Decision date: 2025-04-16

Okresní soud v Litoměřicích rozhodl samosoudcem Mgr. Pavlem Skalkou ve věci

žalobkyně: Jméno žalobkyně., IČO IČO žalobkyně sídlem Adresa žalobkyně zastoupená advokátem Jméno advokáta sídlem Adresa advokáta

proti

žalovanému: Jméno žalovaného, narozený Datum narození žalovaného bytem Adresa žalovaného

pro 32 984 Kč s příslušenstvím

I. Žalovaný je povinen zaplatit žalobkyni částku částka do tří dnů od právní moci tohoto rozsudku.

II. Ve zbytku se řízení o žalobě ze dne datum zastavuje.

III. Žádný z účastníků řízení nemá právo na náhradu nákladů řízení.

1. Žalobkyně se žalobou ze dne datum domáhala rozhodnutí, kterým by byla žalovanému uložena povinnost zaplatit žalobkyni částku částka spolu se zákonným úrokem z prodlení ve výši 14,75 % ročně z částky částka od datum do zaplacení, se zákonným úrokem z prodlení ve výši 14,75 % ročně z částky částka od datum do zaplacení, se zákonným úrokem z prodlení ve výši 14,75 % ročně z částky částka od datum do zaplacení, se zákonným úrokem z prodlení ve výši 14,75 % ročně z částky částka od datum do zaplacení, se zákonným úrokem z prodlení ve výši 14,75 % ročně z částky částka od datum do zaplacení, se zákonným úrokem z prodlení ve výši 14,75 % ročně z částky částka od datum do zaplacení. Žaloba byla odůvodněna tím, že žalovaný uzavřel se společností právnická osoba., IČO IČO (dále jen „poskytovatel úvěru“) Smlouvu o spotřebitelském úvěru 396359, na jejímž základě byl žalovanému poskytnut úvěr ve výši částka, za což se žalovaný zavázal zaplatit řádný úrok ve výši částka a poplatek ve výši částka. Protože se žalovaný následně dostal do prodlení s úhradou dluhu, vznikla mu povinnost hradit poplatek za administraci prodlení ve výši částka, za vystavené upomínky celkem částka; dále měl zaplatit smluvní pokutu ve výši částka. Dále žalobkyně tvrdila, že žalovaný uzavřel s poskytovatelem úvěru Smlouvu o spotřebitelském úvěru 393360, na jejímž základě byl žalovanému poskytnut úvěr ve výši částka, za což se žalovaný zavázal zaplatit řádný úrok ve výši částka a poplatek ve výši částka. Protože se žalovaný následně dostal do prodlení s úhradou dluhu, vznikla mu povinnost hradit poplatek za administraci prodlení ve výši částka, za vystavené upomínky celkem částka; dále měl zaplatit smluvní pokutu ve výši částka. Pohledávky za žalovanými byly poskytovatelem úvěru postoupeny na společnost právnická osoba, která následně pohledávku postoupila žalobkyni.

2. Žaloba byla žalovanému doručena dne datum, žalovaný se k žalobě nevyjádřil, a v průběhu celého řízení nevznesl žádné námitky proti žalobkyní shora specifikované, uplatněné pohledávce ve výši shora specifikované, ani co do důvodu, ani co do výše. Žalovaný neprokázal, že žalobkyni zaplatil žalovanou částku ve lhůtě její splatnosti.

3. Žalobkyně podáním ze dne datum vzala předmětnou žalobu částečně zpět v části, v níž po žalovaném požadovala, aby mu byla uložena povinnost zaplatit jí částku částka spolu se zákonným úrokem z prodlení ve výši 14,75 % ročně z částky částka od datum do zaplacení, se zákonným úrokem z prodlení ve výši 14,75 % ročně z částky částka od datum do zaplacení, se zákonným úrokem z prodlení ve výši 14,75 % ročně z částky částka od datum do zaplacení, se zákonným úrokem z prodlení ve výši 14,75 % ročně z částky částka od datum do zaplacení, se zákonným úrokem z prodlení ve výši 14,75 % ročně z částky částka od datum do zaplacení, se zákonným úrokem z prodlení ve výši 14,75 % ročně z částky částka od datum do zaplacení.

