Decision date: 2024-08-28

Krajský soud v Praze rozhodl v senátě složeném z předsedkyně JUDr. Renáty Lukešové a soudkyň Mgr. Kláry Hrobské a Mgr. Petry Turnovské ve věci

žalobce: Anonymizováno. Jméno zainteresované osoby 0/0Datum narození zainteresované osoby 0/0 Adresa zainteresované osoby 0/0

proti

žalované: Jméno zainteresované společnosti 0/0, IČO IČO zainteresované společnosti 0/0 sídlem Adresa zainteresované společnosti 0/0

zastoupená advokátkou Anonymizováno

sídlem Adresa zástupce zainteresované společnosti 0/0

o uvedení vozidla do původního stavu, eventuálně o uvedení vozidla do původního stavu prostřednictvím autorizovaného servisu, o odvolání žalobce proti rozsudku Okresního soudu v Berouně ze dne 23. 1. 2024, č. j. 9 C 343/2021-183,

I. Rozsudek soudu prvního stupně se ve výroku III. mění tak, že výše náhrady nákladů činí 17 057 Kč, jinak se v tomto výroku a ve výrocích I. a II. potvrzuje.

II. Žalobce je povinen zaplatit žalované náhradu nákladů odvolacího řízení 4 356 Kč do tří dnů od právní moci tohoto rozsudku k rukám právní zástupkyně žalované.

1. Okresní soud v Berouně (dále jen „soud prvního stupně“) rozsudkem ze dne 23. 1. 2024, č. j. 9 C 343/2021–183, zamítl žalobu žalobce, kterou se po žalované domáhal uvedení vozidla tovární značky Hyundai, označení Tuscon Adventure, RZ SPZ, do původního stavu, a to konkrétně řídící jednotky, vrácení demontovaných dílů a všech dalších nežádaných úprav (výrok I.), a kterou se žalobce dále domáhal pro případ, kdy by žalovaná pozbyla oprávnění autorizovaného servisu motorových vozidel značky Hyundai, aby byla žalovaná povinna na své náklady uvést motorové vozidlo tovární značky Hyundai, označení Tuscon Adventure, RZ SPZ (dále jen „vozidlo“), do původního stavu, a to konkrétně řídící jednotku, vrácení demontovaných dílů a všech dalších nežádaných úprav, prostřednictvím oprávněného autorizovaného servisu motorových vozidel značky Hyundai (výrok II.). Žalobci pak uložil povinnost zaplatit žalované náhradu nákladů řízení v částce 31 577 Kč, a to do tří dnů od právní moci rozsudku k rukám zástupkyně žalované (výrok III.). Zamítnutí žaloby odůvodnil soud prvního stupně tím, že předmětné servisní akce žalovaná provedla v souladu s pokynem výrobce vozidla, jakož i se souhlasem žalobce, a žalobce přes opakované výzvy dle § 118a odst. 1 a 3 zákona č. 99/1963 Sb., občanský soudní řád, v platném znění (dále jen „o. s. ř.“) neunesl břemeno tvrzení a břemeno důkazní, když nijak netvrdil, jaké byly konkrétní jízdní vlastnosti vozidla před provedenými servisními akcemi a jaké konkrétní změny tyto jízdní vlastnosti doznaly v důsledku servisního zásahu ze strany žalované, ani v řízení neprokázal, že by vozidlo, v souvislosti se servisní akcí u žalované, doznalo jakýchkoliv změn týkajících se jízdních vlastností vozidla. Soudu tak nezbylo nic jiného, než žalobu v celém rozsahu zamítnout (výroky I. a II.). Výrok III. soud prvního stupně odůvodnil odkazem na § 142 odst. 1 o. s. ř.

