Decision date: 2022-07-21

název soudu rozhodl samosoudcem celé jméno řešitele ve věci

žalobkyně: osobní údaje žalobkyně zastoupená advokátem údaje o zástupci

proti

žalovanému: osobní údaje žalovaného

pro zaplacení 98 919,38 Kč s příslušenstvím

I. Žalovaný je povinen zaplatit žalobkyni částku ve výši 10 253 Kč a zákonný úrok z prodlení ve výši 8,5 % ročně z částky 10 253 Kč od datum do zaplacení, a to vše do tří dnů od právní moci tohoto rozsudku.

II. Žaloba se zamítá v části, v níž se žalobkyně domáhala uložení povinnosti žalovanému zaplatit žalobkyni částku 88 666,38 Kč a zákonný úrok z prodlení ve výši 8,5 % ročně z částky 98 919,38 Kč od datum do datum a zákonný úrok z prodlení ve výši 8,5% ročně z částky 88 666,38 Kč od datum do zaplacení.

III. Žádný z účastníků nemá právo na náhradu nákladů řízení.

1. Žalobou doručenou soudu dne datum se žalobkyně domáhala po žalované zaplacení částky 98 919,38 Kč spolu se zákonným úrokem z prodlení ve výši 8,5% z částky 98 919,38 Kč od datum do zaplacení. Žalobu odůvodnila tvrzením, že žalobkyně nabyla pohledávku za žalovaným na základě Smlouvy o postoupení pohledávek uzavřené dne datum mezi společností právnická osoba jako původním věřitelem a postupitelem a společností právnická osoba jako postupníkem a novým věřitelem. Podle žalobkyně původní věřitel uzavřel s žalovaným dne datum smlouvu o revolvingovém úvěru, na jejímž základě žalovaný čerpal úvěr v konečné výši 98 919,38 Kč. Tento úvěr měl být splacen nejpozději dne datum. Žalovaný úvěr v poskytnuté výši čerpal, avšak do uvedeného data splatnosti poskytnuté peněžní prostředky nevrátil. Původní věřitel poskytuje úvěry prostřednictvím své webové stránky webová adresa, na které se žalovaný nejprve zaregistroval zadáním osobních údajů. Po prověření schopnosti žalovaného úvěr splácet mu byl poskytnut úvěr, který žalovaný čerpal ve výši 98 919, 38 Kč se splatností dne datum. Úvěr byl poskytován z bankovního účtu původního věřitele na bankovní účet žalovaného bankovní účet. Žalovaný byl prokazatelně upomínán k úhradě dluhu upomínkami odeslanými původním věřitelem a následně i formou předžalobní upomínky prostřednictvím právního zástupce žalobkyně. Upomínka byla právním zástupcem žalobkyně odeslána dne datum. Celková výše nároků žalobkyně po zohlednění případných dílčích plateb ze strany činí celkem 98 919,38 Kč nejpozději splatných dne datum. Podáním ze dne datum žalobkyně doplnila, že zkoumala úvěruschopnost žalovaného nahlédnutím do databází umožňujících posouzení úvěruschopnosti žalovaného.

2. Žalovaný se k žalobě nevyjádřil.