4. Podle ustanovení § 96 odst. 1 zákona č. 99/1963 Sb., občanský soudní řád, ve znění pozdějších předpisů (dále jen „o. s. ř.“), platí, že „Žalobce (navrhovatel) může vzít za řízení zpět návrh na jeho zahájení, a to zčásti nebo zcela.“ Podle ustanovení § 96 odst. 2 o. s. ř. platí, že „Je-li návrh vzat zpět, soud řízení zcela, popřípadě v rozsahu zpětvzetí návrhu, zastaví. Je-li návrh na zahájení řízení vzat zpět až po té, co již soud o věci rozhodl, avšak rozhodnutí není dosud v právní moci, soud rozhodne v rozsahu zpětvzetí návrhu též o zrušení rozhodnutí.“

5. S ohledem na podání žalobkyně ze dne datum soud v souladu s ustanovením § 96 odst. 2 o. s. ř. rozhodl tak, že řízení v této části zastavil (výrok II).

6. Z listinných důkazů byl zjištěn následující skutkový stav: Z dokumentu s názvem SMLOUVA O SPOTŘEBITELSKÉM ÚVĚRU číslo soud zjistil, že poskytovatel úvěru se dne datum snažil s osobou vystupující pod identitou žalovaného prostřednictvím komunikace na dálku uzavřít smlouvu o úvěru, na jejímž základě měla být žalovanému poskytnuta částka částka, resp. prodloužení splatnosti předchozího spotřebitelského úvěru dlužníka, který mu byl Úvěrujícím poskytnut na základě smlouvy o úvěru č. hodnota ze dne datum, za což měl žalovaný zaplatit úrok ve výši 36,5 % ročně, přičemž RPNS bylo vypočteno na 5395,58 %. Smlouva měla být podepsána žalovaným dle tam uvedených údajů prostřednictvím SMS kódu. K identitě žalovaného bylo v této smlouvě uvedeno rodné číslo, trvalá adresa, e-mail, telefonní číslo tel. číslo číslo bankovního účtu č. č. účtu. Úvěr měl být dle této smlouvy zaslán na bankovní účet č. č. účtu. Součástí tohoto úvěru měly být i všeobecné obchodní podmínky poskytovatele úvěru. Z potvrzení právnická osoba z datum soud ověřil, že dne datum poskytovatel úvěru ze svého účtu č. č. účtu zaslal na bankovní účet č. č. účtu částku částka, variabilní symbol var. symbol, zpráva pro příjemce DOM-AVIZO:Půjčka. K úvěru měl poskytoval úvěru vyhotovit ještě dokument s názvem Předsmluvní formulář pro standardní informace o spotřebitelském úvěru obsahující popis podmínek předmětného úvěru.

7. Z dokumentu s názvem SMLOUVA O SPOTŘEBITELSKÉM ÚVĚRU číslo soud zjistil, že poskytovatel úvěru se dne datum snažil s osobou vystupující pod identitou žalovaného prostřednictvím komunikace na dálku uzavřít smlouvu o úvěru, na jejímž základě měla být žalovanému poskytnuta částka částka, resp. prodloužení splatnosti předchozího spotřebitelského úvěru dlužníka, který mu byl Úvěrujícím poskytnut na základě smlouvy o úvěru č. hodnota ze dne datum, za což měl žalovaný zaplatit úrok ve výši 36,5 % ročně, přičemž RPNS bylo vypočteno na 5395,58 %. Smlouva měla být podepsána žalovaným dle tam uvedených údajů prostřednictvím SMS kódu. K identitě žalovaného bylo v této smlouvě uvedeno rodné číslo, trvalá adresa, e-mail, telefonní číslo tel. číslo číslo bankovního účtu č. č. účtu. Úvěr měl být dle této smlouvy zaslán na bankovní účet č. č. účtu. Součástí tohoto úvěru měly být i všeobecné obchodní podmínky poskytovatele úvěru. Z potvrzení právnická osoba z datum soud ověřil, že dne datum poskytovatel úvěru ze svého účtu č. č. účtu zaslal na bankovní účet č. č. účtu částku částka, variabilní symbol var. symbol, zpráva pro příjemce DOM-AVIZO:Půjčka. K úvěru měl poskytoval úvěru vyhotovit ještě dokument s názvem Předsmluvní formulář pro standardní informace o spotřebitelském úvěru obsahující popis podmínek předmětného úvěru.

8. Z dokumentu Smlouva o postoupení pohledávky č. hodnota / datum a č. hodnota / datum soud ověřil, že pohledávky za žalovaným poskytovatel úvěru postoupil společnosti právnická osoba, IČO Anonymizováno. Ze smlouvy o postoupení pohledávek číslo ze dne datum a přehledu postupovaných pohledávek na základě smlouvy z datum (žalovaný je uveden na řádku č. hodnota) soud ověřil, že právnická osoba, IČO Anonymizováno pohledávky za žalovaným postoupila na žalobkyni.