2. Proti shora uvedenému rozsudku podal odvolání žalobce. Předně namítal, že vůči žalované byl v postavení spotřebitele. Pokud tedy žalovaná chtěla v rámci garanční prohlídky provádět i servisní akci, kterou jí nařídil výrobce vozidla, pak měla povinnost žalobce o tom předem informovat, vyžádat si souhlas a sdělit žalobci, co konkrétně bude předmětem servisní akce. Z výpovědi svědka jméno FO a dalších důkazů má za prokázané, že mu bylo žalovanou prodáno vozidlo s vadou filtru, která měla být servisní akcí napravena. Podpis žalobce na zakázkových listech nebyl vyjádřením souhlasu se servisní akcí, ale potvrzením, v jakém stavu si vozidlo po servisní akci převzal. Podpis navíc učinil až poté, co mu bylo svědkem jméno FO vyhrožováno. Závěrem podotkl, že má za to, že provedením servisní akce došlo k porušení zákazu uvedeného v čl. 5 odst. 2 Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 715/2007 o schvalování typu motorových vozidel z hlediska lehkých osobních vozidel a užitkových vozidel (Euro 5 a Euro 6). Proto, že soud prvního stupně hodnotil provedené důkazy jednostranně, nikoli ve vzájemné souvislosti, žalobce navrhl, aby odvolací soud rozsudek soudu prvního stupně zrušil a žalobě vyhověl, případně rozsudek zrušil a věc vrátil soudu prvního stupně k dalšímu řízení.

3. Žalovaná k odvolání žalobce uvedla, že některá jeho tvrzení nejsou pravdivá. Zdůraznila, že žalobce byl řádně a důkladně informován o obsahu a povaze předmětných servisních akcí, že žalovaná si předem vyžádala souhlas žalobce k provedení těchto akcí, že žalobce tento souhlas zcela dobrovolně udělil a že žalovaná provedla servisní akce až poté, co s tím žalobce souhlasil. Že žalobce s provedením servisních akcí souhlasil lze konstatovat i s odkazem na obsah žaloby ze dne 21. 12. 2021. Tvrzení, že souhlas byl udělen na základě nátlaku žalované, resp. pana jméno FO, žalobce neprokázal. Se soudem prvního stupně se shodla v hodnocení účastnického výslechu žalobce, který považuje kvůli četným rozporům za zcela nevěrohodný. Shrnula, že postupovala v souladu s právním řádem a lege artis, když žalobce řádně informovala o obsahu a povaze servisních akcií a poté, co obdržela souhlas žalobce, provedla tyto servisní akce řádně a v souladu s pokyny výrobce vozidla, žalobci nevznikla žádná škoda a není tedy oprávněn požadovat uvedení do původního stavu. Soud prvního stupně provedl dokazování řádně a dospěl ke správným skutkovým zjištěním a právním závěrům. K odkazu žalobce na Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 715/2007 uvedla, že jde o nepřípustnou novotu uplatněnou po koncentraci řízení. Navrhla, aby odvolací soud rozsudek soudu prvního stupně potvrdil a žalované přiznal náhradu nákladů odvolacího řízení.

4. Krajský soud v Praze jako soud odvolací po zjištění, že odvolání bylo podáno včas osobou k tomu oprávněnou a proti rozhodnutí, proti němuž je přípustné, přezkoumal napadené rozhodnutí podle § 212 a § 212a o. s. ř. a neshledal odvolání opodstatněným.

5. Soud prvního stupně vycházel z následujících skutkových zjištění: žalobce se dne 16. 9. 2021 dostavil k žalované s vozidlem tovární značky Hyundai, označení TUCSON Adventure, RZ: SPZ (dále opět jen „vozidlo“), k naplánované servisní prohlídce. Vozidlo předal žalované k běžné servisní (garanční) prohlídce. V rámci servisní prohlídky, po připojení vozidla na diagnostiku, se objevila potřeba provést na vozidle i dvě servisní akce označené jako Anonymizováno a Anonymizováno. Předmětem servisní akce „Anonymizováno adresa program systému řízení ECU a DCU RE“ bylo přehrání softwaru, který zabraňuje možnému přehřátí filtru pevných částic. Předmětem servisní akce „Anonymizováno“ bylo opatření montáže pojistkové sestavy systému HECU a u vozidel vybavených systémem EPB (Electric Parking Brake) aktualizace softwaru modulu HECU. Potřeba provedení daných servisních akcí vzešla přímo od výrobce vozidla společnosti Hyundai a servisní akce byly prováděny i na dalších vozidlech stejného typu, nejen na vozidle žalobce. jméno FO, servisní technik žalované, žalobci vysvětlil, že provedení servisních akcí je nezbytné pro předejití možné škodě až ve výši 100 000 Kč a pro zachování záruky na vozidle. Obě výše uvedené servisní akce byly žalovanou provedeny až poté, co žalobce s jejich provedením vyslovil souhlas podpisem v zakázkových listech. Před podpisem zakázkových listů si žalobce ověřoval potřebné informace i na infolince společnosti Hyundai. Žalovaná předmětné servisní akce provedla v souladu s pokynem výrobce vozidla a se souhlasem žalobce, který souhlas s provedením servisních akcí, byť po delším váhání, před jejich provedením udělil.