3. Po provedeném dokazování vzal soud za prokázaný, následující skutkový stav: Mezi společností právnická osoba (jako věřitelem) a žalovaným (jako klientem), byla dne datum uzavřena smlouva o revolvingovém úvěru, na základě níž se společnost právnická osoba zavázala poskytnout žalovanému částku do výše úvěrového limitu až 80 000 Kč a žalovaný se zavázal splácet úvěr, úroky z úvěru a poplatek z čerpání z bankovního účtu pravidlenými měsíčními splátkami ve výši odpovídající minimálním splátkám dle obchodních podmínek, tj. ve výši 11% nesplaceného úvěru společně s úrokem z úvěru a poplatkem za čerpání nebo 1 000 Kč, podle toho, která z obou částek je vyšší, a to měsíčně v ten stejný den, ke kterému mu byly finanční prostředky poskytnuty na jeho účet. Podle čl. III.1. Smlouvy měl žalovaný peníze z úvěru čerpat na žádost prostřednictvím webové aplikace na internetových stránkách věřitele nebo telefonicky prostřednictvím zákaznického servisu věřitele. Podle čl. IV.1. Smlouvy Úroková sazba byla dohodnuta ve výši 10,5% měsíčně. (Ze smlouvy o revolvingovém úvěru ze dne datum). příjmení příjmení poskytla žalovanému na základě jeho žádosti ze dne datum částku 10 253 Kč na jeho účet č. bankovní účet; skutečnost, že se jedná o účet žalovaného vyplývá ze zprávy právnická osoba ze dne datum (z listiny nazvané„ loan application info“, ze zprávy příjmení příjmení). Fakturou variabilní symbol, nazvanou„ platební informace“ byla žalovanému fakturována celková částka k úhradě ve výši 98 919,38 Kč, z čehož částka ve výši 68 828,13 Kč byla„ zůstatkem po poslední platbě“ a částka 29 341,25 Kč představuje„ úroky za období čerpání“ a částka 750 Kč„ náhradu účelně vynaložených nákladů“ (z faktury variabilní symbol). Pohledávka byla žalobkyni postoupena na základě smlouvy o postoupení pohledávek ze dne datum (ze smlouvy o postoupení včetně přílohy). právnická osoba oznámila žalovanému dopisem ze dne datum, že pohledávku ze smlouvy o úvěru postoupila žalobkyni a zároveň vyzvala žalovaného k úhradě dluhu ve výši 98 449,92 Kč do tří dnů od doručení; výzva ze dne datum byla odeslána žalovanému dne datum (z oznámení o postoupení ze dne datum a z podacího lístku).

4. Podle ustanovení § 2395 zákona č. 89/2012 Sb., občanského zákoníku (dále také o.z.), smlouvou o úvěru se úvěrující zavazuje, že úvěrovanému poskytne na jeho požádání a v jeho prospěch peněžní prostředky do určité částky, a úvěrovaný se zavazuje poskytnuté peněžní prostředky vrátit a zaplatit úroky.

5. Podle ustanovení § 1970 zákona č. 89/2012 Sb., občanského zákoníku, po dlužníkovi, který je v prodlení se splácením peněžitého dluhu, může věřitel, který řádně splnil své smluvní a zákonné povinnosti, požadovat zaplacení úroku z prodlení, ledaže dlužník není za prodlení odpovědný. Výši úroku z prodlení stanoví vláda nařízením; neujednají-li strany výši úroku z prodlení, považuje se za ujednanou výše takto stanovená.

6. Podle ustanovení § 86 odst.1 zákona č. 257/2016 Sb., o spotřebitelském úvěru, poskytovatel před uzavřením smlouvy o spotřebitelském úvěru nebo změnou závazku z takové smlouvy spočívající ve významném navýšení celkové výše spotřebitelského úvěru posoudí úvěruschopnost spotřebitele na základě nezbytných, spolehlivých, dostatečných a přiměřených informací získaných od spotřebitele, a pokud je to nezbytné, z databáze umožňující posouzení úvěruschopnosti spotřebitele nebo i z jiných zdrojů. Poskytovatel poskytne spotřebitelský úvěr jen tehdy, pokud z výsledku posouzení úvěruschopnosti spotřebitele vyplývá, že nejsou důvodné pochybnosti o schopnosti spotřebitele spotřebitelský úvěr splácet.

7. Podle ustanovení § 87 odst.1 zákona č. 257/2016 Sb., o spotřebitelském úvěru, poskytne-li poskytovatel spotřebiteli spotřebitelský úvěr v rozporu s § 86 odst. 1 větou druhou, je smlouva neplatná. Spotřebitel může uplatnit námitku neplatnosti v tříleté promlčecí lhůtě běžící ode dne uzavření smlouvy. Spotřebitel je povinen vrátit poskytnutou jistinu spotřebitelského úvěru v době přiměřené jeho možnostem.

8. Podle ustanovení § 2991 odst. 1, 2 zákona č. 89/2012 Sb., občanského zákoníku, kdo se na úkor jiného bez spravedlivého důvodu obohatí, musí ochuzenému vydat, oč se obohatil. Bezdůvodně se obohatí zvláště ten, kdo získá majetkový prospěch plněním bez právního důvodu, plněním z právního důvodu, který odpadl, protiprávním užitím cizí hodnoty nebo tím, že za něho bylo plněno, co měl po právu plnit sám.