9. Stran posouzení úvěruschopnosti žalované žalobkyně soudu uvedeného nic nepředložila.

10. Ze zprávy právnická osoba ze dne datum soud zjistil, že majitelem bankovního účtu č. č. účtu byl žalovaný, přičemž banka potvrdila, že na tento bankovní účet byla dne datum připsána platba ve výši částka a dne datum ve výši částka, přičemž tyto peníze byly zaslány z bankovního účtu č. č. účtu. Tento důkazní prostředek soud provedl v souladu s ustanovením § 120 odst. 2 zákona č. 99/1963 Sb., občanský soudní řád, ve znění pozdějších předpisů (dále jen „o. s. ř.“), neboť tento důkazní prostředek je potřebný ke zjištění, kdo byl majitelem bankovního účtu č. č. účtu. Žalobkyně soudu dále předložila fotokopii občanského průkazu žalovaného č. hodnota.

11. Z 2 výpisů zaslaných SMS zpráv soud ověřil, že na telefonní číslo tel. číslobylo zasláno celkem hodnota sms obsahující upomínku k zaplacení dlužné částky. Z výpisu zaslaných e-mailových zpráv soud zjistil, že celkem bylo zasláno 20 e-mailů do e-mailové schránky e-mail obsahující výzvu k zaplacení dlužné částky. Dále měl být žalovaný vyzván k úhradě dluhu dvěma přípisy ze dne datum a 2 předžalobními výzvami ze dne datum, avšak soudu nebylo doloženo, že tyto výzvy byly žalovanému zaslány. Žalobkyně žalovaného vyzývala k úhradě předžalobní výzvou ze dne datum.

12. Podle § 3028 odst. 1 zákona č. 89/2012 Sb., občanského zákoníku (dále jen „občanský zákoník“), se tímto zákonem řídí práva a povinnosti vzniklé ode dne nabytí jeho účinnosti.

13. Podle § 1841 občanského zákoníku smlouvou o finanční službě se pro účely úpravy spotřebitelských smluv v tomto zákoně rozumí každá spotřebitelská smlouva týkající se bankovní, úvěrové a platební nebo pojistné smlouvy, smlouva týkající se penzijního připojištění, směn měn, vydávání elektronických peněz a smlouva týkající se poskytování investiční služby nebo obchodu na trhu s investičními zdroji.

14. Podle § 2395 občanského zákoníku smlouvou o úvěru se úvěrující zavazuje, že úvěrovanému poskytne na jeho požádání a v jeho prospěch peněžní prostředky do určité částky a úvěrovaný se zavazuje poskytnuté peněžní prostředky vrátit a zaplatit úroky.

15. Podle § 561 odst. 1 občanského zákoníku „K platnosti právního jednání učiněného v písemné formě se vyžaduje podpis jednajícího. Podpis může být nahrazen mechanickými prostředky tam, kde je to obvyklé. Jiný právní předpis stanoví, jak lze při právním jednání učiněném elektronickými prostředky písemnost elektronicky podepsat.“

16. Podle § 562 odst. 1 o. z., „Písemná forma je zachována i při právním jednání učiněném elektronickými nebo jinými technickými prostředky umožňujícími zachycení jeho obsahu a určení jednající osoby.“ Podle § 562 odst. 2 o. z. „Má se za to, že záznamy údajů o právních jednáních v elektronickém systému jsou spolehlivé, provádějí-li se systematicky a posloupně a jsou-li chráněny proti změnám. Byl-li záznam pořízen při provozu závodu a dovolá-li se jej druhá strana k svému prospěchu, má se za to, že záznam je spolehlivý.“

17. Podle čl. 25 odst. 1 nařízení evropského parlamentu a rady (EU) č. 910/2014, o elektronické identifikaci a službách vytvářejících důvěru pro elektronické transakce na vnitřním trhu a o zrušení směrnice 1999/93/ES (dále jen „nařízení eIDAS“), elektronickému podpisu nesmějí být upírány právní účinky a nesmí být odmítán jako důkaz v soudním a správním řízení pouze z toho důvodu, že má elektronickou podobu nebo že nesplňuje požadavky na kvalifikované elektronické podpisy. Podle odst. 2 kvalifikovaný elektronický podpis má právní účinek rovnocenný vlastnoručnímu podpisu.