6. S takto zjištěným skutkovým stavem věci se odvolací soud plně ztotožňuje, neboť má oporu v provedeném dokazování. Uvedený skutkový závěr pak nedoznal změny ani v rámci odvolacího řízení. Soud prvního stupně nepochybil, pokud své skutkové závěry učinil i ze svědecké výpovědi bývalého zaměstnance žalované jméno FO. Soud prvního stupně v bodě 19. odůvodnění rozsudku podrobně uvedl, jak výpověď svědka jméno FO hodnotil jednotlivě, ale i v souvislosti s dalšími provedenými důkazy a odvolací soud považuje hodnocení svědecké výpovědi svědka jméno FO za logické a přesvědčivé. Obsah výpovědi svědka jméno FO ani odvolací soud neposoudil jako nátlak či vyhrožování, ale jako „pouhé“ konstatování.

7. Soud prvního stupně postupoval správně, pokud věc po právní stránce posoudil podle o. z.

8. Podle § 419 o. z. je spotřebitelem každý člověk, který mimo rámec své podnikatelské činnosti nebo mimo rámec samostatného výkonu svého povolání uzavírá smlouvu s podnikatelem nebo s ním jinak jedná.

9. Podle § 433 odst. 1 o. z. kdo jako podnikatel vystupuje vůči dalším osobám v hospodářském styku, nesmí svou kvalitu odborníka ani své hospodářské postavení zneužít k vytváření nebo k využití závislosti slabší strany a k dosažení zřejmé a nedůvodné nerovnováhy ve vzájemných právech a povinnostech stran. Podle odstavce 2 se má za to, že slabší stranou je vždy osoba, která vůči podnikateli v hospodářském styku vystupuje mimo souvislost s vlastním podnikáním.

10. Podle § 2586 odst. 1 o. z. se smlouvou o dílo zhotovitel zavazuje provést na svůj náklad a nebezpečí pro objednatele dílo a objednatel se zavazuje dílo převzít a zaplatit cenu.

11. Podle § 2587 o. z. se dílem rozumí zhotovení určité věci, nespadá-li pod kupní smlouvu, a dále údržba, oprava nebo úprava věci, nebo činnost s jiným výsledkem. Dílem se rozumí vždy zhotovení, údržba, oprava nebo úprava stavby nebo její části.

12. Podle § 2913 odst. 1 o. z. poruší-li strana povinnost ze smlouvy, nahradí škodu z toho vzniklou druhé straně nebo i osobě, jejímuž zájmu mělo splnění ujednané povinnosti zjevně sloužit.

13. Podle § 2951 odst. 1 o. z. škoda se nahrazuje uvedením do předešlého stavu. Není-li to dobře možné, anebo žádá-li to poškozený, hradí se škoda v penězích.

14. Ve věci mimo spor zůstalo, že se žalobce dne 16. 9. 2021 dostavil k žalobkyni s vozidlem, které bylo k tomuto dni v podílovém spoluvlastnictví žalobce a jeho sestry, k naplánované servisní prohlídce. Dále bylo mezi účastníky nesporné, že podpisy na zakázkovém listě, číslo zakázky Anonymizováno a Anonymizováno u objednatele „jméno FO, tituly před jménem“ jsou žalobce.

15. V průběhu řízení před soudem nedošlo k žádným procesním chybám, které by mohly mít za následek nesprávné rozhodnutí ve věci. Byť bylo několikrát měněno (postupem soudu prvního stupně podle § 43 odst. 1 o. s. ř.) co do formulace znění žalobního nároku žalobce, bylo od počátku sporu zřejmé, že se žalobce domáhal, zjednodušeně řečeno, uvedení svého vozidla do stavu, v jaké se nacházelo před servisní prohlídkou u žalované dne 16. 9. 2021.