9. Podle ustanovení § 1879 zákona č. 89/2012 Sb., občanského zákoníku, Věřitel může celou pohledávku nebo její část postoupit smlouvou jako postupitel i bez souhlasu dlužníka jiné osobě (postupníkovi).

10. Shora uvedený skutkový stav ve věci smlouvy uzavřené mezi právnická osoba a žalovaným dne datum, soud posoudil dle citovaných ustanovení. Při tomto hodnocení dospěl k závěru, že mezi právnická osoba (jako poskytovatelem úvěru) a žalovaným (jako spotřebitelem) byla uzavřena smlouva o úvěru podle ustanovení § 2395 OZ, která je podle svého obsahu smlouvou o spotřebitelském úvěru ve smyslu ust. §1 a násl. zákona č. 257/2016 Sb. V souladu s cit. ust. § 86 zákona č. 257/2016 Sb., proto bylo povinností poskytovatele úvěru (věřitele) posoudit úvěruschopnost spotřebitele na základě nezbytných, spolehlivých, dostatečných a přiměřených informací získaných od spotřebitele, a pokud je to nezbytné, z databáze umožňující posouzení úvěruschopnosti spotřebitele nebo i z jiných zdrojů s tím, že úvěr mohl být pod sankcí neplatnosti smlouvy poskytnut pouze tehdy, pokud z výsledku posouzení úvěruschopnosti spotřebitele vyplývá, že nejsou důvodné pochybnosti o schopnosti spotřebitele spotřebitelský úvěr splácet. Judikatura Nejvyššího soudu přitom již opakovaně dovodila, že věřitel nepostupuje s odbornou péčí při posouzení schopnosti spotřebitele splácet spotřebitelský úvěr, vyjde-li z objektivně nedoloženého osobního prohlášení dlužníka o jeho osobních, výdělkových a majetkových poměrech (srov. např. rozhodnutí Nejvyššího soudu ČR ze dne 25. 7. 2018 spisové značky 33 Cdo 2178/2018).

11. Z výše uvedeného ustanovení § 87 odst.1 zákona č. 257/2016 Sb. lze sice dospět k závěru, že výše uvedená neplatnost smlouvy je toliko neplatností relativní, nicméně z rozsudku Soudního dvora Evropské unie ze dne datum ve věci C – číslo (OPR-Finance), jímž rozhodl o předběžné otázce podané Okresním soudem v Ostravě, vyplývá, že články 8 a 23 směrnice 2008/48 musí být vykládány tak, že vnitrostátnímu soudu ukládají, aby z úřední povinnosti zkoumal, zda došlo k porušení předsmluvní povinnosti věřitele stanovené v článku 8 této směrnice, tj. povinnosti posoudit úvěruschopnost spotřebitele, a vyvodil důsledky, které z porušení této povinnosti vyplývají ve vnitrostátním právu (sankce spočívající v neplatnosti úvěrové smlouvy ve spojení s povinností spotřebitele vrátit věřiteli poskytnutou jistinu v době přiměřené jeho možnostem) a to bez ohledu na skutečnost, zda spotřebitel ve tříleté promlčecí době namítne tuto neplatnost.

12. V projednávané věci žalobkyně pouze v obecné rovině tvrdila, že poskytovatel úvěru prověřoval schopnost žalovaného úvěr splácet s odbornou péčí, jak mu ukládalo cit. ve smyslu ust. § 86 odst.1 zákona č. 257/2016 Sb. K uvedeným (naprosto nedostatečným) tvrzením žalobkyně nedoložila ničeho, přestože byla soudem vyzvána usnesením ze dne datum. K nařízenému jednání se žalobkyně nedostavila, a tedy nemohla být ani poučena o následcích neunesení břemene tvrzení, resp. důkazního břemene. Vzhledem k tomu, že v řízení nebylo prokázáno, že by poskytovatel úvěru zkoumal podle ust. § 86 zákona č. 257/2016 Sb. úvěruschopnost spotřebitele na základě spolehlivých, dostatečných a přiměřených informací získaných od spotřebitele, a tedy že úvěrující společnost poskytl spotřebiteli spotřebitelský úvěr v souladu s § 86 odst. 1 větou druhou, považuje soud předmětnou úvěrovou smlouvu s odkazem na shora uvedenou judikaturu Nejvyššího soudu a Soudního dvora Evropské unie podle cit. ust. § 87 odst. 1 zákona č.257/2016 Sb., o spotřebitelském úvěru, za neplatnou, a proto žalobkyni, na kterou byla pohledávka za žalovaným dle ust. § 1879 o.z. postoupena, nelze plnění z titulu smlouvy přiznat. Žalobkyně tak mohla po žalovaném uplatnit toliko nárok na vydání bezdůvodného obohacení podle ust. § 2991 a násl. OZ.