18. Podle § 7 zákona č. 297/2016 Sb., o službách vytvářejících důvěru pro elektronické transakce (dále jen „adaptační zákon“), k podepisování elektronickým podpisem lze použít zaručený elektronický podpis, uznávaný elektronický podpis, případně jiný typ elektronického podpisu, podepisuje-li se elektronický dokument, kterým se právně jedná jiným způsobem než způsobem uvedeným v § 5 nebo § 6 odst. 1.

19. Podle § 86 odst.1 zákona č. 257/2016 Sb., o spotřebitelském úvěru (účinného od datum) poskytovatel před uzavřením smlouvy o spotřebitelském úvěru nebo změnou závazku z takové smlouvy spočívající ve významném navýšení celkové výše spotřebitelského úvěru posoudí úvěruschopnost spotřebitele na základě nezbytných, spolehlivých, dostatečných a přiměřených informací získaných od spotřebitele, a pokud je to nezbytné, z databáze umožňující posouzení úvěruschopnosti spotřebitele nebo i z jiných zdrojů. Poskytovatel poskytne spotřebitelský úvěr jen tehdy, pokud z výsledku posouzení úvěruschopnosti spotřebitele vyplývá, že nejsou důvodné pochybnosti o schopnosti spotřebitele spotřebitelský úvěr splácet.

20. Podle § 86 odst. 2 zák. č. 257/2016 Sb., o spotřebitelském úvěru poskytovatel při posouzení úvěruschopnosti spotřebitele posuzuje zejména schopnost spotřebitele splácet sjednané pravidelné splátky spotřebitelského úvěru, a to na základě porovnání příjmů a výdajů spotřebitele a způsobu plnění dosavadních dluhů. Hodnotu majetku přitom zohledňuje tehdy, jestliže ze smlouvy o spotřebitelském úvěru vyplývá, že spotřebitelský úvěr má být částečně nebo úplně splacen výnosem z prodeje majetku spotřebitele, nikoli pravidelnými splátkami, nebo jestliže z finanční situace spotřebitele vyplývá, že bude schopen splácet spotřebitelský úvěr bez ohledu na své příjmy.

21. Podle § 87 odst. 1 věty první zákona o spotřebitelském úvěru, poskytne-li poskytovatel spotřebiteli spotřebitelský úvěr v rozporu s § 86 odst. 1 větou druhou, je smlouva neplatná.

22. Podle § 580 odst. 1 občanského zákoníku je neplatné právní jednání, které odporuje zákonu, pokud to smysl a účel zákona vyžaduje.

23. Podle § 588 občanského zákoníku soud přihlédne i bez návrhu k neplatnosti právního jednání, které odporuje zákonu a zjevně narušuje veřejný pořádek.

24. Podle § 2991 odst. 1 občanského zákoníku, kdo se na úkor jiného bez spravedlivého důvodu obohatí, musí ochuzenému vydat, oč se obohatil.

25. Podle § 2991 odst. 2 občanského zákoníku, bezdůvodně se obohatí zvláště ten, kdo získá majetkový prospěch plněním bez právního důvodu, plněním z právního důvodu, který odpadl, protiprávním užitím cizí hodnoty nebo tím, že za něho bylo plněno, co měl po právu plnit sám.

26. Po skutkové stránce má soud s ohledem na výše uvedené prokázané pouze tolik, že poskytovatel úvěru se dne datum s žalovaným snažil uzavřít 2 samostatné úvěrové smlouvy na částku číslo a částka, resp. prodloužení splatnosti předchozích úvěrů na týkající se těchto částek, přičemž tyto prostředky žalovanému skutečně poskytl převodem na jeho bankovní účet č. účtu. Nemá však za to, že by došlo k vlastnímu uzavření úvěrových smluv, natož aby tyto byly posouzeny jako platné.

27. Výklad ustanovení § 561 a 562 občanského zákoníku stran náležitostí elektronického podpisu se zabýval Krajský soud v Praze v rozsudku ze dne ze datum, č. j. spisová značka, v němž dospěl k závěru, že „Při písemném právním jednání podle ustanovení § 561 odst. 1 o. z. nelze (vlastnoruční) podpis jednající osoby nahradit v elektronické podobě jakýmkoli elektronickým podpisem, ale jen takovým elektronickým podpisem jednající osoby, který je alespoň zaručený a navíc je založen na kvalifikovaném certifikátu, zejména uznávaným nebo kvalifikovaným elektronickým podpisem…. Písemná forma právního jednání učiněného elektronickými prostředky v elektronickém systému není ve smyslu ustanovení § 562 odst. 1 a 2 o. z. zachována, jestliže byly místo dostatečně důvěryhodného elektronického podpisu (§ 561 odst. 1 o. z.) použity elektronické prostředky takových vlastností, které v době, kdy je právní jednání činěno, neumožňují zachycení obsahu právního jednání a určení osoby, která toto jednání činí (jednající osoby), se značnou úrovní důvěry. Určení obsahu právního jednání a jednající osoby musí být možné s dostatečnou spolehlivostí již na základě použitých elektronických prostředků, nikoli až z následných jiných okolností (faktické chování, nesporné tvrzení apod.).“

