Decision date: 2022-01-19

Městský soud v Brně rozhodl samosoudkyní Mgr. Kateřinou Mališovou ve věci

žalobkyně: osobní údaje žalobkyně zastoupená advokátem údaje o zástupci

proti

žalovanému: osobní údaje žalovaného

o zaplacení 5.881,72 Kč s příslušenstvím

I. Žalovaný je povinen zaplatit žalobkyni 5.763 Kč s úrokem z prodlení ve výši 8,05 % ročně z částky 5.763 Kč od 31. 7. 2019 do zaplacení, to vše do tří dnů od právní moci rozsudku.

II. Žaloba se zamítá co do požadavku na zaplacení 118,72 Kč, úroku z prodlení kapitalizovaného ve výši 1.081,11 Kč, úroku kapitalizovaného ve výši 2.468,53 Kč, úroku z prodlení ve výši 8,05 % ročně z částky 5.881,72 Kč od 25. 6. 2019 do 30. 7. 2019, úroku z prodlení ve výši 8,05 % ročně z částky 118,72 Kč od 31. 7. 2019 do zaplacení a úroku ve výši 29 % ročně z částky 5.881,72 Kč od 25. 6. 2019 do zaplacení.

III. Žádný z účastníků nemá právo na náhradu nákladů řízení.

1. Žalobkyně se žalobou doručenou soudu dne 28. 7. 2021 domáhala zaplacení 5.881,72 Kč s příslušenstvím. Uvedla, že žalovaný uzavřel dne 10. 3. 2017 s právním předchůdcem žalobkyně (právnická osoba) smlouvu o zápůjčce číslo na základě které byla žalovanému v hotovosti poskytnuta částka 6.000 Kč. Žalovaný se zavázal vrátit tuto částku spolu s kapitalizovaným úrokem, s úrokovou sazbou 29 % ročně, odměnou za zpracování a doručení a administrativním poplatkem v celkové výši 4.640 Kč v 45 týdenních splátkách ve výši 237 Kč. Žalovaný neplnil řádně a včas smlouvou sjednané povinnosti a dostal se do prodlení s platbou pravidelných splátek; celkem uhradil 237 Kč. Dne 24. 6. 2019 právní předchůdce žalobkyně postoupil pohledávku za žalovaným na žalobkyni.

2. Žalovaný se k žalobě nevyjádřil.

3. Soud v této věci rozhodoval pouze na základě listinných důkazů, neboť to typová povaha věci umožňuje (skutková zjištění o právně významných skutečnostech, jež jsou mezi účastníky sporné, lze činit jen na základě listin) a bez jednání ve smyslu § 115a zákona č. 99/1963 Sb., občanského soudního řádu, v platném znění (dále jen„ o. s. ř.“); účastníci s rozhodnutím věci bez nařízení jednání souhlasili (§ 101 odst. 4 o. s. ř.).

4. Dne 10. 3. 2017 byla mezi společností právnická osoba, a žalovaným uzavřena smlouva o zápůjčce číslo. Žalovaný svým podpisem potvrdil, že mu byla v hotovosti poskytnuta částka ve výši 6.000 Kč a zavázal se tuto částku vrátit spolu s kapitalizovaným úrokem za dobu trvání smlouvy ve výši 799 Kč, s úrokovou sazbou 29 % ročně, s odměnou za zpracování a doručení ve výši 1.832 Kč a odměnou za administrativní činnost ve výši 2.009 Kč, tj. celkem 4.640 Kč, ve 45 týdenních splátkách ve výši 237 Kč.

5. V souvislosti s uzavřením předmětné smlouvy o spotřebitelském úvěru byla dne 10. 3. 2017 vyplněna zákaznická karta žalovaného. Žalovaný uvedl, že je svobodný, žije v nájmu, jeho čistý příjem (mzda) činí 14.500 Kč měsíčně a má další příjmy ve výši 12.880 Kč měsíčně. Odhadované měsíční výdaje žalovaného měly činit 22.950 Kč.

6. Podle tabulky umoření žalovaný na svůj dluh uhradil dne 17. 3. 2017 částku 237 Kč.

7. Smlouvou o postoupení pohledávek ze dne 24. 6. 2019 byly pohledávky postoupeny na žalobkyni. Žalovaný byl o postoupení pohledávek informován dopisem dne 24. 6. 2019, kterým byl současně vyzván k zaplacení dluhu ve výši 15.325,92 Kč. Dopis byl odeslán dne 17. 7. 2019.

8. Předžalobní upomínkou ze dne 12. 3. 2020 žalobkyně žalovaného vyzvala k úhradě dluhu.

9. Podle § 547 o. z. musí právní jednání obsahem a účelem odpovídat dobrým mravům i zákonu.

10. Podle § 588 o. z. soud přihlédne i bez návrhu k neplatnosti právního jednání, které se zjevně příčí dobrým mravům, anebo které odporuje zákonu a zjevně narušuje veřejný pořádek. To platí i v případě, že právní jednání zavazuje k plnění od počátku nemožnému.

