelně vynaložené náklady řízení v celkové výši 90 512 Kč Tyto náklady sestávají ze zaplaceného soudního poplatku ve výši 52 518 Kč a nákladů právního zastoupení se skládající z odměny za zastoupení spočívající v úkonech právní služby příprava a převzetí zastoupení a sepis žaloby á 12 540 Kč podle § 7 bod 6 vyhlášky č. 177/1996 Sb. (z punkta 1 050 358 Kč) a účast u jednání á 5 420 Kč podle § 7 bod 5 vyhlášky (z punkta 107 544 Kč), příslušného počtu režijních paušálů po 300 Kč podle § 13 odst. 4 téže vyhlášky a 21 % DPH dle § 137 odst. 3 o. s. ř.. V souladu s § 149 odst. 1 o. s. ř. byla žalovaná 1) zavázána zaplatit náklady řízení k rukám zástupce žalobce a) a to ve výši 82 094,38 Kč,

když z žalobcem a) žalované částky 107 544 Kč byla žalovaná 1) zavázána zaplatit 97 544 Kč (90,7 %).

29. Výrok VI. rozsudku o náhradě nákladů řízení je odůvodněn ustanovením § 142 odst. 1 o. s. ř., neboť žalobce b) byl v řízení plně procesně úspěšný a byly mu proto přiznány účelně vynaložené náklady řízení v celkové výši 93 585,03 Kč Tyto náklady sestávají z nákladů právního zastoupení se skládající z odměny za zastoupení spočívající v úkonech právní služby příprava a převzetí zastoupení, 3x sepis vyjádření a 2x účast u jednání á 12 100 Kč podle § 7 bod 6 vyhlášky

č. 177/1996 Sb. (z punkta 942 850 Kč), příslušného počtu režijních paušálů po 300 Kč podle § 13 odst. 4 téže vyhlášky, 2 100 Kč za dvacetjedna půlhodin po 100 Kč za promeškaný čas v souvislosti s ústními jednáními soudu podle § 14 odst. 1 a odst. 3 téže vyhlášky, cestovného

ve výši 843 Kč (2x cesta obec – obec - část obce a zpět vlakem dle předložených jízdenek)

a 21 % DPH dle § 137 odst. 3 o. s. ř.. V souladu s § 149 odst. 1 o. s. ř. byla žalovaná 1) zavázána zaplatit náklady řízení k rukám zástupce žalobce b) a to ve výši 64 152,54 Kč, když z žalobcem b) žalované částky 942 850 Kč byla žalovaná 1) zavázána zaplatit 646 296 Kč (68,55 %).

30. Výrok VII. rozsudku o náhradě nákladů řízení je odůvodněn ustanovením § 142 odst. 1 o. s. ř., neboť žalobce a) byl v řízení plně procesně úspěšný a byly mu proto přiznány účelně vynaložené náklady řízení v celkové výši 90 512 Kč Tyto náklady sestávají ze zaplaceného soudního poplatku ve výši 52 518 Kč a nákladů právního zastoupení se skládající z odměny za zastoupení spočívající v úkonech právní služby příprava a převzetí zastoupení a sepis žaloby á 12 540 Kč podle § 7 bod 6 vyhlášky č. 177/1996 Sb. (z punkta 1 050 358 Kč) a účast u jednání á 5 420 Kč podle § 7 bod 5 vyhlášky (z punkta 107 544 Kč), příslušného počtu režijních paušálů po 300 Kč podle § 13 odst. 4 téže vyhlášky a 21 % DPH dle § 137 odst. 3 o. s. ř.. V souladu s § 149 odst. 1 o. s. ř. byla žalovaná 2) zavázána zaplatit náklady řízení k rukám zástupce žalobce a) a to ve výši 8 603,62 Kč,

když z žalobcem a) žalované částky 107 544 Kč byla žalovaná 2) zavázána zaplatit 10 000 Kč

(9,3 %).

31. Výrok VIII. rozsudku o náhradě nákladů řízení je odůvodněn ustanovením § 142 odst. 1 o. s. ř., neboť žalobce b) byl v řízení plně procesně úspěšný a byly mu proto přiznány účelně vynaložené náklady řízení v celkové výši 93 585,03 Kč Tyto náklady sestávají z nákladů právního zastoupení se skládající z odměny za zastoupení spočívající v úkonech právní služby příprava a převzetí zastoupení, 3x sepis vyjádření a 2x účast u jednání á 12 100 Kč podle § 7 bod 6 vyhlášky

č. 177/1996 Sb. (z punkta 942 850 Kč), příslušného počtu režijních paušálů po 300 Kč podle § 13 odst. 4 téže vyhlášky, 2 100 Kč za dvacetjedna půlhodin po 100 Kč za promeškaný čas v souvislosti s ústními jednáními soudu podle § 14 odst. 1 a odst. 3 téže vyhlášky, cestovného

ve výši 843 Kč (2x cesta obec – obec - část obce a zpět vlakem dle předložených jízdenek)

a 21 % DPH dle § 137 odst. 3 o. s. ř.. V souladu s § 149 odst. 1 o. s. ř. byla žalovaná 2) zavázána zaplatit náklady řízení k rukám zástupce žalobce b) a to ve výši 29 432,49 Kč, když z žalobcem b) žalované částky 942 850 Kč byla žalovaná 2) zavázána zaplatit 296 554 Kč (31,45 %).

Proti tomuto rozhodnutí je možné podat odvolání do 15 dnů ode dne doručení jeho písemného vyhotovení, a to prostřednictvím Okresního soudu v Ostravě ke Krajskému soudu v Ostravě, písemně, čtvermo.

Nesplní-li povinné dobrovolně, co jim ukládá toto vykonatelné rozhodnutí, můžou se oprávnění domáhat soudního výkonu rozhodnutí nebo exekuce.

Cited legal provisions:
§ 517 z. č. 89/2012 Sb.
§ 142 z. č. 99/1963 Sb.
§ 149 z. č. 99/1963 Sb.
§ 1 nař. vl. č. 142/1994 Sb.
§ 137 z. č. 99/1963 Sb.
§ 7 vyhl. č. 177/1996 Sb.
§ 118a z. č. 99/1963 Sb.
§ 2820 z. č. 89/2012 Sb.
§ 92 z. č. 99/1963 Sb.
§ 250 z. č. 262/2006 Sb.
§ 517 z. č. 40/1964 Sb.
§ 118b z. č. 99/1963 Sb.
§ 107a z. č. 99/1963 Sb.
§ 813 z. č. 89/2012 Sb.