28. Soud má za to, že výše uvedené závěry stran „neakceptovatelnosti“ prostého elektronického podpisu jsou aplikovatelné i v projednávané věci. Soud nepřehlíží, že podpis prostřednictvím SMS zprávy spadá pod rozsah tzv. prostého podpisu, která představují „data v elektronické podobě, která jsou připojena k jiným datům v elektronické podobě nebo jsou s nimi logicky spojena a která podepisující osoba používá k podepsání“ (srov. definici elektronického podpisu obsaženou v nařízení EU č. 910/2014), avšak takovýto typ elektronického podpisu ve skutečnosti vůbec nic neříká (a hlavně nezaručuje) o pravé identitě podepisující osoby a rovněž nic neříká o tom, zda „takto podepsaný dokument“ je původní, nezměněný. Soud tak má za to, že s ohledem na definici prostého elektronického podpisu de facto prostá elektronická data volně připojená k elektronickému dokumentu, která navíc mohou být i zpětně jakkoli měněna, nemohou sloužit jako doklad o podpisu (tedy souhlasu jednající strany) tak závažného dokumentu, jakým je smlouva o úvěru, nadto na částku částka, resp. částka při RPSN 5395,58 %. Soud zdůrazňuje, že tato prostá forma elektronického podpisu nemůže sloužit jako doklad o podpisu u prvotního dokumentu při jednání mezi stranami, kdy protistrana jednající elektronicky na dálku fakticky nebyla nijak ověřena, resp. její skutečná totožnost nebyla zjištěna. Soud v tomto směru poukazuje na jistou „skrytost a anonymitu“ internetového prostředí, v němž může prakticky kdokoli za využití minimálního úsilí a se základními znalostmi o fungování tohoto prostředí vystupovat jménem kohokoli, a to často i za využití reálných osobních údajů (včetně ofocených dokladů totožnosti) takovéto osoby. Zdejší soud se tak ztotožňuje se závěry Krajského soudu v Praze uvedené ve sp. zn. spisová značka, že tzv. „prostý elektronický podpis“ nemůže být dokladem o tom, že určitý dokument podepsala určitá osoba.

29. Soud sice nepřehlíží apel unijního normotvůrce, aby soudy neodepíraly elektronickému podpisu právní účinky a odepíraly jejich provedení v soudním řízení jenom proto, že má elektronickou podobu nebo že nesplňuje požadavky na kvalifikované elektronické podpisy, avšak má za to, že tento apel v žádném případě neznamená bezvýhradní závěr o akceptovatelnosti prostého elektronického podpisu bez dalšího ve všech možných situacích a de facto jeho postavení naroveň jiným typům elektronických podpisů, které v sobě „garantují“ neměnnost elektronického právního jednání a zaručují identitu jednající osoby. Pokud by tomu tak bylo, není soudu zřejmé, proč by jak unijní, tak i národní zákonodárce, rozlišovat jednotlivé „typy elektronických podpisů“, když by dle zavedené praxe poskytovatele úvěru postačoval jakýkoli podpis pro závazné právní jednání domněle jednající osoby, jejíž identita by však byla naprosto neodhalená.

30. Soud tak má za to, že prostý elektronický podpis by byl akceptovatelný v jiných situacích, např. pokud by se objevoval až v následné komunikaci po řádném ověření protistrany včetně jasného stanovení způsobu použití takové elektronické komunikace, nikoli však tehdy, kdy se jedná o doklad o uzavření „zakládajícího, ustanovujícího právního jednání“, tedy úkonu na počátku smluvního vztahu, kdy neexistuje mezi stranami žádná předchozí ujednání a závazné ověření protistrany. Pokud během tohoto „zakládajícího, ustavujícího právního jednání“ (zde v podobě údajného uzavření smlouvy o úvěru), identita protistrany nebyla ověřena, soud nemůže s ohledem na možné dalekosáhlé následky pro právní jednání na internetu a nebezpečí jednání pod cizí identitou akceptovat prostý elektronický podpis jako doklad o právně závazném jednání údajné osoby. Soud nepřehlíží, že předmětnými smlouvami mělo dojít k „prodloužení splatnosti předchozího spotřebitelského úvěru“, avšak soudu nebyly tyto „původní úvěrové smlouvy“ nijak doloženy. Nelze tedy jen na základě této textace dovodit, že by se žalovaný s poskytovatelem úvěru v těchto „původních úvěrových smlouvách“ na tomto způsobu uzavírání závazného právního jednání domluvili a že v rámci těchto „původních úvěrových smluv“ byla ověřena identita žalovaného.