11. Podle § 86 odst. 1 zákona č. 257/2016 Sb., o spotřebitelském úvěru (dále jen „zákon o spotřebitelském úvěru“) poskytovatel před uzavřením smlouvy o spotřebitelském úvěru nebo změnou závazku z takové smlouvy spočívající ve významném navýšení celkové výše spotřebitelského úvěru posoudí úvěruschopnost spotřebitele na základě nezbytných, spolehlivých, dostatečných a přiměřených informací získaných od spotřebitele, a pokud je to nezbytné, z databáze umožňující posouzení úvěruschopnosti spotřebitele nebo i z jiných zdrojů. Poskytovatel poskytne spotřebitelský úvěr jen tehdy, pokud z výsledku posouzení úvěruschopnosti spotřebitele vyplývá, že nejsou důvodné pochybnosti o schopnosti spotřebitele spotřebitelský úvěr splácet.

12. Podle § 86 odst. 2 zákona o spotřebitelském úvěru poskytovatel při posouzení úvěruschopnosti spotřebitele posuzuje zejména schopnost spotřebitele splácet sjednané pravidelné splátky spotřebitelského úvěru, a to na základě porovnání příjmů a výdajů spotřebitele a způsobu plnění dosavadních dluhů. Hodnotu majetku přitom zohledňuje tehdy, jestliže ze smlouvy o spotřebitelském úvěru vyplývá, že spotřebitelský úvěr má být částečně nebo úplně splacen výnosem z prodeje majetku spotřebitele, nikoli pravidelnými splátkami, nebo jestliže z finanční situace spotřebitele vyplývá, že bude schopen splácet spotřebitelský úvěr bez ohledu na své příjmy.

13. Podle § 2991 odst. 1 o. z., kdo se na úkor jiného bez spravedlivého důvodu obohatí, musí ochuzenému vydat, oč se obohatil. Podle odst. 2 tohoto ustanovení se bezdůvodně obohatí zvláště ten, kdo získá majetkový prospěch plněním bez právního důvodu, plněním z právního důvodu, který odpadl, protiprávním užitím cizí hodnoty nebo tím, že za něho bylo plněno, co měl po právu plnit sám.

14. Soud se nejprve zabýval platností předmětné smlouvy.

15. Smluvní ujednání mezi účastníky bylo svým charakterem spotřebitelskou smlouvou, neboť žalobkyně, resp. její právní předchůdce, v rámci své podnikatelské činnosti poskytoval spotřebitelům úvěry. Podle zákona o spotřebitelském úvěru je povinností věřitele s odbornou péčí posoudit schopnost spotřebitele splácet spotřebitelský úvěr. Z posouzení úvěruschopnosti spotřebitele pak musí být zřejmé, že spotřebitel bude schopen splácet úvěr, jinak je smlouva o spotřebitelském úvěru neplatná.

16. V posuzované věci žalovaný sice předložil právnímu předchůdci žalobkyně přehled o svých pravidelných měsíčních příjmech a výdajích, avšak ze zákaznické karty nevyplývá, že informace poskytnuté žalovaným byly ze strany právního předchůdce žalobkyně dostatečně ověřovány. Žalovaný nespecifikoval zdroje svých příjmů, když uvedl, že má„ čistý příjem“ 14.500 Kč a„ jiný příjem“ ve výši 12.880 Kč měsíčně. Právní předchůdce žalobkyně však žádným způsobem nezkoumal a neověřoval, co je zdrojem dalších příjmů ve výši 12. 880 Kč, a zda žalovaný tento příjem skutečně má. Jistě bylo v možnostech právního předchůdce žalobkyně ověřit si výši takového příjmu. Pokud se právní předchůdce žalobkyně spokojil s tvrzením žalovaného o měsíčním příjmu ve výši 27.380 Kč, který byl z části tvořen zcela nespecifikovanou částkou 12.880 Kč, aniž se zajímal o jejich zdroj, nelze dospět k závěru, že při posuzování schopnosti žalovaného splácet úvěr postupoval s odbornou péčí. Přihlédnout je potřeba také k tomu, že právní předchůdce žalobkyně se zjevně ohledně výše výdajů spokojil s prohlášením žalovaného, nijak údaje, které uvedl, neověřoval. Nadto výdaje žalovaného byly stanoveny pouze odhadem na 22.950 Kč měsíčně, aniž by bylo zřejmé, za jakým účelem jsou vynakládány. Pouhé vyplnění formuláře (karty zákazníka) nelze považovat za náležité prověření finanční situace žalovaného.