13. příjmení soud zjistil výši bezdůvodného obohacení dle shora uvedeného právního závěru, bylo třeba odečíst částku již zaplacených finančních prostředků od poskytnutých prostředků. Žalobkyně sice v řízení tvrdila, že poskytovatel úvěru poskytl žalovanému částku ve výši 98 919,38 Kč, nicméně z předložených listin (a to z listiny nazvané platební informace) vyplývá, že tato částka není poskytnutou částkou, ale součtem všech dlužných částek včetně úroků a poplatků (účelně vynaložených nákladů), přičemž za žalovanému skutečně poskytnutou částku nelze považovat ani částku 68 828,13 Kč v této listině uvedenou, neboť ta byla„ zůstatkem po poslední platbě“, tedy opět částkou představující součet všech dlužných částek z předchozího období. Jediná listina prokazující poskytnutí konkrétní částky na účet žalovaného je listina nazvaná„ loan application info“, podle níž poskytovatel úvěru poskytl žalovanému částku 10 253 Kč. Ve zbylé části pak žalobkyně neunesla důkazní břemeno, když se nedostavila k jednání a nemohla být k nutnosti prokazovat výši poskytnutého plnění poučena; pokud žalobkyně navrhovala důkaz dotazem na banku žalovaného, pak pouze co do prokázání skutečnosti, že předmětný účet patřil žalovanému, nikoliv však k výši poskytnutých finančních prostředků ze strany úvěrující společnosti. Vzhledem ke skutečnosti, že žalovaná unesla důkazní břemeno stran poskytnuté částky žalovanému pouze co do 10 253 Kč, přičemž žalovaný v řízení ani netvrdil, jakou část pohledávky úvěrující společnosti zaplatil, je výše bezdůvodného obohacení právě 10 253 Kč. Žalovaný je tedy povinen zaplatit žalobkyni částku ve výši 10 253 Kč spolu s úrokem z prodlení od datum do zaplacení (výzvu k plnění ze dne datum odeslala žalobkyně žalovanému dne datum, přičemž podle fikce doručení dle ust. §573 občanského zákoníku byla zásilka s výzvou žalovanému doručena třetí pracovní den, tedy datum, lhůta k plnění dle výzvy přitom byla do tří dnů, tedy do datum (18. a datum byla sobota a neděle), což byl poslední den splatnosti; den následující je tak prvním dnem prodlení žalovaného) podle § 1970 občanského zákoníku, ve spojení s nařízením vlády č. 351/2013 Sb. Ve zbývající části posuzovaného nároku soud žalobu zamítl jako nedůvodnou.

14. Výrok o nákladech řízení je odůvodněn ustanovením § 142 odst. 2 o.s.ř., podle něhož měl-li účastník ve věci úspěch jen částečný, soud náhradu nákladů poměrně rozdělí, popřípadě vysloví, že žádný z účastníků nemá právo na náhradu nákladů řízení. Žalobkyně byla v řízení úspěšná co do částky 10 253 Kč a žalovaný co do částky 88 666,38 Kč, tedy žalobkyně byla úspěšná ze 10 % a žalovaný pak z 90%. V rámci poměru úspěchu a neúspěchu soud rozhodl tak, že žádný z účastníků nemá právo na náhradu nákladů řízení.

Proti tomuto rozsudku je možno podat odvolání do 15 dnů ode dne jeho doručení ke Krajskému soudu v Ostravě prostřednictvím podepsaného soudu.

Nesplní-li povinný dobrovolně, co mu ukládá toto vykonatelné rozhodnutí, lze toto rozhodnutí vykonat.

Cited legal provisions:
§ 2991 z. č. 89/2012 Sb.
§ 2395 z. č. 89/2012 Sb.
§ 87 z. č. 257/2016 Sb.
§ 86 z. č. 257/2016 Sb.