31. Soud nepřehlíží, že žalobkyně disponuje osobními údaji žalovaného (případně i fotokopií jeho občanského průkazu). Avšak tyto skutečnosti nedokládají, že to byl právě a jen žalovaný, kdo dne datum uzavřel předmětné smlouvy o úvěru ve znění předloženém soudu.

32. Dále soud má za to, že i kdyby odhlédl od výše uvedeného stran neakceptovatelnosti SMS podpisu, pak musí konstatovat, že předmětné úvěrové smlouvy z datum by ani tak nemohl posoudit jako platné. Soud se z moci úřední totiž musí předloženými úvěrovými smlouvami zabývat se zaměřením na zkoumání její platnosti v souladu s evropským právem (čl. 8 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/48/ES ze dne datum, a také rozsudek Evropského soudního dvora ze dne datum ve věci C-449/13 Consumer Finance proti jméno FO a další) a jeho transpozicí ve výše uvedeném ustanovení zákona o spotřebitelském úvěru.

33. Poskytovatel úvěru je dle shora citovaného zákonného ustanovení povinen náležitým způsobem prověřovat tvrzení žadatele o úvěr. Pokud totiž doložení tvrzení žadatelů o své bonitě nevyžaduje, nepostupuje v souladu s citovaným ustanovením a nelze než uzavřít, že neplní povinnost posoudit úvěruschopnost spotřebitele s odbornou péčí. Posouzení schopnosti spotřebitele splácet spotřebitelský úvěr je nutno chápat jako takovou činnost, jejímž cílem je zjištění, zda spotřebiteli v závislosti na frekvenci splácení zbude v jeho osobním, případně domácím rozpočtu dostatek finančních prostředků na to, aby mohl bez jakýchkoliv problémů a omezení zaplatit splátku v dohodnuté výši. K tomu je nutné zejména podrobně analyzovat osobní, resp. domácí rozpočet spotřebitele žadatele o spotřebitelský úvěr, a to obě jeho strany, tedy jak příjmy, tak výdaje, přičemž věřitel musí vždy zohlednit rodinné postavení spotřebitele, tedy zda vyživuje další osoby, nebo naopak, zda se na financování provozu domácnosti podílí další osoba. Posouzení úvěruschopnosti spotřebitele je ryze individuální záležitost v tom smyslu, že se týká jednotlivého spotřebitele ve vztahu ke konkrétnímu spotřebitelskému úvěru.

34. Zákon o spotřebitelském úvěru sice ukládá dlužníkovi povinnost poskytnout věřiteli údaje nezbytné pro posouzení schopnosti spotřebitele splácet spotřebitelský úvěr (§ 84 zákona o spotřebitelském úvěru), avšak tato povinnost nepřesouvá důkazní břemeno za správnost poskytnutých údajů na spotřebitele, ani nezbavuje věřitele povinnosti jednat s odbornou péčí. Věřitel se tedy nemůže s informacemi získanými od spotřebitele bez dalšího spokojit a brát je jako fakt, ale je povinen tyto informace s odbornou péčí vyhodnotit a důkladně je prověřit. Pokud má věřitel pochybnosti o jejich správnosti (např. pokud výdaje na bydlení či stravování nebo jiné náklady neodpovídají cenám v místě a čase obvyklým apod.), je věřitel povinen požadovat po spotřebiteli objasnění takových údajů, případně je v rámci svých možností jiným způsobem ověřit. Údaje pro posouzení úvěruschopnosti spotřebitele musí být aktuální a musí vypovídat o finanční situaci spotřebitele v okamžiku, kdy žádá o spotřebitelský úvěr.