17. Právní předchůdce žalobkyně nepostupoval při posuzování schopnosti žalovaného splácet úvěr s odbornou péčí (k tomu viz rozsudek Nejvyššího soudu ze dne 25. 7. 2019, sp. zn. 33 Cdo 2178/2018). K obdobným závěrům dospěl i Ústavní soud ve svém nálezu ze dne 26. 2. 2019, sp. zn. III. ÚS 4129/18, kdy dovodil, že„ součástí odborné péče poskytovatel úvěru je i taková obezřetnost, že poskytovatel nespoléhá na údaje o schopnosti splácet úvěr tvrzené samotným žadatelem, ale sám tyto údaje prověří (případně si je nechá od žadatele doložit) …poskytovatel úvěru, kdy dlužník je v postavení spotřebitele, má jednoznačnou povinnost prověřit spotřebitelovu schopnost plánovaný úvěr splatit…totiž proč by měla státní moc poskytovat ochranu právům v podobě vykonávacího řízení subjektům, který nejenže neprověřil finanční možnosti toho, komu půjčil své peníze, ale také toho, kdo úvěr neposkytl s odůvodněnou důvěrou v to, že bude řádně splacen, nýbrž spíše s cílem dosažení (většího) zisku realizací mnohdy násobného zajištění původního dluhu…“

18. Žalobkyně, resp. její právní předchůdce, nedostála své zákonem stanovené povinnosti, když poskytla žalovanému úvěr v rozporu s § 86 zákona o spotřebitelském úvěru. Neplatnost smlouvy ve smyslu § 87 odst. 1 z.s.ú. jakožto důsledek porušení zákonem stanovené povinnosti poskytovatele (řádně a s odbornou péčí) posoudit úvěruschopnost spotřebitele, je nutno vykládat jako neplatnost absolutní. Soud poté k neplatnosti právního jednání, které se zjevně příčí dobrým mravům, anebo které odporuje zákonu a zjevně narušuje veřejný pořádek, přilíží i bez návrhu (srov. rozhodnutí ESD č. C - 679/18).

19. Soud proto uzavřel, že smlouva o zápůjčce číslo byla od počátku neplatná a žalobkyni vzniklo, resp. bylo jí postoupeno, toliko právo na vydání toho, oč se žalovaný bezdůvodně obohatil. Žalovaný na svůj dluh ze smlouvy o zápůjčce uhradil částku 237 Kč, žalobkyně má proto nárok na vrácení poskytnutého plnění ve výši 5.763 Kč.

20. Žalobkyně má rovněž právo na zaplacení úroku z prodlení (§ 1970 o. z.). Žalovaný se do prodlení dostal marným uplynutím lhůty splatnosti. Splatnost neoprávněného majetkového prospěchu je odvozena od výzvy k jeho vydání; v daném případě lze za výzvu k úhradě považovat oznámení o postoupení pohledávky ze dne 24. 6. 2019, ve kterém byl žalovaný vyzván k úhradě dluhu ze smlouvy o zápůjčce ve výši 15.325,92 Kč do deseti dnů od doručení. Oznámení bylo žalovanému zasláno dne 17. 7. 2019, doručeno mu mohlo být nejdříve 3. dne po odeslání, tj. 20. 7. 2019, desetidenní lhůta pro úhradu dluhu tak žalovanému uplynula dne 30. 7. 2019 Soud proto žalobkyni přiznal právo na zaplacení úroku z prodlení počínaje dnem 31. 7. 2019 ve výši odpovídající nař. vlády č. 351/2013 Sb.

21. Z důvodů shora vyložených soud výrokem pod bodem I tohoto rozsudku žalobě zčásti vyhověl a ve zbytku žalobu výrokem pod bodem II zamítl.

22. Lhůta k plnění byla stanovena podle § 160 odst. 1 části věty před středníkem o. s. ř.

23. Výrok III. o náhradě nákladů řízení je odůvodněn ustanovením § 142 odst. 2 o.s.ř. podle něhož měl-li účastník ve věci úspěch jen částečný, soud náhradu nákladů poměrně rozdělí, popřípadě vysloví, že žádný z účastníků nemá na náhradu nákladů právo. Žalovanému, který byl z procesního hlediska úspěšnější, v souvislosti s tímto řízením žádné náklady nevznikly, resp. z obsahu spisu nevyplývají.

Proti tomuto rozsudku není odvolání přípustné (§ 202 odst. 2 o. s. ř.).

Nesplní-li žalovaný povinnosti uložené mu tímto rozsudkem v uvedených lhůtách, může se žalobkyně domáhat po jeho právní moci výkonu rozhodnutí u soudu.

Cited legal provisions:
§  nař. vl. č. 351/2013 Sb.
§ 202 z. č. 99/1963 Sb.
§ 142 z. č. 99/1963 Sb.
§ 101 z. č. 99/1963 Sb.
§ 1970 z. č. 89/2012 Sb.
§ 2991 z. č. 89/2012 Sb.
§ 160 z. č. 99/1963 Sb.
§ 588 z. č. 89/2012 Sb.
§ 86 z. č. 257/2016 Sb.
§ 547 z. č. 89/2012 Sb.