16. Přes poučení, která v řízení žalobci soud prvního stupně dle § 118a odst. 1 a 3 o. s. ř. poskytl, se žalobci nepodařilo unést břemeno důkazní (objektivně prokázat), že by na něj byl, jak to subjektivně vnímal, žalovanou jako zhotovitelem vyvíjen nátlak, aby podpisem zakázkových listů vyjádřil svůj souhlas s provedením zakázek Anonymizováno a Anonymizováno, resp. servisních akcí Anonymizováno a Anonymizováno. Odvolací soud se ztotožňuje se závěry soudu prvního stupně o tom, že žalobce zprvu s úpravami vozidla v podobě dvou servisních akcí Anonymizováno a Anonymizováno nesouhlasil, nicméně po určité době, po vysvětlení jejich významu jak pro správný provoz vozidla, tak pro záruku poskytovanou výrobcem, názor změnil a zakázkové listy podepsal. Tím udělil žalované souhlas s provedením obou servisních akcí.

17. Vzhledem k uvedenému, kdy žalovaná provedla obě servisní akce se souhlasem žalobce jako objednatele (§ 2587 o. z.) a neporušila tak žádnou ze svých povinností (§ 2913 o. z.) nebylo již namístě zabývat se požadavky žalobce na uvedení vozidla do původního stavu (§ 2951 o. z.).

18. Na daném závěru nic nemění ani fakt, že žalobce smlouvu o úpravě věci uzavřel jako spotřebitel (§ 419 o. z.) a slabší strana (§ 433 odst. 2 o. z.). V řízení nevyšlo najevo žádné jednání žalované jako podnikatele, které by bylo možno podřadit pod § 433 odst. 1 o. z.

19. Pro úplnost odvolací soud dodává, že otázka případného porušení zákazu uvedeného v článku 5 odst. 2 Nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 715/2007 ze dne 20. června 2007 o schvalování typu motorových vozidel z hlediska emisí z lehkých osobních vozidel a z užitkových vozidel (Euro 5 a Euro 6) a z hlediska přístupu k informacím o opravách a údržbě vozidla, nebyla předmětem přezkumu odvolacího soudu. Tato skutečnost, uvedená žalobcem v odvolání proti rozsudku soudu prvního stupně, nespadá pod žádnou z výjimek uvedených v § 205a o. s. ř. a nemůže být tedy odvolacím důvodem. O koncentraci řízení (§ 119a odst. 1 o. s. ř.) byli účastníci řízení soudem prvního stupně poučeni před skončením jednání 23. 1. 2024.