35. Nejvyšší správní soud ve svém rozhodnutí z datum, sp. zn. spisová značka, uzavřel, že součástí odborné péče poskytovatele úvěru je i taková obezřetnost, která jej vede k nespoléhání se jen na údaje tvrzené žadatelem o úvěr, ale i k prověřování (požadavku na doložení) těchto tvrzení (např. potvrzením o zaměstnání a příjmu, doložení výplatních pásek, doložením výpisu z účtu žadatele, apod.). Nejvyšší správní soud v uvedeném rozhodnutí dále mimo jiné uvedl, že předobrazem shora citovaného ustanovení posouzení úvěruschopnosti dle zákona o spotřebitelském úvěru je článek 8 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/48/ES ze dne datum. Soudní dvůr, který se zabýval výkladem tohoto článku, konstatoval, že: „…poskytovatel úvěru musí v každém jednotlivém případě s přihlédnutím k jeho konkrétním okolnostem zvážit, zda se jedná o příslušné informace a zda jsou tyto informace dostatečné pro posouzení úvěruschopnosti spotřebitele. V tomto ohledu se dostatečnost uvedených informací může lišit podle okolností, za nichž dojde k uzavření úvěrové smlouvy, podle osobní situace spotřebitele nebo podle částky úvěru uvedené v této smlouvě. Toto posouzení lze provést s pomocí podkladů o finanční situaci spotřebitele, ale nelze vyloučit možnost, aby poskytovatel úvěru zohlednil případné dříve získané znalosti o finanční situaci zájemce o úvěr. Avšak pouhá ničím nepodložená prohlášení spotřebitele nemohou být sama o sobě kvalifikována jako dostatečná, nejsou-li podepřena žádnými doklady.“

36. Citovaná směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/48/ES1 byla zapracována do zákona č. 257/2016 Sb., o spotřebitelském úvěru (dále již jen zákon o spotřebitelském úvěru). Zákon o spotřebitelském úvěru v § 87 odst. l upravuje následek, který nastane, poskytne-li poskytovatel spotřebiteli spotřebitelský úvěr v rozporu s § 86 odst. l větou druhou (posouzení úvěruschopnosti spotřebitele), a to sankci neplatnosti smlouvy. S ohledem na použité slovní vyjádření ve větě druhé § 87 zákona o spotřebitelském úvěru by bylo možné tuto úpravu vnímat a vyložit jako relativní neplatnost, neboť spotřebiteli dává možnost námitku neplatnosti uplatnit. Touto problematikou se však v poslední době zabýval jak Nejvyšší soud České republiky, jehož hlavním úkolem je zajišťování jednoty a zákonnosti rozhodovací praxe českých soudů, tak i Ústavní soud, jehož nálezy jsou pro obecné soudy závazné (čl. 89 odst. 2 Ústavy České republiky). Nejvyšší soud se k následkům, které nastanou, pokud poskytovatel s odbornou péčí neposoudí schopnost spotřebitele splácet spotřebitelský úvěr, vyjádřil v rozsudku sp. zn. spisová značka ze dne datum, v němž dospěl k závěru, že pokud poskytovatel takovou povinnost nesplní, je smlouva (absolutně) neplatná. Ačkoli v tomto rozsudku byl řešen spotřebitelský úvěr poskytnutý podle dřívějšího zákona o spotřebitelském úvěru (zák. č. 145/2010 Sb.), z jehož dikce § 9 odst. l by bylo možné dovozovat absolutní neplatnost smlouvy, i výklad tohoto ustanovení nebyl jednoznačný (k tomu srovnej komentář § 9 odst. l zákona o spotřebitelském úvěru uveřejněný v systému Aspi), a proto jsou závěry tohoto rozhodnutí aplikovatelné i na spotřebitelský úvěr poskytnutý podle zák. č. 257/2016 Sb. Ústavní soud pak ve svých nálezech sp. zn. III. ÚS 4129/18 a II. ÚS 3194/18 řešil tuto otázku i ve vztahu k vykonávacímu řízení. Všechna tato uvedená rozhodnutí směřují obecné soudy k aplikaci § 580 odst. l o. z. a § 588 o. z. (absolutní neplatnost právního jednání). Tento závěr ostatně potvrzuje i aktuálně účinné znění ustanovení § 87 zákona o spotřebitelském úvěru.

37. Žalobkyně dle soudu neprokázala, že by původní věřitel dostál své povinnosti s odbornou péčí posuzovat schopnost spotřebitele (žalovaného) splácet úvěry, které jsou předmětem tohoto sporu. V projednávané věci žalobkyně v tomto směru ničeho nedoložila, přičemž po částečném zpětvzetí žaloby ze dne datum již fakticky požadovala po žalovaném pouze vydání bezdůvodného obohacení. S ohledem na absenci tvrzení a předložených důkazních návrhů stran posouzení úvěruschopnosti žalovaného při uzavírání předmětných smluv o úvěr má soud za to, že se žalobkyni nepodařilo dostatečně tvrdit a prokázat, že při uzavírání předmětných smluv o úvěr došlo k řádnému posouzení úvěruschopnosti žalovaného, tudíž v takovém případě by smlouvy o úvěr ze dne datum, pokud by bylo prokázáno jejich řádné uzavření, nemohly být považovány za platné.

38. Svou neúčastí na jednání se žalobkyně zbavila dobrodiní soudu - poučovací povinnosti podle § 118a odst. 2 a 3 o. s. ř., žalobkyně si zmařila také možnost být seznámena s předběžným právním názorem soudu vyplývajícím z provedeného dokazování (viz např. usnesení Ústavního soudu ČR sp. zn. II. ÚS 175/04 či rozsudek Vrchního soudu v Praze sp. zn. spisová značka).

39. Soud se dále zabýval tím, zda nebylo ze strany poskytovatele úvěru poskytnuto žalovanému plnění bez právního důvodu. S ohledem na obsah předložených dokumentů přitom má soud za to, že žalovanému byla od poskytovatele úvěru zaslána dne datum částka částka a dne datum částka částka, které žalovaný do dnešního dne nevrátil. Soud tak má za to, že se žalovaný na úkor žalobkyně dle ustanovení § 2991 odst. 1, 2 o. z. bezdůvodně obohatil v rozsahu částka, proto uložil žalovanému, aby tuto částku zaplatil.

40. Protože žalobkyně po částečném zpětvzetí žaloby ze dne datum nepožadovala ani přiznání zákonného úroku z prodlení, soud stran splatnosti bezdůvodného obohacení pro stručnost pouze uvádí, že ta nastala nejpozději dnem doručení žaloby žalované dne datum.

41. Závěr soudu o tom, že vydání bezdůvodného obohacení bylo přiznáno žalobkyni, která nebyla stranou příslušný „úvěrových smluv ze dne datum“, je opřen o skutečnost, že žalobkyně soudu předložila příslušné smlouvy o postoupení pohledávek, na jejichž základě jí byly předmětné pohledávky za žalovaným postoupena (viz odstavec 8 tohoto rozsudku).

42. O náhradě nákladů řízení rozhodl soud podle § 142 odst. 2 ve spojení s § 146 odst. 2 o. s. ř. tak, že žádný z účastníků řízení nemá právo na náhradu nákladů řízení. Procesně úspěšnější žalobkyně (za procesní úspěch žalovaného přitom soud považuje tu část řízení, ve vztahu k níž žalobkyně vzala žalobu zpět, neboť zastavení řízení v tomto rozsahu s ohledem na absenci důkazních prostředků zjevně zavinila) byla úspěšnější ve zjevně nepatrné části a to v poměru 50,02:49,98, tudíž nelze určit, že by jeden z účastníků byl převážně úspěšnější v takovém rozsahu, aby to zakládalo jeho právo na náhradu nákladů řízení.

43. Lhůta ke splnění rozsudkem uložených povinností je stanovena dle § 160 odst. 1 o. s. ř., neboť pro uložení lhůty jiné soud neshledal důvod.

Proti tomuto rozsudku lze podat odvolání do 15 dnů ode dne doručení jeho písemného vyhotovení, a to ke Krajskému soudu v Ústí nad Labem, prostřednictvím Okresního soudu v Litoměřicích. Odvolání je třeba podat ve dvojím vyhotovení.

Nesplní-li žalovaný povinnosti uložené mu tímto rozsudkem v uvedených lhůtách, může se žalobkyně domáhat po jeho právní moci výkonu rozhodnutí u soudu.

Cited legal provisions:
§ 9 vyhl. č. 177/1996 Sb.
§ 96 z. č. 99/1963 Sb.
§ 118a z. č. 99/1963 Sb.
§ 120 z. č. 99/1963 Sb.
§ 146 z. č. 99/1963 Sb.
§ 160 z. č. 99/1963 Sb.
§ 87 z. č. 262/2006 Sb.
§ 561 z. č. 89/2012 Sb.
§ 580 z. č. 89/2012 Sb.
§ 588 z. č. 89/2012 Sb.
§ 1841 z. č. 89/2012 Sb.
§ 2395 z. č. 89/2012 Sb.
§ 2991 z. č. 89/2012 Sb.
§ 3028 z. č. 89/2012 Sb.
§ 86 z. č. 257/2016 Sb.
§ 7 z. č. 297/2016 Sb.