20. Soud prvního stupně proto postupoval správně, pokud žalobu, včetně eventuálního petitu, jako nedůvodnou zamítl.

21. Na základě shora uvedených závěrů proto odvolací soud rozsudek soudu prvního stupně v napadeném výroku I. jako věcně správný podle § 219 o. s. ř. potvrdil. Akcesorický výrok II. o náhradě nákladů řízení pak změnil pouze co do výše této náhrady. Soud prvního stupně postupoval při určení náhrady nákladů řízení mezi účastníky správně dle § 151 odst. 1 o. s. ř. a § 142 odst. 1 o. s. ř., nesprávně však určil výši náhrady, když nezvolil správné ustanovení vyhlášky č. 177/1996 Sb., o odměnách advokátů a náhradách advokátů za poskytování právních služeb (advokátní tarif), (dále jen „a. t.“), pro určení výše odměny právní zástupkyně. Dále pak odvolací soud nepovažuje za účelně vynaložené náklady právního zastoupení na úkon v podobě nahlížení do spisu dne 12. 4. 2023 (Nález Ústavního soudu ze dne 1. 3. 2021, sp. zn. I. ÚS 3906/17), ani podání, kterým žalovaná doplnila důkazy, tj. odměna náleží pouze za 6 úkonů právní pomoci. Náklady žalované za řízení před soudem prvního stupně tak spočívají v nákladech právního zastoupení, které jsou tvořeny odměnou zástupkyně žalované za 6 úkonů právní pomoci á 1 500 Kč z pct 10 000 Kč (1. příprava a převzetí, 2. vyjádření k žalobě, 3. závěrečný návrh, 4. účast na jednání 2. 5. 2023, 5. účast na jednání 22. 8. 2023 a 6. účast na jednání 24. 10. 2023), 6x paušální náhrada hotových výdajů á 300 Kč; 12x náhrada za promeškaný čas á 100 Kč za každou započatou půlhodinu, když jedna cesta ze sídla zástupkyně žalované k soudu prvního stupně trvá dle www.mapy.cz 38 minut a vzdálenost je 33,6 km, celkem byly vykonány 3 cesty na jednání soudu, a dále cestovné za tři cesty na jednání soudu celkem 2 097 Kč, to vše dle § 6, § 7, § 9 odst. 1, § 11 odst. 1 písm. a), d), g), § 13 odst. 4 a. t. a navýšeno o 21% DPH dle § 137 odst. 3 o. s. ř. ve výši 2 960,37 Kč, celkem tedy náklady řízení s DPH činily 17 057,37 Kč, zaokrouhleně 17 057 Kč. Lhůta k plnění odpovídá znění § 160 odst. 1 o. s. ř. V podrobnostech pak odvolací soud odkazuje na bod 21. odůvodnění rozsudku soudu prvního stupně.

22. Pokud jde o náhradu nákladů odvolacího řízení, v tomto stádiu řízení byla opět plně úspěšná žalovaná a náleží jí proto právo na náhradu účelně vynaložených nákladů řízení vůči žalobci (§ 142 odst. 1 a § 151 odst. 1 ve spojení s § 224 odst. 1 o. s. ř.). Náklady odvolacího řízení žalované tvoří odměna za dva úkony právní služby po 1 500 Kč dle § 7 bod 5, § 9 odst. 1 a. t., z pct 10 000 Kč, dvě náhrady hotových výdajů po 300 Kč dle § 13 odst. 4 a. t. a jeho § 11 odst. 1 písm. g, k (účast při odvolacím jednání a písemné vyjádření k odvolání), a DPH 21 % z uvedených částek ze shodných důvodů jako před soudem prvního stupně. Celkové náklady vzniklé žalované v odvolacím řízení činí 4 356 Kč a tuto částku je žalobce povinen zaplatit žalované v třídenní lhůtě (§ 160 odst. 1 věta první o. s. ř.) a na zákonné platební místo k rukám právní zástupkyně žalované (§ 149 odst. 1 o. s. ř.).

Proti tomuto rozsudku lze podat u Okresního soudu v Berouně dovolání k Nejvyššímu soudu České republiky, a to do dvou měsíců od doručení rozhodnutí odvolacího soudu, jestliže napadené rozhodnutí závisí na vyřešení otázky hmotného nebo procesního práva, při jejímž řešení se odvolací soud odchýlil od ustálené rozhodovací praxe dovolacího soudu nebo která v rozhodování dovolacího soudu dosud nebyla vyřešena nebo je dovolacím soudem rozhodována rozdílně anebo má-li být dovolacím soudem vyřešená právní otázka posouzena jinak, když přípustnost dovolání je oprávněn zkoumat jen dovolací soud.

Nebude-li povinnost stanovená tímto rozsudkem plněna dobrovolně, lze se domáhat jejího splnění návrhem na soudní výkon rozhodnutí anebo u soudního exekutora návrhem na exekuci.

Cited legal provisions:
§ 43 z. č. 99/1963 Sb.
§ 118a z. č. 99/1963 Sb.
§ 119a z. č. 99/1963 Sb.
§ 137 z. č. 99/1963 Sb.
§ 142 z. č. 99/1963 Sb.
§ 149 z. č. 99/1963 Sb.
§ 151 z. č. 99/1963 Sb.
§ 160 z. č. 99/1963 Sb.
§ 205a z. č. 99/1963 Sb.
§ 212 z. č. 99/1963 Sb.
§ 212a z. č. 99/1963 Sb.
§ 219 z. č. 99/1963 Sb.
§ 224 z. č. 99/1963 Sb.